GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדנה מרציאנו: זה התשלום בדין קדימה, שכשיש כסף בקופת הפירוק אפשר לשלם עד למקסימום הזה לעובדים.
אבישי ברוורמן: גברת מרציאנו, הפסקנו אותך.
אבישי ברוורמן: בבקשה, את יכולה להמשיך.
<עדנה מרציאנו: כן.
<עדנה מרציאנו: ברגע שיהיה צו פירוק קבוע נגד החברה, זה החוק, אנחנו נשלם את תביעות החוב, הן יגיעו אלינו.
<עדנה מרציאנו: אני יכולה לנסות להבטיח שהתביעות יטופלו כמה שיותר מהר.
<עדנה מרציאנו: אין לנו פיגור יותר מדי עכשיו, אבל יש לנו המון חברות בצנרת.
<עדנה מרציאנו: לגבי זקיפת החובות, מה שעורך-דין אופיר רונן הציג, שאנחנו קודם כול משלמים שכר ואחר כך פיצויי פיטורים – זה החוק.
<עדנה מרציאנו: ומי שחוקק את החוק הזה בשנת 75' חשב שזה יותר נכון ויותר חכם.
<עדנה מרציאנו: אז זה לא משהו שהביטוח הלאומי יכול להחליט אם הוא משלם קודם פיצויי פיטורים.
אבישי ברוורמן: אז אם יהיה צורך, שלח לנו פתק, אולי צריך לשנות חקיקה.
<אופיר רונן: חייבים, בגלל שעל פיצויים יש תקרה פטורה עד 12,000 שקל.
אבישי ברוורמן: השאלה, אמרה לך גברת מרציאנו, שלמרות שהיא לא עורכת-דין הידע שלה הוא נרחב מאוד, שכרגע יש חוק.
אבישי ברוורמן: אני לא יודע, אני שומע עליו.
אבישי ברוורמן: אם יש חוק, אנחנו לא נפתור את הבעיה עכשיו, אולי תעביר לי פתק ונחשוב על חקיקה ראשית.
אבישי ברוורמן: כרגע אנחנו לא פה במסגרת החוק, אתה עורך-דין.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, גברת מרציאנו.
אבישי ברוורמן: אני פותח את זה עכשיו אני חושב לשמוע את הלקוחות הנפסדים.
אבישי ברוורמן: תומר שגיא מעמותת בעלי רכב חשמלי.
אבישי ברוורמן: תומר.
דוד צור: המופסדים.
אבישי ברוורמן: סליחה.
אבישי ברוורמן: חבר כנסת ניצב צור אומר: המופסדים.
אבישי ברוורמן: הוא צודק.
דוד צור: אני מהשוטרים שיודעים לקרוא גם.
אבישי ברוורמן: אל תתבדח על המשטרה.
אבישי ברוורמן: שלא תעז לפגוע בכבודה של המשטרה.
<תומר שגיא: שלום רב.
<תומר שגיא: אנחנו כעמותה מייצגים את בעלי הרכבים והמשתמשים ברכב, לא כולם הם בעלי הרכב.
<תומר שגיא: אנחנו מייצגים גם את אותם אנשים שדיברתם עליהם קודם, ששילמו כסף ולא קיבלו רכב.
<תומר שגיא: יש לנו אנשים מכל הסוגים ומכל המצבים.
<תומר שגיא: עכשיו, כעמותה אנחנו מסתכלים יותר קדימה וזיהינו דבר אחד, שבעינינו הוא דבר משותף לכל היושבים פה סביב השולחן.
<תומר שגיא: תשתית הטעינה וההחלפה, המשך הקיום שלה, והוודאות שבמסגרת הליך הפירוק היא תימכר או תינתן לגוף אשר ימשיך את תפעולה לעתיד, זה דבר שהוא הכי מהותי פה לכולם.
<תומר שגיא: כי הערך של הרכבים, הערך של הסוללות, הערך של רכבים שעוד לא נמכרו, הערך של כל דבר אחר שיש אפשרות לגוף הזה שכרגע עומדת בראשו המפרקת – למכור, לממש, להשתמש בו, תלוי בדבר הזה.
<תומר שגיא: להפוך את הרכב הזה מרכב שנוסע באופן בלתי מוגבל בכל רחבי ישראל ומשמש כרכב יחיד להרבה מאוד אנשים, לרכב אזוטרי שרק העשירים יכולים לקנות אותו, כי איזה בן-אדם יכול להחזיק בבית רכב שני שהוא מוגבל, זה לשמוט את הקרקע מתחת לכל היכולת לתת לאנשים פיצויים, להחזיר לאנשים את הכסף, לממש את הנכסים.
<תומר שגיא: לכן מה שאנחנו חושבים בתור עמותה, שהאינטרס הראשון במעלה הוא לגרום לדבר הזה להיות כלכלי, אטרקטיבי וודאי לשנים הקרובות.
<תומר שגיא: עכשיו, בנושא הזה זיהינו כמה דברים שיכולים לעזור.
אבישי ברוורמן: מר שגיא, אתה מדבר על תשתיות טעינה והחלפה.
<תומר שגיא: תשתיות טעינה והחלפה.
אבישי ברוורמן: אני מדבר על אותם 930 רכבים של מי שרוצה להפעיל אותם, לתת להם את האפשרות להמשיך.
