GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק בריק: נכון.
<יצחק בריק: אז זו כרגע הבעיה, בעיית הביצה והתרנגולת, היא כבר מעיקה.
אבישי ברוורמן: מה אתה מציע עכשיו?
אבישי ברוורמן: מה אפשר לעשות?
<יצחק בירק: מה שאני מציע קונקרטית, אני רוצה דווקא לאתגר אתכם.
אבישי ברוורמן: אתכם, זה חברי הכנסת.
<יצחק בירק: כן, חברי הכנסת, את הממשלה, אותנו כמדינה.
<יצחק בירק: להבדיל מכלקוח בודד - - -
אבישי ברוורמן: המדינה, אתה יודע, זה דבר מאוד לא - - -
<יצחק בריק: זה אותו דבר שאנחנו עושים מילואים וזה בשבילו, Whatever it is.
<יצחק בריק: יש כאן בעיה מהותית.
<יצחק בריק: חברה corporation, לא יכולה – אין מובן לכך שהיא תתחייב, כי היא חברה - - -
דוד צור: מה אתה מציע?
דוד צור: להלאים את החברה?
דוד צור: שהמדינה תיכנס לזה?
<יצחק בריק: מייד אסביר בשתי מילים.
אבישי ברוורמן: לסיום.
דוד צור: כי אנחנו מבינים מהר.
<יצחק בירק: חברה, מתוקף היותה חברה בערבון מוגבל, גם כל התחייבות שלה היא באותו ערבון מוגבל, ולכן בהקשר הזה - - -
אבישי ברוורמן: אנחנו מבינים.
אבישי ברוורמן: פרופ' בריק, אתה יודע כמה שאני מעריך אותך, ואימא שלך, זיכרונה לברכה, הייתה מורת דרך עבורי, אבל אנחנו מצומצמים בזמן - - -
<יצחק בריק: אני מייד מסיים.
<יצחק בריק: לכן ההצעה הספציפית הזאת, שמדינת ישראל תיתן ערבות, התחייבות רק ללקוחות, לא לספקים, לא לכל מיני התחייבות שהתשתית תתקיים ותופעל ברמתה הנוכחית הבסיסית, שזו רמה של כיסוי למשך עשר שנים - - -
אבישי ברוורמן: אז מה שאתה אומר - - -
<יצחק בירק: רגע, בתמורה - - -
דוד צור: מה העלות של זה?
דוד צור: יש לזה עלות?
<יצחק בריק: אין לזה עלות מיידית, זה חלק מעסקת חבילה.
<יצחק בריק: בתמורה המדינה, לדעתי, תקבל גם נתח מניות – אובמה, אגב, עשה דברים דומים – בנוסף, בהקשר של כל מיני חברות ופטנטים בכל מיני מדינות, המדינה גם תקבל מניית זהב, או מן זכות וטו על פעילויות מסוימות, שלא יעשו עוקץ.
<יצחק בריק: אבל חלק מהעסקה, שצריך להימצא משקיע – אני חושב שאם שוברים את הביצה והתרנגולת על-ידי המדינה, ולאור האמירה של טסלה שצריך את המודל הזה, יכול להיות שזה ממש השתנה – משקיע שישים עכשיו, צריך לברר מה הסכום – 400 מיליון דולר, מן משהו בהיקף הזה.
<יצחק בריק: לכן גם אמרתי שהאקסיומה - - -
אבישי ברוורמן: פרופ' בירק, אני חייב – אתה מבין, יש עוד אנשים שצריכים לדבר, ואנחנו עוד מעט נהיה - - -
<יצחק בירק: זו ההצעה שלי, לדעתי זה עשוי להרים את זה מהקבר.
אבישי ברוורמן: ההצעה שלך – בסוף גם המפרקים יתייחסו לזה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה לך על הנקודה.
אבישי ברוורמן: אתה אומר, זה סיכום מאד פשוט, בארצות-הברית טסלה אומרת, עכשיו חייבים לשים תשתיות, בישראל יש כבר תשתיות.
אבישי ברוורמן: מישהו אמר פעם בלעז: There is nothing more powerful than an idea whose time has come.
אבישי ברוורמן: לפעמים כשאתה בא קצת לפני הזמן, אז אתה נופל, למרות שהדבר קורה, אבל זה חלק מהמשחק המקרי של החיים.
אבישי ברוורמן: אבל הדבר הזה, אמרת, כדאי להשקיע בו.
אבישי ברוורמן: תעביר לנו נייר מסודר.
אבישי ברוורמן: נמשיך הלאה.
<יצחק בירק: העברתי אתמול.
אבישי ברוורמן: העברת כבר.
<אופיר רונן: סליחה, קיבלתי עדכונים.
אבישי ברוורמן: רבותי, אתם רואים, פה היום יש עבודה רצינית.
אבישי ברוורמן: כן, רונן אופיר.
אבישי ברוורמן: תוך ה-26-25 מיליון שקל, העובדים - - -
<אופיר רונן: הערכה בלבד, בינתיים זו הערכה בלבד.
<אופיר רונן: בין 5 ל-10 מיליון ש"ח ההפרש, הדלתות.
אבישי ברוורמן: בין 10-5 מיליון שקלים צריכים להוסיף בעלי החברה כדי לדאוג לעובדים.
<אופיר רונן: כדי לדאוג שהם יקבלו 100%.
