GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דורון קורן: זו תמונה שצולמה ב-19.5, ובסניף פועלים שני דלפקים בלבד.
<דורון קורן: אם מציגים לכם דלפקים שעובדים, אז דעו לכם שמה שמוצג הוא לא מה שקורה בפועל.
<דורון קורן: נעבור לסניף הבא, סניף בורוכוב, שמשרת 50,000 תושבים, דלפק אחד מתוך שלושה מאויש, גם כאן אנשים בחוץ, ובמקרה צילמנו את כל החבילות מתפזרות מרוב עומס.
<דורון קורן: זה סניף שנמצא בהמשך, לא בכפר גנים, אבל רציתי להמחיש לכם על איזו תשתית אנחנו מדברים כשרשות הדואר אומרת שיש לה 750 סניפים.
<דורון קורן: לפניכם סניף שמשרת גם הוא עשרות אלפי תושבים, ורוחבו מטר וחצי.
<דורון קורן: בן-אדם בצינוק מקבל יותר מקום מאשר בסניף הזה.
<דורון קורן: השיירה בחוץ, בשמש, ואין שום תשתית הגיונית של שירותים לציבור, בשנת 2013, זו בושה וחרפה.
<דורון קורן: ישנן הרבה תלונות מתושבים שמופיעות בדפים שחילקתי לכם, ותוכלו לראות.
<דורון קורן: אנשים לא מגיעים לקחת חבילות כי הם לא רוצים לבלות שם חצי יום.
<דורון קורן: "סיוט, סיוט בכל פעם מחדש.
<דורון קורן: " "אנחנו קהל שבוי, ובמילה אחת: מונופול.
<דורון קורן: " ועוד מקרים בהם שלחו דואר רשום שהגיע בטעות לשולח במקום לנמען.
<דורון קורן: "אני לא מתקרבת לשם, כמה טיפש צריך להיות.
<דורון קורן: " ועוד אדם שכתב על חבילות שלא הגיעו.
<דורון קורן: בקיצור, תמונה עגומה, ואנחנו מקבלים תשובות מנותקות מהמציאות מנציב הקבילות של הדואר.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהדוגמה ברורה.
אבישי ברוורמן: סכם, בבקשה.
<דורון קורן: ודבר נוסף, הדואר מבטיח שייצא מכרז וצריך לקום עוד סניף.
<דורון קורן: יש הכרה, ואחרי ארבע שנות פעילות הבינו שצריך עוד סניף.
<דורון קורן: כפר גנים היא שכונה מתפתחת, היא מונה 4,000 בתי-אב היום וצפויה לגדול ב-50% ל-6,000 בתי-אב.
<דורון קורן: ובעניין המכרז, זה עוד דבר שאני מבקש שתיכנסו לעובי הקורה ותבדקו – המכרזים שלהם לא כלכליים ולא רווחיים לזכיינים.
<דורון קורן: דיברנו עם זכיינים שפרשו מסניף לוחמי הגטו משיקולים כלכליים בלבד, בפירוש.
<דורון קורן: יצא מכרז לפני שנה, ניגשו שלושה, ומי שזכה פרש מהמכרז בשל שיקולים כלכליים.
<דורון קורן: אדון מוטי קרקוב מנהל סניפים באיזור מרכז הוציא לי מכתב תשובה החודש שהם מוציאים עוד מכרז, אבל הוא כותב במכתב שלא מדובר בתוספת סניף, אלא שאת סניף לוחמי הגטו, עם שלושה דלפקים שמהם עובדים רק שניים, הם מעבירים לאיזור קניון חדש שנפתח, איזור שמחכה לפתיחת סניף כבר שנתיים.
<דורון קורן: הוא מעביר את העומס מסניף לסניף.
<דורון קורן: זאת אומרת, זה הכול עבודה בעיניים.
מיכל בירן: אבישי, הנושא הוא לא בנק חברתי?
אבישי ברוורמן: חברת הכנסת מיכל בירן, הדיון מחולק לשניים.
אבישי ברוורמן: החלק הראשון בנושא מצבה של רשות הדואר והחלק השני בנושא בנק חברתי.
<לאה ורון: אני רוצה להעיר שארגון סוכני הדואר, הארגון שאתה מנסה להציג כעת, הוזמן לישיבת הוועדה.