<תומר שגיא: ועוד 600 רכבים שנמצאים ומחכים להימכר כדי שהערך שלהם לא ירד לאפס, כי הערך שלהם והיכולת להמשיך למכור אותם בעתיד על-ידי מי שהם לא יימסרו לו בתור ערבון ירד לאפס, יגרום לזה שאי-אפשר יהיה לשלם לו, וייקחו כסף שאמור ללכת לעובדים, ללקוחות.
אבישי ברוורמן: התחושה שלי שכרגע לא כל כך הרבה קונים יקפצו על - - -
<תומר שגיא: אז בתור לקוחות שנמצאים חלקנו כבר שנה, חלקנו כבר כמה חודשים - - -
אבישי ברוורמן: אלא אם כן מדינת ישראל תחליט להפעיל אותם.
<טטיאנה גוצולנקו: ויש רכבים שמשועבדים לבנק, והבנקים יכולים לדרוש שיחזירו כספים על אותם רכבים שהם משועבדים.
<לאה ורון: רגע, את ביקשת רשות דיבור, נכון, גברתי?
אבישי ברוורמן: זה בסדר.
אבישי ברוורמן: אני פה היושב-ראש, זה בסדר.
<טטיאנה גוצולנקו: פשוט אני בתור מישהו שהרכב משועבד, בגלל שזה רכב יחיד במשפחה זו שאלה שכן מטרידה אותי: איך אחזיר בבת אחת סכום כזה גדול?
אבישי ברוורמן: אני אתן לך גם לדבר תיכף.
<תומר שגיא: תשתית הטעינה וההחלפה בפני עצמה היא לא גרעונית.
<תומר שגיא: מודל ההפעלה הנוכחי יכול להיות שהוא גרעוני, אבל התשתית עצמה, שהיא בסך הכול 38 תחנות החלפה שכבר עומדות שם, עמדות טעינה שכבר נמצאות שם, מחוברות, קיימת התשתית, הידע, הכול קיים, המחשבים קיימים, הכול קיים.
<תומר שגיא: אני רוצה לדמות את זה למצב שב-1994 חברת פלאפון הייתה פורסת את כל התשתית שלה ברחבי הארץ, כולנו הסתובבנו עם גוש ברזל כזה גדול – לא כולנו, מעט מאוד אנשים, אותם אנשים שהאמינו שפלאפון נייד זה העתיד הסתובבו עם גוש גדול, פלאפון הייתה פושטת את הרגל והנושים היו מורידים את המגדלים.
<תומר שגיא: איפה הייתה התקשורת הסלולרית היום?
<תומר שגיא: התשתית הזאת זה משהו שהוא חשוב ברמה הלאומית.
<תומר שגיא: וכמו שהסברתי לפני רגע, הוא חשוב גם לכל אחד ואחד מהאנשים שיושבים פה, וכמובן גם ל-900 ומשהו המשתמשים שאנחנו מייצגים.
אבישי ברוורמן: ולכן – אתה מסכם במשפט.
<תומר שגיא: ולכן אנחנו רוצים שהמדינה תסתכל על חוק לעידוד השקעות הון, על מענקים מהמדען הראשי, על פטור ממיסים, ארנונה, לתחנות ההחלפה.
אבישי ברוורמן: לגבי מה?
אבישי ברוורמן: המשך התעשייה הזאת?
<תומר שגיא: אני לא מדבר על המשך התעשייה, אני מדבר על להפוך את מערך החלפת הסוללה והטעינה למשהו שהוא אטרקטיבי וודאי שימשיך להתקיים בשנים הקרובות.
אבישי ברוורמן: יערה די סגני.
<יערה די סגני: אני מזכירת העמותה של בעלי הרכבים.
<יערה די סגני: אני רוצה לציין: קודם נאמר פה על בעלי רכבים שהם ירצו להחזיר את המכוניות.
<יערה די סגני: אנחנו בימים האחרונים נמצאים בקשר עם מאות בעלי מכוניות, וחד-משמעית כל בעל מכונית שיש בידו מכונית רוצה להמשיך להחזיק בה ומאמין בחזון.
<יערה די סגני: לקוחות שבידם מכוניות, לא ידוע לנו אפילו על אחד שלא מעוניין להמשיך לנהוג במכונית, וזה חשוב מאוד להביע את הנקודה הזאת.
אבישי ברוורמן: כן, בהחלט, מאוד חשוב.
אבישי ברוורמן: רן אלויה, מנכ"ל "ג'ינרג'י", שזו חברה לייצור עמדות טעינה.
<רן אלויה: אנחנו חברת טכנולוגיה ישראלית, סטארט-אפ ישראלי, שפועל מעל ארבע שנים, שמפתח מוצרי חומרה ותוכנה לניהול אנרגיה, לא רק עמדות טעינה.
<רן אלויה: אחד מהמוצרים שלנו זה גם עמדות טעינה שאנחנו מייצרים.
<רן אלויה: אנחנו ספק הטעינה היחיד בישראל מלבד "בטר פלייס".
<רן אלויה: אנחנו מספקים פתרון לכלל היבואנים האחרים – "יוניון מוטורס", "קרסו" ו"כלמוביל".
<רן אלויה: לקוח שנכנס היום לקנות Toyota Plug-in Hybrid נשלח אלינו ואנחנו נותנים לו את השירות של התקנת עמדה, וסקר וכל מה שכרוך בזה.
<רן אלויה: אנחנו עובדים במודל מאוד שונה מ"בטר פלייס".