<אופיר רונן: אבל יש לי עוד עדכונים שקיבלתי מצופינו בחברה.
<אופיר רונן: קודם כול, המפרקים – רצינו לעשות את הפיטורים בצורה יפה, ושהעובדים המפוטרים יקבלו את הרכבים לחודש ימים, ולא הצלחנו לשלם את הליסינג.
<אופיר רונן: זה די מקובל, ומקובל בחברה הספציפית הזאת.
<אופיר רונן: היו הבנות והן הופרו.
<אופיר רונן: למעשה, ההבנות האלה - - -
אבישי ברוורמן: המפרקים מנעו את זה.
<אופיר רונן: אתמול אמרו לנו שהעובדים יצטרכו לשלם על הליסינג של המכוניות החשמליות.
<אופיר רונן: אין למכוניות האלה שימוש מלבד שאותם עובדים ימשיכו לנסוע.
<אופיר רונן: אני חושב שדרך נאותה להיפרד מעובדים שהשקיעו את נשמתם בחברה, ועמלו קשות בשביל שהמיזם הזה יעלה, זה לפחות שה-210 עובדים שהולכים היום הביתה, יקבלו את הרכבים לחודש ימים.
אבישי ברוורמן: תתייחס לזה, עורכת-דין יונת מאיר.
<אופיר רונן: ועוד דבר כלכלי שלא הועלה כאן משום מה, בין היתר, המוטיבציה של עובדים בחברות היי-טק או חברות אחרות לקחת רכבים, זה השווי שימוש.
<אופיר רונן: משום מה ברכב החשמלי לא מוכר שוויי שימוש מול מס הכנסה, זה לא הגיוני, לא כלכלי.
<אופיר רונן: אם זה היה נכנס, עוד הרבה חברות היו - - -
אבישי ברוורמן: מי צריך לפתור את הבעיה הזאת?
רונן הופמן: האוצר.
<יצחק בריק: רשויות המס.
<אופיר רונן: אתם המחוקק.
<אופיר רונן: אנחנו פונים אליכם.
אבישי ברוורמן: אנחנו מעבירים את זה.
אבישי ברוורמן: יש פה מישהו ממשרד האוצר?
<יצחק בירק: זה רשום גם אצלי, היבריד מקבל 550 שקל הנחה, חשמלי לא מקבל.
<תומר שגיא: גם אצלנו זה רשום והועבר לכם אתמול.
אבישי ברוורמן: יש פה את יהודה ניב, מנהל מינהל החשמל.
אבישי ברוורמן: יהודה, בוא, תיקח כיסא.
אבישי ברוורמן: ד"ר מילגרם, אכפת לך לפנות את הכיסא?
אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לנו?
אבישי ברוורמן: ד"ר ניב, יש לך משהו להאיר את עינינו לגבי פתרון?
<יהודה ניב: במנהל החשמל עסקנו בנושא של בטיחות הטעינה, לוודא שכשיכנסו כלי רכב חשמליים למדינת ישראל, הטעינה שלהם, שעומדת ברחוב, שהיא בציבור, תהיה בטוחה, ואף אחד לא ייפגע, כי חשמל כמו כמה שהוא טוב, הוא גם יודע להרוג, אז צריך להיזהר ממנו.
<יהודה ניב: לא עסקנו בחברה כחברה ובכל הפרטים האלו.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אין לכם משהו להוסיף לדיון.
אבישי ברוורמן: אז אומרים, יותר חשמל, פחות עמל.
אבישי ברוורמן: ד"ר דפנה דיסני.
<דפנה דיסני אשל: כאן, תודה רבה.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שיש כאן מיזם פרטי שנכשל, אבל יש כאן גם מיזם סביבתי.
אבישי ברוורמן: ד"ר דפנה דיסני היא בעלת רכב בעצמה, והיא גם כלכלנית.
<דפנה דיסני אשל: אני בעלת רכב בעצמי, נכון.
<דפנה דיסני אשל: אני נוהגת ברכב כעשרה חודשים.
<דפנה דיסני אשל: אני גם כלכלנית באוניברסיטת תל-אביב, בבתי-ספר לכלכלה, מרצה וחוקרת בתחומים של כלכלת משאבי טבע וסביבה.
<דפנה דיסני אשל: רכשתי את הרכב באמת מתוך אידאולוגיה ואמונה שזה העתיד, ושאנחנו צריכים להמשיך ולהשקיע במיזמים סביבתיים.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שזה היה יפה מאוד שגוף פרטי לקח על עצמו מיזם ציבורי, מיזם של לספק מוצר ציבורי.
<דפנה דיסני אשל: אני יודעת שיש בו כמובן זה סמי ציבורי, כי יש פה גם עניין פרטי בוודאי, הוא מניב תועלת.
<דפנה דיסני אשל: המוצר הזה מניב תועלת פרטית, אך גם תועלת ציבורית גבוהה מאוד.
אבישי ברוורמן: על זה כולנו פה מסכימים.
אבישי ברוורמן: לגבי הפתרון?
<דפנה דיסני אשל: כולנו יודעים שצריך לדון בזה.
<דפנה דיסני אשל: אבל כאן המקום שבו אני חושבת שצריך להדגיש, אם הוא נכשל ברמה הפרטית בגלל ניהול לא נכון, בגלל שהיו פה כשלים ברמה שונה, זה לא משנה, יימצא - - -
אבישי ברוורמן: את מכירה את כל הנושא ובדקת את ההתנהלות ואת ההשקעות וכל אלה?