<דורון קורן: זה נוגע לבנק החברתי – אני מציג לכם את התשתית עליהם אתם מתבססים כשאתם רוצים להוסיף לה עוד שירותים - - -
מיכל בירן: מצד שני, אם הייתי מבקשת ממך עכשיו להגיד מה דעתך על "הוט" ועל "yes", אני מניחה שגם היה לך הרבה מה להגיד.
<דורון קורן: לא, מ-"yes" אני מבסוט מאוד.
אבישי ברוורמן: "הוט" ו-"yes" הן סיפור נפרד - - -
<ששי שילה: הוא דיבר יותר ממה שאני דיברתי.
אבישי ברוורמן: אני אתן לך.
<דורון קורן: המכרז שמר מוטי קרקוב כתב לנו לא נמצא באתר רשות הדואר, משום מה.
<דורון קורן: כל המכרזים מוצגים באתר, ונמצא בו, תראו למטה, רק המכרז הקודם מ-2012.
<דורון קורן: לסיכום, חייבים להפריט.
<דורון קורן: זה הכול מצגי שווא, מניידים עומס מסניף לסניף, זה לא כדאי מבחינה כלכלית לסוכנים, וצריך להפריט את החברה ולא להעמיס עליה עוד שירותי בנקאות.
רוברט אילטוב: האמת היא שהתמונה של התורים היא לא רק אצלם, היא גם בנתניה ובהרבה מאוד מקומות.
אבישי ברוורמן: שמעתי גם שבפסגת זאב יש רק - - -
<רן מלמד: אולי נדבר על עיר כמו רהט, עם 50,000 תושבים, ומאות אנשים עומדים בתורים מחוץ לסניפים לפחות שלוש פעמים בחודש, בתאריכים של קבלת קצבאות הביטוח הלאומי.
<רן מלמד: לא מביאים ניידות, לא פותחים עוד סניפים, לא מגדילים את מספר האנשים בעמדות שמשרתות קהל, והאנשים עומדים בשטח, בשמש הקופחת, ולא מקבלים שירות.
אבישי ברוורמן: תודה, סמנכ"ל עמותת "ידיד" רן מלמד.
אבישי ברוורמן: אני מחזיר את רשות הדיבור לששי ואני רוצה להתקדם.
אבישי ברוורמן: לאור הדיווחים האלה, הרושם שלי הוא שיש כנראה בעיה באיכות השירות, אבל זה בא גם לנושא מצבה הכספי של החברה.
אבישי ברוורמן: עקב ירידת הביקושים וכולי, מהו מצבה הכספי של החברה, ומהו החזון שלך לגבי העתיד?
<ששי שילה: אם תרצו נוכל להתייחס לטענות של כפר גנים, כי אנחנו ערב פתרון.
<ששי שילה: הרצל, תתייחס לכפר גנים, בבקשה, ואני אמשיך לשאלה של ברוורמן.
רוברט אילטוב: אני רוצה התייחסות לכל נושא התורים, ולא ספציפית על העיר הזו.
רוברט אילטוב: כי פותרים במקום אחד, אבל ישנם עוד 700 מקומות אחרים.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אילטוב, אתה אומר שזו דוגמה אבל כמוה ישנן רבות.
רוברט אילטוב: גם אני עומד בתור לפעמים, אז מה?
רוברט אילטוב: אבל התורים הם בלתי נסבלים.
אבישי ברוורמן: הרצל, כפי שאומר חבר הכנסת אילטוב, מה שקורה בכפר גנים הוא דוגמה אבל היא קיימת במקומות רבים וחלק מהאנשים לא מתלוננים.
אבישי ברוורמן: לפעמים כשיש מספר תלונות נמוך, כפי שיש אבטלה נמוכה, זה כי חלק גדול מהאנשים לא פונים יותר לשירות הלקוחות.
<הרצל בר-מג: אל"ף, בכפר גנים יש לנו כוונה לפתוח יחידה על שטח גדול יותר ועם יותר דלפקים, והמכרז שפורסם ב-9 במאי הוא מכרז לנכס הפעם, ולא להפעלת סוכנות דואר.
<הרצל בר-מג: ניקח את זה על עצמנו ונפתח שם יחידה גדולה יותר.
<דורון קורן: סליחה, עם כמה דלפקים?
<הרצל בר-מג: אני לא יודע כרגע על מ ספר הדלפקים, אבל במסגרת מכרז זה נפתח יחידה גדולה יותר עם יותר דלפקים.