<סיגל רוזן רכב: מתחרים למעשה.
אבישי ברוורמן: אתם מתחרים ב"בטר פלייס".
אבישי ברוורמן: מה המלצתך לדיון כאן?
<רן אלויה: לדעתי אין ספק שצריך להמשיך לתפעל את עמדות הטעינה הביתיות.
<רן אלויה: אני יודע מהמודל שלנו שניתן לעשות את זה בתצורה רווחית כלשהי.
<רן אלויה: כמובן שצריך להיות מאוד מצומצמים, מאוד יעילים.
דוד צור: רק להבין את זה.
<סיגל רוזן רכב: סוללה קבועה.
דוד צור: זאת אומרת זה מגביל אותם לנסיעה של כמה?
<קריאה: 100 ק"מ.
<רן אלויה: אתם כרגע מתייחסים ל"רנו פלואנס"?
<רן אלויה: אתם כרגע מתייחסים ל"רנו פלואנס", יש רכבים אחרים עם טעינה ביתית.
אבישי ברוורמן: למשל?
<רן אלויה: ה"ניסן ליף" שעם טעינה ביתית מוכח מעל 140 ק"מ.
<רן אלויה: יש לו גם טעינה מהירה שזו פונקציה אחרת.
אבישי ברוורמן: כמה רכבים כאלה יש?
<רן אלויה: כרגע נמסרו כעשרה לדעתי, אבל יש פה מלאי של עשרות שאנחנו כרגע בונים את התשתית בצורה מאוד נכונה.
אבישי ברוורמן: אוקיי, אז אתם חברה מתחרה ל"בטר פלייס", ואתה אומר, כמו שאמרו פה אחרים: יש להמשיך לקיים תשתית טעינה.
<רן אלויה: תשתית הטעינה הביתית, אני יודע שהיא יכולה להיות כלכלית וניתן לתפעל אותה.
<רן אלויה: אני חושב שצריך להתייחס ללקוחות כמו שצוין, חלק מהם שלא סופקו להם הרכבים, אבל יש לקוחות שהתקשרו אלינו וציינו שלא הותקנה להם עמדה והם לא יכולים להשתמש ברכב ללא עמדה.
<רן אלויה: יש לקוחות שצריכים לעבור עכשיו דירות ואין מי שיתקין להם עמדה או יעביר את העמדה למקום אחר, וצריך להתייחס לזה.
<רן אלויה: לשאלתך, אתה העלית את הנושא של שוק הרכב החשמלי והאם הוא צריך לעבוד.
<רן אלויה: אז כמו שהמפרקת ציינה – כן, וקיימים מודלים אחרים בעולם ששוק הרכב החשמלי מדשדש בהם בשנים האחרונות אבל לאחרונה התחיל לצמוח ופעיל.
<רן אלויה: ובישראל אנחנו בונים מודל מאוד מאוד יעיל, קטן, מדויק, שעובדים עליו למעלה משנה.
<רן אלויה: חברת "Tata Consulting", שזו חברה הודית מאוד ידועה, הגיעה לפה לבחון מה הדרך הנכונה לעשות את זה ולבחון אותנו, והוכח שאפשר לעשות את זה.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להבין, איך אומרים, בלשון פשוטה.
אבישי ברוורמן: אתה בעצם אומר: "בטר פלייס" כרגע נסגרה, נגמר הסיפור, לא יזרימו יותר כספים.
<סיגל רוזן רכב: לא, הכוונה הראשונה היא למכור מקטעים.
אבישי ברוורמן: למכור מקטעים מ"בטר פלייס" שאולי מישהו ייכנס אליהם וגם אתם המתחרים וכו', ולכן להמשיך את השוק שתהיה לו תשתית למכוניות חשמליות בישראל.
אבישי ברוורמן: זה מה שאתה אומר?
<רן אלויה: לא בהכרח בנושא של למכור.
אבישי ברוורמן: רק תסביר לי בדיוק במשפט מה אתה אומר.
<רן אלויה: צריך להמשיך לקיים את התשתית, בהחלט, הביתית.
<רן אלויה: לא צריך לפגוע בשוק הרכב החשמלי, אני שותף לחזון של הרכב החשמלי בישראל.
<רן אלויה: אני לא יודע לגבי תחנות החלפה, אני לא יודע עד כמה הן יכולות לפעול בצורה לא גרעונית כי זה הרי תלוי מסת רכבים.
<רן אלויה: אם יש 900 רכבים שמשתמשים ב-38 תחנות החלפה לעומת עשרות אלפי רכבים שישתמשו באותן 38, אז סביר להניח שהמספרים פה שונים.
<אופיר רונן: סליחה, סימסו לי את המספרים.
<אופיר רונן: לטובת צופינו שהם עובדי "בטר פלייס" - -
אבישי ברוורמן: וגם לטובת כולנו, למען הכלל.
<אופיר רונן: - - וגם לטובת כל הצופים האחרים, הסכומים שהודיעו לי העובדים זה 7,000,000 דולר.
אבישי ברוורמן: 7,000,000 דולר זה הפער?
<אופיר רונן: הם עוד לא הצליחו להפריד.
אבישי ברוורמן: אמרנו 7,000,000 דולר, היום כמה זה?
אבישי ברוורמן: זה 26,000,000, משהו כזה.
<אופיר רונן: כן.
אבישי ברוורמן: ב-26,000,000, מה שביקשתי ממך לשאול, כמה זה כבר המפרק, מה הסיפור כאן?