<דפנה דיסני אשל: לא בדקתי את התחשיבים הכלכליים, אני לא יכולה להגיד מה בדיוק נעשה.
<דפנה דיסני אשל: אבל מבדיקה כללית של המשך תפעול שוטף של המערך הקיים, להוציא באמת עמדות ההחלפה ושמירה על עמדות הטעינה, אין ספק שהמיזם הזה יכול להמשיך לרוץ קדימה, הוא יכול להיות רווחי.
<דפנה דיסני אשל: ולכן, אם יהיה מישהו שירצה לקחת אותו על עצמו - - -
אבישי ברוורמן: אני חוזר על המשפט – את כלכלנית – אם אין ספק שהוא רווחי, אז חייב להיות משקיע.
<דפנה דיסני אשל: כי היו פה השקעות בסיס מאוד מאוד גבוהות.
<דפנה דיסני אשל: יש פה עניין של יתרונות לגודל של כל המערכת הזו - - -
אבישי ברוורמן: אבל כרגע זה קרה.
אבישי ברוורמן: עכשיו, אם את אומרת כרגע – ואני פה משתמש בזה ששנינו שייכים לאותו מקצוע בעייתי שנקרא כלכלה – שהעסק הזה רווחי.
אבישי ברוורמן: יש המון משקיעים שאם שומעים את דברייך ועושים את התחשיב, ייכנסו.
אבישי ברוורמן: אבל כרגע אני רואה שאף אחד לא רוצה להיכנס.
אבישי ברוורמן: מה הקץ'?
<דפנה דיסני אשל: יש פה קץ' של ניהול, אין ספק.
<דפנה דיסני אשל: בהחלט - - -
אבישי ברוורמן: מה זה קץ' של ניהול?
אבישי ברוורמן: יבוא מישהו אחר, יעשה ניעור בניהול וינהל, אם זה רווחי.
רונן הופמן: זה בגלל אי-ודאות, זה לא בגלל ניהול.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שהתכנון והמיזם הוא לא רווחי בטווח הקצר.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שמהשכל - - -
אבישי ברוורמן: מה זה טווח קצר?
<דפנה דיסני אשל: טווח קצר זה אומר שנה.
אבישי ברוורמן: לשנתיים-שלוש הוא רווחי?
<דפנה דיסני אשל: כאן אנחנו נמצאים.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת - - -
<יצחק בריק: 25,000 מכוניות בארץ זה בערך ה-Break-even ל-Operation על זה, זה בערך המספר.
אבישי ברוורמן: אז אם באמת, אני פונה פה למי שמקשיב – יש בארץ הרבה מאוד יזמים - -
<דפנה דיסני אשל: רק יש פה עניין של יתרונות לגודל - - -
אבישי ברוורמן: - - הם מוכנים לבוא, לפגוש את עורכת-דין רוזן רכב עכשיו ולהתקדם באמצעותך.
אבישי ברוורמן: זה דבר אחד.
אבישי ברוורמן: במידה שלא יהיו כאלה, מה לעשות.
<דפנה דיסני אשל: אבל בוא נשים את זה בצד.
<דפנה דיסני אשל: אם יהיו יזמים – מה שחשוב לי כאן לציין, להדגיש שלמדינה יש פה תפקיד.
<דפנה דיסני אשל: היא צריכה לתת את התמיכה כמו לכל מוצר סביבתי, בדיוק כמו שהמדינה משקיעה מיליונים במהפך המחזור וניהול פסולת, - -
אבישי ברוורמן: מה תהיה התמיכה?
<דפנה דיסני אשל: - - בקידום אנרגיה סולרית, גם כאן המדינה יכולה לתת הרבה מאוד, כמו תיקון חוק מקרקעין, שלא צריך טופס 4 כדי להעמיד תחנה.
<דפנה דיסני אשל: אבל בוא נעזוב תחנות החלפה, בוא נדבר רק על עמדות טעינה.
<דפנה דיסני אשל: זה פשוט, זה קל, במקומות ציבוריים לתת מרחב לפעילות הציבורית הזו, שהיא טובה לכולנו.
אבישי ברוורמן: בואי נפשט, לגבי כל הדברים הכלליים כולנו מסכימים כך.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לרדת לקונקרטיזציה.
אבישי ברוורמן: את אומרת שמדינת ישראל צריכה לפתוח עוד נקודות טעינה בכל מיני מקומות.
<תומר שגיא: אם אפשר להתייחס לעניין העמדה שלנו בעניין הזה, אני מהעמותה של דפנה.
<דפנה דיסני אשל: אתן, ברשותך, לתומר להדגיש מספר רעיונות.
אבישי ברוורמן: מר שגיא, אני רק מבקש קונקרטי, כי אנחנו כרגע לא מדברים על הספירות הגבוהות.
אבישי ברוורמן: ברור לנו שיש בדבר הזה חזון, ברור שיש דברים – את אומרת, מעבר לנקודה שאת טוענת, שיזם פרטי, שאורך האופק שלו הוא שלוש שנים, שזה באמת לא אורך משמעותי, יכול להיכנס ולהרוויח.
אבישי ברוורמן: אני לא יודע, את אומרת, ככל שיש לזה בסיס.