אבישי ברוורמן: אתה מוכן לבדוק ולחזור אליו עם תשובה לגבי מספר הדלפקים?
<הרצל בר-מג: כן, בהחלט.
<שחר פסח: כבוד היושב-ראש, אנחנו שומעים את המשפט הזה בדיוק כבר שלוש שנים בכפר גנים.
<שחר פסח: אני מבקש שתקבעו פה בוועדה, תגידו מתי, תתחייבו, חצי שנה, שנה, כי כל הפניות במשך כל השנים נענו באותו משפט: נוציא מכרז ונפתח.
<שחר פסח: תקבעו תאריך, אחרת אין לכך שום משמעות.
<הרצל בר-מג: חברת דואר ישראל לא יכולה להתחייב למצוא נכס, היא יכולה לחפש נכס, היא יכולה לשלם בעבורו - - -
<דורון קורן: נכס קיים שלוש שנים בקניון גנים ומחכה לרשות הדואר.
<דורון קורן: נציגים שלכם היו בכפר גנים, נפגשו עם הנהלת הקניון, ושום דבר לא יצא מזה.
אבישי ברוורמן: רבותי, גם אני הייתי איש ביצוע, וקורה לפעמים שאנשים מבטיחים ואחר כך אומרים: תקוע.
אבישי ברוורמן: בעל הבית מבחינתי הוא רשות הדואר.
אבישי ברוורמן: ששי, יש פה בעיה.
אבישי ברוורמן: אתם יכולים ליצור התחייבות שאנחנו רושמים אותה עכשיו, והיא לא על הקרח?
<ששי שילה: אני לא רוצה להיכנס לזה, זו לא הסוגיה.
אבישי ברוורמן: ששי, הבעיה חמורה יותר, כנראה, מכפר גנים.
אבישי ברוורמן: במילה אחת, תתייחס לכפר גנים ותמשיך הלאה.
<ששי שילה: הרצל נתן מענה בנושא כפר גנים – אנחנו בתוך תהליך מכרז לנכס, וכאמור, ניקח את זה עם עובדים שלנו ועם פעילות שלנו.
אבישי ברוורמן: אתה איש ביצוע – מתי ואיך?
<ששי שילה: אני מעריך שבטווח שבין חודשיים לארבעה חודשים.
אבישי ברוורמן: מקסימום ארבעה חודשים, תרשום בבקשה.
<שחר פסח: רשמנו.
<שחר פסח: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.
רוברט אילטוב: זה הפתרון הנקודתי.
רוברט אילטוב: האם יש פתרון רחב יותר?
<נתי ביאליסטוק: אני נתי ביאליסטוק, היועץ הבכיר של מנכ"ל התקשורת.
<נתי ביאליסטוק: חשוב לציין ולזכור שפועלת כרגע ועדה ציבורית.
<לאה ורון: היושב-ראש יתייחס לכך בדברי הסיכום שלו.
<לאה ורון: אין צורך.
אבישי ברוורמן: אני אתייחס לכך בדברי הסיכום.
<נתי ביאליסטוק: אחד מהדברים שעל סדר יומה של הוועדה - - -
<לאה ורון: אבל היושב-ראש יתייחס לזה.
<לאה ורון: אמרתי לך את זה גם בטלפון, לפני הדיון.
אבישי ברוורמן: אני למוד ועדות.
אבישי ברוורמן: כשששי היה תלמיד אצלנו בנגב, הוא ידע שבחלק גדול מהוועדות היתה תוכנית לתכנן סוס, ובעצם יצא גמל.
חנא סוייד: בנגב אי-אפשר בלי גמלים.
רוברט אילטוב: יש כאלה שאומרים שאם אתה רוצה לקבור משהו, תקים ועדה.
אבישי ברוורמן: אז עזוב אותי כרגע מהוועדה.
<לאה ורון: מה גם ששוחחנו טרם הדיון ואמרתי לו, אין צורך.
<נתי ביאליסטוק: בסדר, אבל הפרופורציה של הדיון צריכה להיות כזאת שצריך לזכור שיש ועדה ציבורית, שחלק מהמלצותיה - - -
<לאה ורון: אני מציעה שאתה תלמד את פרופסור ברוורמן על פרופורציות בדיון.
אבישי ברוורמן: אם אתה תהיה יושב-ראש ועדת הזה, אז אני אתן לך.
אבישי ברוורמן: כרגע תשב במקומך, ושמענו אותך.