אבישי ברוורמן: כמה מהחברה?
אבישי ברוורמן: כמה זה ביטוח לאומי?
<אופיר רונן: אני יודע, את הניתוח הזה הם עדיין לא הספיקו לעשות.
<אופיר רונן: הסכום הכולל.
אבישי ברוורמן: אז אתה תמשיך ותודיע לנו תוך כדי התהליך.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להעביר את זה לכמה מהרוכשים.
אבישי ברוורמן: ותיכף אני גם אפנה לנציגי המועצה לצרכנות, ויש פה את פרופ' צחי בירק מהפקולטה להנדסת חשמל.
אבישי ברוורמן: אבל קודם לד"ר מיכאל מילגרם, רוכש רכב.
אבישי ברוורמן: קודם כול, תספר לנו למה רכשת דווקא את המכונית הזאת.
<מיכאל מילגרם: האמת היא שאני התחייבתי לקנות את המכונית לפני שנה וארבעה חודשים, בסוף שנת 2011, עוד לא היו רכבים על הכביש.
<מיכאל מילגרם: בשבילי זו רכישה אידאולוגית.
<מיכאל מילגרם: אני חושב שהתלות של מדינת ישראל בנפט הערבי מחזקת את אויבינו, מממנת טרור וגם משמשת מנוף להפעיל את העולם המערבי נגדנו, וצריך לשמוט את השטיח הזה תחת רגליהם של אויבינו.
אבישי ברוורמן: אני יודע גם שההערכה עכשיו, כשאנחנו מצאנו גז, האמריקנים, שתוך איזה 20 שנה יכול להיות שכל OPEC ייפול לגמרי כי העולם עובר לגז.
<מיכאל מילגרם: והגז ייצר חשמל שיניע את הרכבים החשמליים במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: ואז יש לך את המתנול ואת האתנול, וכל התחבורה תעבור לגז.
<מיכאל מילגרם: זה מצוין.
<מיכאל מילגרם: וגם הרי זיהום האוויר במדינת ישראל גובה מחיר כבד מבחינה בריאותית.
אבישי ברוורמן: אז אתה פנית מבחינה אידאולוגית, חזונית, רכשת את הרכב.
אבישי ברוורמן: מה לגבי הסידור הנוכחי?
<מיכאל מילגרם: אני קצת ייחודי כי לי אין חניה פרטית, ואמרו לי שאני לא יכול לקחת רכב כי אין לי חניה פרטית.
<מיכאל מילגרם: אז פניתי לחברת החשמל ויצרתי תהליך שהסתיים בדצמבר שעבר, שהשר עוזי לנדאו הגיע אלי הביתה וחנכו את נקודת הטעינה.
אבישי ברוורמן: איפה אתה גר, אם מותר להגיד?
<מיכאל מילגרם: במצפה-רמון.
<קריאות: אה, זה אתה.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני רואה שכולם שאלו: מיהו אותו אחד במצפה-רמון?
אבישי ברוורמן: ד"ר מילגרם, אתה פה.
<קריאה: שנה שלמה הוא רק בתכנון.
<תומר שגיא: הוא היחיד שקיבל עמדה ציבורית ממדינת ישראל.
<תומר שגיא: היחיד.
<תומר שגיא: שלוש שנים חברת חשמל הקימה עמדה אחת.
אבישי ברוורמן: מאיפה עלית?
<מיכאל מילגרם: אני עליתי ב-1971 מארצות-הברית.
אבישי ברוורמן: אז עכשיו קיבלת, יש לך.
<מיכאל מילגרם: יש לי רכב כבר ארבעה חודשים, 17,000 ק"מ, הגעתי מהחרמון עד אילת.
אבישי ברוורמן: מה אתה מצפה עכשיו?
<מיכאל מילגרם: אני רוצה לומר שהרכב הזה עובד.
<מיכאל מילגרם: החשש שלי כשקניתי, למרות שזה אידאולוגיה, שאולי יהיו תקלות, לא יהיו תקלות – זה רכב מצוין, זה עובד, זה מגיע לכל מקום.
אבישי ברוורמן: אז מה אתה מצפה עכשיו?
<מיכאל מילגרם: ואני מצפה שאנחנו, כמו שאמר חברנו ואני מחזק אותו, ודרך אגב, אני מאוד מברך את הגישה החיובית גם של המפרקת וגם שלך, שהלקוחות והעובדים עומדים במרכז, והעובדים של "בטר פלייס", כולם היו מצוינים ומסורים ותמיד נתנו מענה.
<מיכאל מילגרם: אין לי מילה רעה להגיד על העובדים.
<אופיר רונן: אני מסכים אתך, הם איכותיים ביותר.
<מיכאל מילגרם: כן.
<מיכאל מילגרם: ואין לי מילה רעה להגיד על המכונית עצמה.
<מיכאל מילגרם: ואני חושב שכמו שהמפרקת משתדלת לעשות, צריך להמשיך להפעיל את המערך הזה.
<מיכאל מילגרם: ובעתיד אם יצליח ויראה רווחים אולי להרחיב, כמובן זו תוכנית עתידית, אבל לעת עתה צריך לעשות כל מאמץ להמשיך להפעיל את המערך המצומצם כמו שהוא.
אבישי ברוורמן: תודה רבה לך, ד"ר מילגרם.
אבישי ברוורמן: יש לנו אדם בעל שם אליהו גולומב.