אבישי ברוורמן: במקביל, את פונה למדינת ישראל, מכיוון שיש לזה בסיס כלכלי, כדי לשפר את הרווחיות של היזם שייכנס, ואת הקיימות של הפרויקט, להגדיל את מספר מקומות הטעינה במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: עוד משהו?
<דפנה דיסני אשל: אלו הדברים.
<דפנה דיסני אשל: אני חושבת בהחלט שאפשר לסדר רשימה של דברים שהמדינה בקלות ובאופן זול יכולה לתמוך לביטחון הציבורי, ולהפחתת אי-הוודאות.
<יצחק בירק: זה בנייר העמדה שהועבר.
אבישי ברוורמן: אז תעבירי לנו אותם.
אבישי ברוורמן: נעביר את זה למשרד האנרגיה ונמשיך לדון בזה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, ד"ר דיסני.
אבישי ברוורמן: יש פה עוד אנשים שלא התבטאו?
אבישי ברוורמן: אני רואה את המשנה ליושב-ראש "מנפאואר", אמנון רדר?
אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לדיון?
<אמנון רדר: בוקר טוב.
<אמנון רדר: קודם כול, 50 עובדים נוספים, שהיו עובדים שלנו, ועשו עבור חברת בטר פלייס, מסיימים לעבוד.
<אמנון רדר: אנחנו ממשיכים לשלם להם שכר ולשלם להם על הודעה מוקדמת.
<אמנון רדר: אנחנו ספקים של בטר פלייס, את הספקים שמים בצד, אבל הספקים חוטפים מכה אנושה בנושא הזה.
<אמנון רדר: אני פונה פה דרך נציגי בעלי המניות, ואני חושב שכשגומרים מיזם כזה משמעותי, שהשקיעו בו כל כך הרבה כסף, אפשר לא להשאיר את הספקים שעבדו והשקיעו - - -
אבישי ברוורמן: זו הפנייה שלך למפרק.
<אמנון רדר: זו הפנייה שלי לא למפרק, אלא לבעלי המניות בנושא הזה, שהוא מאוד משמעותי.
<אמנון רדר: אני חושב שצריך להסתכל בסביבה העסקית שאנחנו עובדים, לסגור עסקים בצורה הוגנת מוסרית.
<אמנון רדר: במיוחד שהחברה הישראלית פועלת בישראל ועושה עוד דברים - - -
אבישי ברוורמן: אתה בעצם מוסיף לנקודה שאמר עורך-דין רונן, שאם יש פער מסוים לגבי העובדים, הבעלים צריכים להשלים אותו, ואתה אומר פה, גם הבעלים צריכים לפעול בנושא הזה.
<אמנון רדר: הבעלים צריכים לשלם לספקים שעבדו – אני לא לקחתי סיכון.
<אמנון רדר: לקחתי סיכון עסקי, לא לקחתי סיכון כזה שאני לא השקעתי במיזם.
<אמנון רדר: אז זו הנקודה ששמתי.
אבישי ברוורמן: רבותי, אם עוד מישהו – כי אנחנו מתקרבים לתשובות ולסיכומים.
<איתי כהן: שלום, אני בעלים של רכב חשמלי מזה כבר עשרה חודשים, מעל 31,000 קילומטר.
<איתי כהן: אני נוסע יומיום מפתח-תקווה לירושלים, מחליף בדרך יומיום סוללה, זה דבר קריטי, זה דבר נפלא.
<איתי כהן: חשוב לציין שבעצם המיזם הזה נתן מענה לאנשים כמוני, צעירים שרואים את העתיד, חושבים איך מגיעים לשם, מחשבה על אוויר נקי, כל הנושא שדיברנו על נפט, לא צריך אותו יותר, אפשר להסתדר.
<איתי כהן: אני נוסע לכל מקום, מגיע לכל מקום, נסעתי לבאר-שבע, נסעתי לצפון.
<איתי כהן: העבודה שלי תלויה בזה.
<איתי כהן: בפתח-תקווה.
<איתי כהן: עובד כאן בבירה, מופיע יומיום, מחליף בבוקר.
<איתי כהן: בגלל הרגולציות אין לי עמדה במקום ציבורי בעבודה.
<איתי כהן: נוסע, מחליף בכייף.
<איתי כהן: העבודה שלי תלויה בזה בעצם כרגע.
<איתי כהן: אם אני לא יכול להגיע לעבודה, אני תקוע.
<איתי כהן: רכב יחיד במשפחה.
אבישי ברוורמן: אדוני.
<דוד רוז: אני גר בכרכום, באזור הצפון, מעל הכנרת.
<דוד רוז: יש לי את הרכב מה-4 באפריל 2012.
<דוד רוז: עד אתמול נסעתי 49,000 קילומטר, כולל לבקר את הנכד שלי דן, שגר באילת, בן שנה.
אבישי ברוורמן: כמה פעמים מכרכום לאילת החלפת?
<דוד רוז: חמש פעמים לכל כיוון, אבל זה לא נורא, זה ממש לא נורא.
אבישי ברוורמן: לא נורא.
<קריאה: 25 דקות.
<דוד רוז: אתה נכנס לשטיפת רכב, יוצא משטיפת רכב, אתה אפילו בודק - - -
<קריאה: כמה זמן לוקח לך?