אבישי ברוורמן: ששי, בבקשה.
<ששי שילה: השירותים שאנחנו נותנים ושנכללים בתוך השירות האוניברסלי הם לא שירותים כלכליים.
<ששי שילה: לא שאלתי כמה סניפי בנק יש בכפר גנים או ברהט, או בכלל.
<ששי שילה: אנחנו מחויבים להיות שם ואנחנו שם.
<ששי שילה: אנחנו מגיעים לכל היישובים האלה.
<ששי שילה: כדי שתבינו את הפרופורציות, עלות של רכב דואר נע, עם העובדים וכולי, היא בין מיליון למיליון וחצי שקל בשנה.
<ששי שילה: רכב אחד נוסע ביום קרוב ל-350 ק"מ בממוצע.
<ששי שילה: ההכנסה שנובעת מאותו רכב היא אולי 100,000 שקל בשנה.
<ששי שילה: זאת אומרת, יש כאן שירות שהוא שירות מסובסד.
<ששי שילה: זה ברור.
אבישי ברוורמן: הנקודה שאתה אומר היא הנקודה המרכזית.
אבישי ברוורמן: אמרנו שיש מחיר ויש איכות המוצר.
אבישי ברוורמן: אתה אמרת שאיכות המוצר מצוינת.
אבישי ברוורמן: איכות המוצר היא לא מצוינת, היא כזאת.
אבישי ברוורמן: אבל אתה אומר, איכות המוצר היא לא ברמה המספקת מכיוון שלי יש בעיה כספית גדולה - - -
<ששי שילה: לא, לא, אני עוד לא שם.
<ששי שילה: אני ממש לא שם.
<קריאה: אתה צודק זה בדיוק מה שנובע מזה.
אבישי ברוורמן: לאט-לאט, אני רק רוצה להגיע לשוקת.
<ששי שילה: נגיע, תנו לי.
אבישי ברוורמן: אתה מבין את השאלות שלי?
<ששי שילה: אני מבין את השאלות שלך.
מיכל בירן: - - - מי שמגיב לשאלות שלנו, אבישי, אז תן לו לסיים.
אבישי ברוורמן: מיכל, את לא צריכה להגן עליו.
אבישי ברוורמן: אני מכיר את ששי.
<ששי שילה: השירות האוניברסלי ניתן על-ידי החברה גם במקומות בהם השירותים האלה לא כלכליים.
<ששי שילה: אגב, החברה הזאת היתה רשות ממשלתית בחסות תקציב מדינה, לא היתה מגבלת תקציב ולא היתה שום בעיה.
<ששי שילה: משנת 2006 הוקמה חברה שפועלת בזכות עצמה, עם דירקטוריון נפרד וכולי, לא מסובסדת, לא מתוקצבת, צריכה לדאוג להכנסות שלה ולכלכל את צעדיה בהתאם, ועל-פי הרישיון והחובות שמוטלות עליה בחוק.
<ששי שילה: עוד לפני הקמת החברה, חברת הדואר היתה אמונה על חלוקת כל הדואר במדינת ישראל.
<ששי שילה: קצת לפני 2006, לפני הקמת החברה, נפתח הדואר הכמותי לתחרות.
<ששי שילה: אגב, אנחנו בעד תחרות, שזה ייאמר מראש לפרוטוקול.
<ששי שילה: רק מה קרה?
<ששי שילה: כבלו את ידי חברת דואר ישראל, הכניסו מתחרים, המתחרים לוקחים את השוק שאנחנו קוראים לו "שוק הקצפת" - - -
אבישי ברוורמן: אמרתי את זה בפתיחה.
<ששי שילה: אמרת את זה.
<ששי שילה: אותו שוק שיצר לנו את מקורות המימון לשירות האוניברסלי, הסבסוד הצולב של אותם שירותים אחרים, הפסדיים, לאותן אוכלוסיות, ובעצם מה שנותר מאז, כל הגופים הגדולים שהם עיקר המדוורים במדינת ישראל – אני מדבר על בנקים, חברות הביטוח, קרנות הפנסיה, קופות חולים, רשות השידור, חברת החשמל – כל הגופים הגדולים לא מדוורים עם חברת דואר ישראל.
אבישי ברוורמן: מתוך הדואר הכמותי, איזה אחוז עבר ל"מסר" וחברות אחרות, וכמה נשאר אצלכם?