<אליהו גולומב: סבא שלי.
אבישי ברוורמן: סבא שלך.
אבישי ברוורמן: כן, רבותי, אני יודע שהצופים היום כבר לא כל כך זוכרים את ההיסטוריה, אבל אליהו גולומב היה ממפקדי ההגנה, דמות בישראל.
אבישי ברוורמן: אתה רכשת רכב.
<אליהו גולומב: אז בהחלט חלק גדול מקניית הרכב היה מאותו אלמנט, נגיד את זה - -
אבישי ברוורמן: אידאולוגי.
<אליהו גולומב: - - של ביטחון ישראל, כפי שהביע אותו ד"ר מילגרם.
<אליהו גולומב: יתרה מזאת, בתוך אותה אידאולוגיה, אני הרבה שנים עשיתי מילואים בצורות שונות ועשיתי כל מיני פעולות שהייתה בהן הקרבה פוטנציאלית רבה – למזלי, היא לא התממשה – לטובת ביטחון ישראל.
<אליהו גולומב: ופה הייתה הזדמנות, ידעתי שישי סיכון בקנייה הזאת, ואמרתי שזה סיכון קטן שיכול לתת ערך גדול בהרבה אם ישראל תגמול את העולם מנפט.
<אליהו גולומב: ואני לא יכול לא להיות חלק מזה, אולי עם השם הזה.
<אליהו גולומב: אחד.
<אליהו גולומב: שניים, הדבר שאני רוצה להגיד פה: קודם כול, חשוב מאוד שתהיה המשך התשתית הזאת.
<אליהו גולומב: אני משתמש לא קטן בעמדות טעינה ציבוריות.
<אליהו גולומב: אני עובד בבית-חולים שיש בו עמדת טעינה ציבורית, בית החולים נמצא 70 ק"מ מהבית שלי, ואני יכול לנסוע הלוך וחזור.
אבישי ברוורמן: אתה יכול לגלות איזה בית חולים זה?
<אליהו גולומב: "שערי צדק", אני קפצתי להגיע לכאן.
<אליהו גולומב: ואני יכול לנסוע הלוך וחזור.
<אליהו גולומב: האמת היא שאני יכול גם בלי עמדת הטעינה, אבל אני יכול הרבה יותר בקלות לעשות את זה עם עמדת הטעינה ועוד להסתובב.
אבישי ברוורמן: מה אתה מצפה מהנציגים כאן שעוסקים בפירוק?
<אליהו גולומב: ראשית, הולך להיות מצב שאני לא בטוח שבאמת יכול להתממש, שאפשר יהיה להפעיל גם את עמדות ההחלפה וגם את עמדות הטעינה ולהישאר לאורך זמן במצב הזה.
<אליהו גולומב: אני כמובן אשמח מאוד, הכי אני רוצה שכל התשתית הזאת תתקיים.
אבישי ברוורמן: במידה ולא?
<אליהו גולומב: אבל אם הברירה היא לא, צריך להשאיר את עמדות הטעינה שהן הרבה יותר זולות, או לפחות לאפשר ללקוחות לקנות עמדות טעינה ציבוריות או לממן עמדות טעינה ציבוריות חשובות, ויש לא מעט כאלה.
אבישי ברוורמן: ופה אתה פונה למדינה.
<אליהו גולומב: ופה אני פונה למדינה, חקיקה ולמפרקת.
<אליהו גולומב: זאת אומרת, אני לא יודע למי בדיוק זה יהיה שייך, אבל צריך לאפשר.
אבישי ברוורמן: תיכף נשמע, כולם רושמים פה את התשובות.
אבישי ברוורמן: מר גולומב, אנחנו מאוד מודים לך.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לתת לשלומי דגן, שהוא כלכלן והוא נציג המועצה לצרכנות.
אבישי ברוורמן: אתם פעילים פה – אתה, אודי פלג וכו'.
אבישי ברוורמן: למדת את הנושא?
<שלומי דגן: למדתי את הנושא.
אבישי ברוורמן: מה אתה מציע?
<שלומי דגן: אני באופן כללי הייתי רוצה להתייחס לנקודה שעוד לא העלו פה, שטיפה נגעו בה.
<שלומי דגן: קודם כול, צריך להבין, מבחינת הכלכלה וחיי המסחר חשוב מאוד שתהיה ודאות, שעוסקים יפעלו בסביבה ודאית - - -
אבישי ברוורמן: תראה, כולנו רוצים ודאות.
אבישי ברוורמן: אנחנו חיים בעולם כל כך לא ודאי.
אבישי ברוורמן: יש ודאות אחת, אתה יודע מתי זה?
<שלומי דגן: כן.
אבישי ברוורמן: שלושה מטר למטה זה ודאי.
<תומר שגיא: היום זה בקומות.
<שלומי דגן: חתרתי לזה שמאוד חשוב שצרכנים, ברגע שהם רוכשים מוצר ושירות, בסופו של דבר יקבלו אותו.
<שלומי דגן: לגבי תחומים שונים במשק יש הסדרים שונים שמגדילים את ההבטחה הזאת – ערבויות או דברים כאלה.
אבישי ברוורמן: אני מציע באמת שתתייחס בצורה פרטנית, מה אתה בתור נציג המועצה לצרכנות מצפה במצב שנמצאים היום?
אבישי ברוורמן: נמצאים הלקוחות וחלק מהעובדים, שמעת את המפרקת, שמעת את הנציגים כולם.
אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לדיון קונקרטי בנושא הזה?
<שלומי דגן: מה שהייתי מצפה לגבי העתיד, נכון להיום אנחנו מבינים שיש 8,000,000 שקל ערבות.
<שלומי דגן: סביר להניח שאותם כספים בצורה כזאת או אחרת, רובם לא יגיעו בסופו של דבר לצרכנים, כי ברגע שיחלטו אותם הם יגיעו למדינה – זה מה שהוסבר לי על-ידי משרד התקשורת.
אבישי ברוורמן: אני כרגע שמעתי מנציג משרד התחבורה.
<שלומי דגן: אוקיי, מיד אעבור אליו.
דוד צור: למה למדינה?
<שלומי דגן: למה למדינה?
<שלומי דגן: כי ככה הוחלט ברישיון לפני חמש שנים.
<אבנר פלור: תיכף אני - - -
אבישי ברוורמן: תהיה התייחסות לזה, כי אני הבנתי שתהיה פה שיחה עם נציגי המפרק, לא הבנתי את הדברים שאתה אומר.
<שלומי דגן: מה שכן היה חשוב לי, המסר להעביר לוועדה, זה שבמקרים דומים של מיזמים של דברים צרכניים, שיהיו ערבויות, וערבויות שהצרכנים בסופו של דבר יוכלו, אם המיזם נופל - - -
אבישי ברוורמן: אז אתה מציע לעתיד.
אבישי ברוורמן: במקרה הנוכחי אין לך הרבה מה להציע.
<שלומי דגן: לא.
אבישי ברוורמן: קיבלתי, תודה.
אבישי ברוורמן: לעתיד, תעביר לי נייר שאתה מציע במקרים חדשים, איך אפשר לשפר את - - - הערבויות.
<שלומי דגן: על סמך המקרה הזה, שממנו נלמד לגבי זה.
אבישי ברוורמן: על סמך המקרה הזה.
אבישי ברוורמן: נציג משרד התחבורה, אתה רצית להוסיף משהו עכשיו.
אבישי ברוורמן: אבנר פלור, אבנר רצפה.
<אבנר פלור: לפני שאני אתייחס לנושא של הערבות, רק ברמה הכללית התייחסו לזה, בעצם היום ישנם 930 כלי רכב ומרבית כלי הרכב זה של "בטר פלייס".
<אבנר פלור: ישנם עשרות של כלי רכב חשמליים, לא בכמויות גדולות, אבל הטכנולוגיה של החלפת המצברים היא ייחודית ל"בטר פלייס".
<אבנר פלור: אין פה עוד יבואן או יצרן שיש לו טכנולוגיה כזאת ייחודית.
<אבנר פלור: בנושא של הערבות.
<אבנר פלור: מה שאני התייחסתי, ישנה ערבות של 8,000,000 במשרד התחבורה.
<אבנר פלור: אנחנו לא הולכים לחלט את הערבות, ממש לא.
<אבנר פלור: מה שביקשתי מהנציגים זה שניפגש, שנראה מה אפשר לעשות.
אבישי ברוורמן: זה יהיה בסיכום, אתה הבהרת את זה בצורה כל כך ברורה ונכונה.
אבישי ברוורמן: לכן באמת, שלומי, אם היית מקשיב היית מבין שיש פה נכונות.
רונן הופמן: אפשר שאלה רק לנציג התחבורה?
אבישי ברוורמן: בבקשה, חבר הכנסת רונן הופמן.
רונן הופמן: רציתי לשאול אותך, נציג משרד התחבורה, מר פלור: האם נערך איזשהו דיון במשרד התחבורה או בין משרדי בכל הנוגע לפן היותר רחב של העניין הזה?
רונן הופמן: מעבר לחברת "בטר פלייס", לאיזושהי הערכות ארוכת טווח יותר בעניין התשתית הזאת, שמשרד התחבורה שותף לה, יוזם אותה, מתוך אותם שיקולים שהלקוחות כאן דיברו.
<אבנר פלור: לא.
<אבנר פלור: ישנה מנהלת תחליפי נפט שיושבת במשרד ראש הממשלה, שדנה בכלל נושא ההנעות החלופיות, ואולי אפשר להזמין אותם לדיון מסודר.
אבישי ברוורמן: בהזדמנות אחרת אנחנו נדון גם באנרגיות וכו'.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, אנחנו נדון בזה לחוד.
אבישי ברוורמן: יש לנו שני נציגים משני מוסדות מכובדים: יש לנו את פרופ' צחי בירק מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, וד"ר דפנה דיסְני, שהיא גם פעילה ברכב, אבל היא גם מרצה באוניברסיטת תל-אביב ובבית-הספר לכלכלה.
אבישי ברוורמן: אז אולי פרופ' בירק.
אבישי ברוורמן: והאם אמרתי דיסְני?
<דפנה דיסני: דיסֵני.
אבישי ברוורמן: דיסֵני, תודה.
אבישי ברוורמן: אז, בבקשה, פרופ' בירק.
אבישי ברוורמן: אתה במקרה שייך למשפחת בירק?
<יצחק בירק: מן הסתם, כן.
אבישי ברוורמן: אתה יודע כמה אני באמת מכבד את אביך, זיכרונו לברכה.
<יצחק בירק: רק למען גילוי נאות, אני גם לקוח מהראשונים, היום עם 27,000 קילומטר בתשעה חודשים.