<דוד רוז: ארבע דקות ו-40 שניות.
<קריאה: להתרענן מהנהיגה, מאוד חשוב.
אבישי ברוורמן: חמש דקות כפול חמש, 25 וכל 50 דקות, בסדר.
<דוד רוז: מבחינתי, זה הרבה יותר נקי.
אבישי ברוורמן: אז זה שווה לך את העודף של עוד איזה חצי שעה של יכול להיות - - -
<דוד רוז: כל הנקודה בשביל אנשים כמוני, שגרים בפריפריה, בדרום ובצפון, ברגע שיש דיבורים של ביטול תחנות ההחלפה, אז בעצם מעמיד לי את הרכב.
<דוד רוז: זה רכב יחיד למשפחה, אני צריך למצוא פתרון אחר, כי הטעינה זה מאוד נחמד, ורוב הימים אנחנו משתמשים עם זה - - -
דוד צור: אבל היא ארוכה, לא?
<דוד רוז: שש-שבע שעות.
<דוד רוז: אני לא יודע, אני הולך לישון.
דוד צור: אני אומר, הייתה פה הצעה להגדיל את מקומות הטעינה הציבוריים.
<דוד רוז: זה לא יעזור.
<תומר שגיא: אם אפשר למקד את הנושא של הציבורי?
<דוד רוז: גם אם יגדיל - - - אני לא לוקח את האוטו הזה לבקר את הנכדים.
<דוד רוז: הרכב שלי - - -
אבישי ברוורמן: דוד, הלוא הדבר המעניין, רוב אלה שקנו כאן, הם אנשים מאוד אידיאולוגים שיש להם חזון.
<דוד רוז: נכון.
אבישי ברוורמן: אבל לחשוב שלפעמים על אותו קונה שאין לו שום דבר לאידיאולוגיה, שהוא מסתכל רק מהבחינה הזאת, הבעיה הזאת של זמן טעינה יכולה בכל זאת - - -
<קריאה: אבל זה גם חוסך לו.
<איתי כהן: הנושא הוא גם כלכלי, אני חוסך 1,000 שקל בחודש.
אבישי ברוורמן: 1,000 שקל בחודש, תודה רבה.
<יצחק בירק: גם מבלים פחות בתחנות דלק.
אבישי ברוורמן: אבל, סליחה, פרופ' בירק - - -
<דוד רוז: גם אני, במהלך השנה האחרונה, להשוות מול חשבון הדלק שהיה למילוי שהיה לי, חסכתי 1,000 שקל לחודש, אז היה לי חיסכון בדלק.
אבישי ברוורמן: חסכת, יופי, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: יש לך פניה נוספת מוגדרת או שאתה מצטרף?
<דוד רוז: אני מצטרף להמשיך להפעיל את הדבר הזה כמה שיהיה.
<אלון קלמנסון: אני יבואן של רכבים חשמליים, משווק רכבים חשמליים אחרים - - -
אבישי ברוורמן: כדוגמה?
<אלון קלמנסון: כדוגמת טאזארי, פאם, משאיות חשמליות.
<אלון קלמנסון: כבר יש היום גם משאיות חשמליות שנוסעות.
אבישי ברוורמן: כמה משאיות חשמליות יש בארץ?
<אלון קלמנסון: בארץ, אצל מר פלור, כבר שלוש שנים עוד לא הצלחנו לאשר את זה.
<אלון קלמנסון: בלונדון, למשל, כבר מכרנו, והתהליך לקח חודשיים, לשם השוואה.
<תומר שגיא: אם שאלת מה המדינה יכולה לעשות, למשל.
אבישי ברוורמן: יש משאלות כבר, לאור תפקוד המשילות הישראלית, שאולי כדאי להחזיר את המנדט הבריטי.
<תומר שגיא: ממש.
<אלון קלמנסון: שלנו הרבה יותר טובה ממה - - - בלונדון.
<אלון קלמנסון: זה מתקשר לעניין.
<אלון קלמנסון: א.
<אלון קלמנסון: אני חושב שברור לכולם כאן שרכב חשמלי זה העתיד.
<אלון קלמנסון: אבל אני רוצה להדגיש את הנקודה הכי גדולה, רכב חשמלי, העלות שלו זה בערך 5% מעלות תפעול של רכב רגיל.
<אלון קלמנסון: בבטר פלייס קצת טשטשו את זה, בגלל שהמודל של רכישת כמה בטריות והרשת המיוחדת, בעצם ייקרו את היתרונות האלה.
<אלון קלמנסון: אבל לתחומי הנסיעה בטווחים של רכבים חשמליים, זה עדיף בסדר גודל אחד לפחות מבחינת העלויות, יחסית לרכבים של מנוע בעירה פנימית.
<אלון קלמנסון: הפתרון שמדברים עליו כאן או הפתרונות שהוצעו, לדעתי לא ריאליים מהסיבה המאוד פשוטה, א.
<אלון קלמנסון: אני בעצמי נפגשתי עם יותר מ-20 חברות שמייצרות רכבים חשמליים, אף אחת מהן לא מדברת על מודל של החלפת בטריות, כי הבטריות פשוט מאוד יקרות, ואפילו "רנו" שמעורבת בטכנולוגיה הזאת, המקום היחידי שהיא עושה את זה, זה עבור בטר פלייס.
<אלון קלמנסון: אז צר לי מאוד להגיד, אבל זה כנראה - - -
אבישי ברוורמן: אז הטענה שלך, מר קלמנסון, סיפור הסוללות לאviable לטווח הארוך.
<אלון קלמנסון: שלא תהיה החלפת סוללות.
<אלון קלמנסון: אתה רואה את זה פה מהמספרים, אומרים ש-50,000 שקל לבטרייה, להחזיק שלוש-ארבע בטריות על מכונית, זה בעצם לקנות עוד מכונית.
<יצחק בריק: ובכל מכונית פי שלושה יותר, זה כן כלכלי?
<אלון קלמנסון: לא, אין את זה.
<יצחק בירק: אבל זה מה שאתה אומר.
<אלון קלמנסון: המתחרה שלנו זה לא - - -
<יצחק בירק: לא למשאית שעושה בעיר סיבוב.
אבישי ברוורמן: ולכן?
<אלון קלמנסון: לא משנה.
<אלון קלמנסון: כל העולם הולך לכיוונים אחרים, ואני מקווה שגם ישראל.
אבישי ברוורמן: והם הכיוונים שהולכים – תסביר.
<אלון קלמנסון: הכיוונים שהולכים, זו נסיעה עם בטריות קבועות.
<אלון קלמנסון: דרך אגב, הבטריות הקיימות היום הן בטריות הרבה יותר מתקדמות מהבטריות האלה מבחינת טעינה.
<אלון קלמנסון: ראינו במפעל, אחת החברות שאנחנו מייצגים זו חברה שיש לה מפעל לבטריות, בשתי שניות הם טוענים בטרייה מלאה במפעל.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, מה שאתה אומר לי - - -
<יצחק בריק: זו שטות מוחלטת בהנדסת חשמל.
אבישי ברוורמן: רגע, פרופ' בירק - - -
דוד צור: למה הוא מתפרץ?
דוד צור: מה קרה?
אבישי ברוורמן: פרופ' בירק, בכנסת ישראל מותר להגיד שטויות, אם לא היו אומרים שטויות, אז מה - - -
דוד צור: אפשר גם להתפרץ, זה בסדר.
אבישי ברוורמן: מה שאתה אומר לי זה דבר כזה, אחת הטעויות פה לגבי המודל של בטר פלייס הוא נושא הבטריות, הסוללות, שבעצם במקומות אחרים פועלים בצורה אחרת, שיותר אפקטיבית ויש בה את העתיד.
<אלון קלמנסון: במקומות אחרים לרכבים חשמליים בתחומים שלהם יש יתרון עצום על מכוניות חשמליות.
<אלון קלמנסון: אני למשל עכשיו נוסע במכונית, אני חוסך 2,800 שקל בחודש על השימוש בחשמל, יחסית, כי אני לא משלם לבטר פליס את המחיר הגבוה עבור כל השירותים הנלווים.
<אלון קלמנסון: אני בסך הכול משלם את חשבון החשמל, וזה בערך 5% מחשבון הדלק.
אבישי ברוורמן: אז מה אתה אומר לעניינינו?
אבישי ברוורמן: אתה אומר דבר אחד, שבעצם המודל של בטר פלייס שגוי מבחינת הטענה שלך.
<אלון קלמנסון: מבחינה עסקית.
אבישי ברוורמן: מבחינה עסקית.
<קריאה: מבחינה עסקית הוא שגוי.
<אלון קלמנסון: לא רק אני אומר.
אבישי ברוורמן: גמרנו.
אבישי ברוורמן: אז אמרת, בסדר.
אבישי ברוורמן: עכשיו השאלה שלנו, אנחנו מדברים פה לא על המודלים, אלא לגבי הצרכנים.
אבישי ברוורמן: אתה יכול לומר משהו לגבי אלה שקנו מכוניות ולגבי התחנות.
<אלון קלמנסון: אני רוצה להגיד לגבי הצרכנים.
<אלון קלמנסון: לדעתי הפתרון היחידי האפשרי, זה לאפשר להם לטעון חשמל רגיל מתחנות טעינה שיהיו יותר בהרים, ולפתור את כל הבעיות שדיברו עליהם.
<אלון קלמנסון: לאפשר להם כמובן לטעון את זה ליד הבית, שזו הטעינה בלילה, טעינה הכי יעילה מבחינת החשמל.
דוד צור: במרחבים הציבוריים, בחניונים.
<אלון קלמנסון: בשטחים הציבוריים, בחניות הפרטיות, ולעשות את זה - - -
<קריאה: במדרכה.
דוד צור: בלילות, שאנשים יוכלו - - -
<אלון קלמנסון: אני רוצה להדגיש רק עוד נקודה אחת.
<אלון קלמנסון: גם מערכת החשמל, הטעינה של בטר פלייס, היא מערכת שאין אח ורע לה בכל העולם, זו מערכת מאוד יקרה, וכנראה מאוד מיותרת.
<אלון קלמנסון: בכל העולם טוענים את החשמל משקע תקע, כמו שאתה טוען את הלפ-טופ שלך, ככה אתה טוען את הרכב החשמלי.
<אלון קלמנסון: מערכת עם תקשורת סלולרית שמדברת לאיזשהו מוקד שמאשר לך או לא, היא מערכת מאוד מאוד יקרה, שכרגע אין לה שום טעם ושום הצדק כלכלי.