<יצחק בירק: אני די מותח את הגבולות, כי אני נוסע 90 קילומטר למקום העבודה, טוען שם וחוזר, וזה עובד.
אבישי ברוורמן: איפה אתה גר?
<יצחק בירק: גר בהוד-השרון, עובד בטכניון.
אבישי ברוורמן: הוד-השרון, נוסע לטכניון, טוען שם וחוזר.
<יצחק בירק: עולה לכרמל, וזה בסדר.
דוד צור: זאת אומרת, לא השתמשת אף פעם בנושא הזה של - - -
<יצחק בריק: בוודאי שהשתמשתי.
<יצחק בירק: בוודאי.
אבישי ברוורמן: בנושא של?
<יצחק בירק: של תחנות ההחלפה.
דוד צור: הוא ענה לי.
אבישי ברוורמן: לא, אבל הציבור לא מבין.
<יצחק בירק: בהקשר הטכניוני זה קרה פעם אחת, כשיצאתי מהמשרד בתשע בעבר, התקרבתי לאוטו, תפסתי את הראש, שכחתי לתקוע את הכבל.
<יצחק בירק: אבל בהקשרים אחרים, נסיעה לאילת ובכלל בלת"מים, אז כן.
<יצחק בירק: אני, כמו שביקשתי, רוצה לקחת את הדיון, בכל זאת, לרמה יותר כללית, כי אני חושב שיש מקום לפעולה מיידית, ולכן זה לא יכול להמתין.
<יצחק בירק: פה רוב הדיבורים הם על לארגן לוויה נאותה.
אבישי ברוורמן: לוויה נאותה?
<יצחק בירק: לוויה נאותה לעובדים, ללקוחות - -
אבישי ברוורמן: ולתת גם למשתתפים בהלוויה - - -
<יצחק בריק: - - ואיפשהו graceful, וכך הלאה.
אבישי ברוורמן: כן, נכון.
<יצחק בירק: אני בהסתכלות מקצועית על כל העניין הזה רוצה לומר מספר דברים.
<יצחק בירק: דבר ראשון, חשמל הוא בבירור הפתרון.
<יצחק בירק: כולם היום בעולם מבינים את זה, זה המדיום הכי גמיש, יודעים לייצר אותו מכל דלק, סולרי, מים, מה שרק יש; יודעים להוליך אותו לכל מקום, הוא כבר מגיע לכל מקום, בממוצע עם יכולת יתרה גדולה מאוד, כך שאין בעיה לטעון בבתים וכן הלאה.
<יצחק בירק: צוואר הבקבוק היום הוא האגירה, הסוללות.
<יצחק בירק: זה הדבר שכרגע מבחינת עלות וגם יחס משקל לאנרגיה, נחות לעומת דלק, וזה צוואר הבקבוק, איך להתגבר על זה איכשהו.
<יצחק בירק: פה בעצם באו תחנות ההחלפה של בטר פלייס – ולמי שמכיר קצת מקצועית, ולפחות חלק מחברי הוועדה אני יודע בוודאות שכן – הרעיון אמר את הדבר הבא: במקום לשים מצבר בקיבולת שמכסה את המקרה הגרוע ביותר כשרוצים לנסוע לאילת, במקום זה נכסה 90% מהמקרים, 95% מהמקרים, ואז יספיק לנו שליש בערך, שזה אומר, לחסוך 600-500 קילו ממשקל האוטו, ולחסוך כ-25,000 דולר.
אבישי ברוורמן: האפשרות שיום אחד מספר אנשים יתקעו בדרך לאילת.
<יצחק בריק: ועם הזמן המצב רק הולך ומשתפר, כי הטכנולוגיה משתפרת.
<יצחק בריק: אז זה הרעיון, זה מה שקרה פה.
<יצחק בריק: עד לפני שמונה ימים נופפו כל הזמן במודל המוצלח של חברת טסלה בארצות-הברית, שפיתחה מכונית ללא סוללה, עם סוללה בלתי מתחלפת, התחילה בפלח העליון של השוק.
<יצחק בריק: פיתחה למעשה מכונית ספורט מירוץ אטרקטיבית וכך הלאה, במחיר מאוד גבוה, עם קיבולת מצבר שבערך יש אופציות, אבל בין פי שניים לפי שלושה וחצי מהקיבולת של בטר פלייס.
<יצחק בריק: ב-22 במאי במזכר לSEC-, ל-Securities and Exchange Commission בארצות-הברית, חברת טסלה הודיעה בדיון בחסמים לכניסה מסיבית לשוק, אחד החסמים שהיא סימנה הוא הצורך בתחנות החלפה, אפשרות החלפה מהירה של סוללות במקומות ציבוריים וכן הלאה.
<יצחק בריק: זאת אומרת, קרי, גם טסלה במודל החדש שלהם - - -
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, למרות העובדה שטסלה, לפי מה שאתה אומר, סדרי גודל, הסוללה יכולה להחזיק ל-300 קילומטר, 360 קילומטר, ארצות-הברית זה לא מרחק גדול, הם מבינים שהם צריכים לשפר את התשתית.
<יצחק בירק: לא, הם במקור הלכו למודל שהתשתית היא superchargers, תחנות טעינה מאוד מהירות.
<יצחק בירק: אלא מאי?
<יצחק בירק: מדובר בטעינה למצבר כמו שלהם של 20 דקות.