<טטיאנה גוצולנקו: בגלל זה בקושי יש רכבים חשמליים בעולם.
<תומר שגיא: בגלל זה אין רכבים חשמליים בעולם.
אבישי ברוורמן: רבותי, רק ידברו פה ברשות דיבור.
אבישי ברוורמן: מר קלמנסון, העלתה נושא שאני רואה שיצר פה איזו סערת רגשות, אז סכם.
<אלון קלמנסון: הפתרון היחידי המעשי בסוף, כי אני לא מניח שמדינת ישראל תשקיע מיליארדים בלתחזק 38 תחנות בשביל 1,000 רכבים.
<תומר שגיא: מאיפה הבאת מיליארדים?
<תומר שגיא: מה פתאום מיליארדים?
<אלון קלמנסון: עכשיו צריך למצוא פתרון בלי שום קשר.
<אלון קלמנסון: אני חושב שצריך למצוא להם פתרון.
<אלון קלמנסון: הפתרון המעשי היחידי יהיה לפתוח את הטעינה.
<אלון קלמנסון: זה כמו simless טלפון, לפתוח את הטעינה לכל אחד, לאפשר לקנות חשמל מחברת חשמל במחירים זולים, - -
<טטיאנה גוצולנקו: ולהיתקע בדרך לאילת.
<תומר שגיא: ולהיתקע עם 100 קילומטר, סליחה, אני לא - - -
<אלון קלמנסון: - - ואז יש לפחות יתרון למכוניות חשמליות יחסית בתחומים - - -
אבישי ברוורמן: השאלה, שמעתי פה בקריאת ביניים, שאם המכונית יכולה לנסוע רק 120 קילומטר, אז מה יקרה בדרך?
<טטיאנה גוצולנקו: אז זה ממש לנסוע כמו כלב על חוט.
<אלון קלמנסון: בכל העולם התפיסה היא שמכוניות חשמליות יכולות - - -
<תומר שגיא: בכל העולם מי שקונה את זה, זה רק עשירים.
אבישי ברוורמן: כן, מה?
<אלון קלמנסון: יש פרויקטים שמדברים על הזה, למשל בעיריית תל-אביב, Car2go - - -
אבישי ברוורמן: שמה?
<אלון קלמנסון: Car2go חשמלי כזה, אתה תגיע לתל-אביב בתחבורה הציבורית ותשתמש בזה.
<אלון קלמנסון: מה שאנחנו רואים בטכנולוגיה, המכוניות שלנו למשל, כבר נוסעות 200 קילומטר בין טעינה לטעינה, לפני שנתיים זה היה 140 קילומטר - - -
אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו עדיין מדינה דמוקרטית.
אבישי ברוורמן: מר קלמנסון - - -
אבישי ברוורמן: בעזרת השם, מה שנקרא.
אבישי ברוורמן: אדוני, מילה אחת.
<גיורא זילברברג: אני שותף של אלון.
אבישי ברוורמן: מה אתה מוסיף לאלון?
<גיורא זילברברג: אני רוצה להגיד כך, קודם כל הרכב החשמלי העכשווי, נחשב ל- ,City carלאוטו עירוני, למשל בתל-אביב רבתי.
<גיורא זילברברג: כל מי שעובד בתל-אביב וגר ברמת-השרון, רחובות, ראשון, ייסע, יטעין את הרכב, ייסע בחזרה.
אבישי ברוורמן: זה ברור, עם זה אין בעיה.
אבישי ברוורמן: זה רק לחבר'ה כמו דוד שרוצים לנסוע לאילת לבקר את הבן.
<דוד רוז: רק לנסוע לכרמיאל, מה אילת?
<גיורא זילברברג: אבל, חבר'ה, אני רוצה שתי מילים, בבקשה.
<גיורא זילברברג: להביא דוגמאות, מה שקרה למשל בעולם בשנה וחצי האחרונות, אני מבקר הרבה מאוד בלונדון בגלל שיש לי משפחה שם.
<גיורא זילברברג: בלונדון הקימו, ב-City של לונדון, 1,300 תחנות טעינה חינמיות, כולל החניה.
<גיורא זילברברג: הכניסה למרכז העיר חינמית.
<גיורא זילברברג: הפרס, שמי שקונה מכונית חשמלית מקבל מעיריית לונדון, הוא 20% מעלות הרכב בצ'ק הביתה.
<גיורא זילברברג: אותו הדבר הקימו בכל שוויץ, בכל גרמניה, בכל אירופה, סימן שהמהפכה התחילה.
<גיורא זילברברג: המודל העסקי של בטר פלייס, לצערי – יכול להיות שהמכונית מעולה, לא נהגתי בה, אני נוהג לעת עתה במכוניות שהבאנו לניסוי, היא מצוינת וצריך לעזור לאנשים – אין סיכוי עסקי למודל הזה.
אבישי ברוורמן: דרך אגב, אני חושב שיש ראש עיר מאוד צבעוני בלונדון, הוא עדיין - - -
<גיורא זילברברג: נכון, שתדע שהוא הקים את זה.
אבישי ברוורמן: צריך להביא אותו ארצה כדי שבאמת, אולי ישפיע - - -
<קריאה: יש אנשים טובים גם פה.
<גיורא זילברברג: הוא הקים את זה במהלך חודשיים, 1,300 עמדות חינם.
אבישי ברוורמן: ממש מדהים, מאוד מעניין.
<גיורא זילברברג: הוא אמר, אני מאמין.
<גיורא זילברברג: שאלו אותו, למה אתה לא גובה בשביל החשמל?
<גיורא זילברברג: הוא אומר, אם מישהו יבוא לבקר מישהו וישתה קפה אתו וזה, כמה אגבה?
<גיורא זילברברג: שני פני?
<גיורא זילברברג: לא רוצה להקים מערכת כלכלית ונתן להם חינמית.
<גיורא זילברברג: זה המצב כרגע.
אבישי ברוורמן: נהדר, תודה רבה, מר זילברברג.
אבישי ברוורמן: אני רואה שיש פה התלהבות גדולה.
<טטיאנה גוצולנקו: וואי, וואי, הוא ממש - - - כמו כלב על חוט.
<טטיאנה גוצולנקו: מה זה הדבר הזה?
<טטיאנה גוצולנקו: אנחנו נוסעים בכל הארץ, מה זה?
<טטיאנה גוצולנקו: אני לא רוצה להיות מחוברת לשקע – מה שקיבלנו, מה שלא קיבלנו.
אבישי ברוורמן: רגע, גבירתי.
אבישי ברוורמן: אפילו לא שמעו אותך מרוב - - -
<טטיאנה גוצולנקו: אני פשוט – סליחה, אני מצטערת.
אבישי ברוורמן: את רוצה – רגע, תנשמי עמוק, תגידי את שמך ותדברי למיקרופון.
<טטיאנה גוצולנקו: אני הנדסאית אדריכלות.
<טטיאנה גוצולנקו: אני ובעלי גרים ביבנה.
<טטיאנה גוצולנקו: אנחנו עם אוטו קצת יותר משנה, וזה כבר בעצם אוטו שני.
<טטיאנה גוצולנקו: הראשון קרה ככה כשהיית בהריון בחודש שישי, הייתה תאונה, נכנס אוטובוס, ובזכות הסוללה האחורית בעצם ניצלתי וגם התינוקת שלי, עכשיו היא נולדה והיא עוד מעט בת שלושה חודשים.
<טטיאנה גוצולנקו: גם כן כשקיבלנו חזרה כסף מחברת הביטוח, יכולנו עוד פעם לחזור לרכב בנזין, אבל אחרי שכבר גילינו את כל היתרונות והאפשרויות, שאין לנו שום הגבלה בדיוק כמו רכב בנזין לנסוע מאילת, מכל מקום בארץ, ולא להיות קשורה לשקע, חזרנו שוב פעם לאותו רכב חשמלי והמשכנו ליהנות.
<טטיאנה גוצולנקו: אז זה לדעתי הכיוון.
<טטיאנה גוצולנקו: כרגע, עכשיו כשיש לנו אפשרות להמשיך עם זה, וכבר רוב ההשקעה שנעשתה, חבל מאוד לפספס את הזה.
<טטיאנה גוצולנקו: זה דבר ראשון.
<טטיאנה גוצולנקו: דבר שני, לגבי חיי אורך של הסוללה.
<טטיאנה גוצולנקו: כרגע, אנחנו רואים שהסוללות הן די מהר נחלשות.
<טטיאנה גוצולנקו: אני לא רוצה לקנות רכב משפחתי ממוצע במחיר מלא, 130,000-120,000 שקל, ואחרי שנה-שנה וחצי-שנתיים לראות שכבר טווח הנסיעה התקצר משמעותית.
<טטיאנה גוצולנקו: ואם הסוללה מתחלפת, יש פתרון די מהיר שכבר עכשיו – בדיוק אתמול עברתי דרך "קרסו" בשביל לבדוק את העניין, מה השמועות, מה שומעים, איך זה מתקדם, אז הם אמרו שבדיוק עכשיו הייתה אמורה להיכנס סוללה חדשה שטווח הנסיעה גדול ב-20% מהסוללות שיש כרגע.
<טטיאנה גוצולנקו: מה שעושים, פשוט מוציאים בקלי קלות את הסוללות שטווח הנסיעה שלהם קצר יותר, ומחליפים בלי שום בעיה לסוללות חדשות.
אבישי ברוורמן: הטכנולוגיה פה יכולה להשתפר מאוד, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: אולי ניתן עכשיו לד"ר דיסני, מר שגיא?
אבישי ברוורמן: מי משניכם?
אבישי ברוורמן: אני צריך לבחור, כי אתם מאותו ארגון.
אבישי ברוורמן: אחד משניכם.
אבישי ברוורמן: You can speak English, yes.
אבישי ברוורמן: But I didn't give you the permission to speak in English.
אבישי ברוורמן: OK.
אבישי ברוורמן: Who is speaking on behalf of the organization?
<בריאן תומס: I write extensively in English about Better Place and have done.
<בריאן תומס: I was one of the customers back in May.
אבישי ברוורמן: You reside in Israel or London?
<בריאן תומס: Live in Israel.
<בריאן תומס: אני מבין קצת עברית, אבל - - -
אבישי ברוורמן: לא, בסדר.
אבישי ברוורמן: But you're very familiar in London and Israel.
<בריאן תומס: I'm very, very familiar with London and with Israel.
<בריאן תומס: I moved four years ago, עולה חדש.
אבישי ברוורמן: Welcome.