<יצחק בירק: זה מאוד מהיר, זה גם מחמם את התאים, מקצר את חייהם, זה גם צורך מחברת החשמל "פיקים" מטורפים של צריכה, בעוד שבתחנת החלפה הטעינה היא ברקע, כשאתה - - -
אבישי ברוורמן: רק הבקשה שלהם, תשתיות - - -
<יצחק בירק: ולכן הם הודיעו, הם פשוט הודיעו שכדי להיכנס באמת לשוק רחב, לא לשוק שנקרא אזוטרי או אקזוטי, או איך שרוצים לקרוא לזה, של מכוניות מירוץ למליינים - - -
אבישי ברוורמן: בלי תשתיות רחבות - - -
<יצחק בירק: הם ילכו לזה.
<יצחק בירק: הם ילכו, זו לא התחייבות.
<יצחק בירק: הם ילכו למודל - - -
אבישי ברוורמן: הם ישקיעו בעצמם?
<יצחק בירק: הם לא אמרו, אבל הם רואים צורך בדבר הזה.
<יצחק בירק: כלומר, במדינת ישראל היום קיים הדבר שאם ירצה השם, יהיה בארצות-הברית בעוד חמש שנים.
<יצחק בירק: אצלנו זה קיים.
<יצחק בירק: כלומר, למעשה, לא מונח מת לפנינו - -
אבישי ברוורמן: אלא מונח משהו שהוא - - -
<יצחק בירק: - - אלא מונח חי אסטרטגי בעל חשיבות.
אבישי ברוורמן: עתידי.
<יצחק בירק: הוא כבר עכשווי, והוא עובד.
<יצחק בירק: הוא עוד, ולכן - - -
אבישי ברוורמן: ולכן, פרופ' בירק, מה המלצתך?
<יצחק בירק: ולכן המלצתי, ניסיתי להבין מה בעצם קרה פה, כי מהתחום שלי אם לא מבינים מה הבעיה, אין טעם לדבר על הפתרון המיטבי, כי לא ברור למה.
<יצחק בירק: עד היום היו מספר חסמים.
<יצחק בירק: החסם הראשון היה שאופי ההשקעה היה צריך להיות, לשים את כל הכסף, לפרוס את כל התשתית לפני שאפשר לשים מכונית אחת על הכביש.
<יצחק בירק: זה קשה מאוד.
<יצחק בירק: בחברות סטרט-אפ זה לא כך בדרך כלל.
<יצחק בירק: החסם השני היה, שכל לקוח פוטנציאלי כמעט, למעט אלה שיושבים פה ועוד כמה מאות, אומר, כמו שהרבה פעמים אומרים גם בבניין הזה, צריך שמישהו, צריך לעשות משהו, שמישהו - -
אבישי ברוורמן: צריך, זה המשפט הכי טוב.
אבישי ברוורמן: כשאני אומר לבן שלי, צריך, זה משפט כבר.
<יצחק בריק: - - יתנסה בזה, ואחרי שנראה שזה בסדר, אני אבוא.
<יצחק בריק: הדבר הזה היום, אחרי שנה כבר של מכוניות במספרים לא זניחים על הכביש, וקילומטרז' מצטבר, ורואים שהכול עובד, החסם הזה גם כן ירד, בגדול.
<יצחק בריק: אז נשאלת השאלה, אם כך, מדוע בכל זאת המשקיעים הקיימים - -
אבישי ברוורמן: בורחים.
<יצחק בירק: - - שמן הסתם האמינו במיזם הזה וגם Put your money where your mouth is, מדוע הם לא מוכנים להמשיך?
אבישי ברוורמן: אתה רוצה להסביר לנו?
<יצחק בירק: כן.
<יצחק בירק: יש פה בעיה נותרת קשה, והיא בעיית הביצה והתרנגולת, זאת בעיית אי-הוודאות.
<יצחק בירק: לקוח שואל את עצמו – התחילו לשאול בעיקר מספט
<יצחק בירק: מבר האחרון כשגילו שקופת המזומנים איננה אין-סופית – מה יהיה?
<יצחק בירק: אולי אתפס עם המכנסיים למטה בלי תשתית, ואז זו נבואה שמגשימה את עצמה.
<יצחק בירק: כמו שמודיעים על מפלגה שכנראה לא תעבור את אחוז החסימה, אל תבזבז את הקול, לא מצביעים, היא לא עוברת.
אבישי ברוורמן: אתם יודעים, רק אסבר את האוזן, בגלל שפרופ' בריק – אנחנו בכל זאת במקום שיש לו גוון פוליטי, כנסת ישראל, אתם יודעים איך הגמלאים קיבלו פתאום, כמה הם קיבלו?
אבישי ברוורמן: שבעה מנדטים?
אבישי ברוורמן: תשעה מנדטים?
אבישי ברוורמן: לא זוכר.
<קריאה: שבעה.
אבישי ברוורמן: הם לא עברו את אחוז החסימה, ואז האסטרטג היחצן שלהם – שבוע לפני בחירות הסתובבו כל הצעירים בתל-אביב בעיקר, ואמרו, מי שיעבור את אחוז החסימה נותנים לו את הקול – ואז הוא הפיץ את הספין שהם עוברים, ואז רוב ההצבעה למפלגת הגמלאים היו, שהם שניים-שלושה גמלאים, כל הצעירים ברובם מתל-אביב שאמרו, מי שעובר, מקבל.