<ששי שילה: למעשה, קרה פה דבר אנומלי.
<ששי שילה: כל הגופים הגדולים עברו לחברות הפרטיות כי אנחנו לא יכולים להתחרות.
רוברט אילטוב: אתה יכול לדבר באחוזים?
<ששי שילה: אנחנו לא יכולים להתחרות.
<ששי שילה: כשחברת חשמל פותחת מכרז - - -
<קריאות: כמה אחוזים?
<ששי שילה: אני אענה, הבנתי את השאלה.
<ששי שילה: חברת חשמל פרסמה מכרז, ואני לא יכול להתחרות כי אין לי רישוי להפיק דואר.
<ששי שילה: היום חברות רוצות גם את ההפקה וגם את המשלוח.
<ששי שילה: אנחנו לא מורשים להפיק, ואנחנו לא יכולים לתת אגורה אחת הנחה מעבר למחיר שקבוע לנו בתקנות.
<ששי שילה: זאת אומרת, המתחרה יודע שהוא יכול לתת אגורה אחת פחות במכרז מתחת למחיר דואר ישראל, ולקחת את כל הכמות.
<ששי שילה: אבל מה הוא עושה?
<ששי שילה: הוא לוקח הכול, ומה שנוח לו וטוב לו וכלכלי לו לחלק, הוא מחלק.
<ששי שילה: כלומר, תל-אביב, ירושלים, אזורי מרכז וכולי.
<ששי שילה: ומה שלא, פריפריה, קטורה, צפון, וכולי, מעביר לנו לבית המיון, קחו, תחלקו.
<ששי שילה: מה יוצא?
<ששי שילה: דואר שעלות החלוקה שלו היא שלושה וארבה שקלים נותנים לי לחלק בשביל שקל, ומה שכלכלי בשביל 30 אגורות לחלק אותו בתל-אביב, ויש פה מרווח שאפשר אולי לסבסד אתו את הפריפריה, הולך למתחרים.
<ששי שילה: וזה בעצם לב העניין.
אבישי ברוורמן: בעבר השירות הידרדר?
אבישי ברוורמן: כשלא היתה תחרות, כשלא היו חברות כמו "מסר" האם הבעיות שעלו כאן לא היו קיימות?
רוברט אילטוב: היושב-ראש, אני הבנתי את ההסבר.
רוברט אילטוב: לא הבנתי את האחוזים.
רוברט אילטוב: אפשר לדעת מה נתח השוק שעבר למתחרים שלך?
<ששי שילה: למעשה, עבר מאה אחוז של נתח שוק למתחרים, והם ממחזרים לי חזרה לפריפריה כ-50%, אבל נותנים לי 50% לא כלכלי ולא את 50% הכלכלי.
<ששי שילה: לכן הפרופורציות לא אומרות שום דבר.
אבישי ברוורמן: חשוב לי שבדיון הזה יישמעו כל הדברים ויהיה ברור.
אבישי ברוורמן: ישנם פה נציגי חברת "מסר" ודפוס "בארי".
אבישי ברוורמן: אחד הדברים המרכזיים בטענה של מר שילה היא שאתם המובילים עכשיו בשוק הכמותי, בתחרות, ושאתם לקחתם את השמנת.
אבישי ברוורמן: השמנת עובדת אתכם, אבל הפריפריה תקרוס בלי רשות הדואר.
אבישי ברוורמן: השאלה שלי היא, אם היו פותחים רק את הפריפריה לתחרות, חברות כמוכן היו נכנסות?
אבישי ברוורמן: אני בא לשאלת הפריפריה, אותי מעניין עכשיו כל מי שמחוץ למשחק ורחוקים.
אבישי ברוורמן: האם רק רשות הדואר תציל את הפריפריה ואתם לוקחים רק את השומן?
אבישי ברוורמן: אולי לשפר את האיכות וכולי.
אבישי ברוורמן: תסבירו לי בדיוק במשפט אחד, אם אתם רק שומניים, או אם במידה והיתה תחרות, הייתם נכנסים לפריפריה, או למה לא נכנסתם?
<בן סוכמן: שמי בן, אני מנכ"ל חברת "מסר".
<בן סוכמן: בתשובה לשאלה שלך, במידה ויהיה מכרז לשירות אוניברסלי, אנחנו מתחייבים להתמודד בו ולתת בו מחירים נמוכים בהרבה מהמחירים שיש היום על-ידי חברת הדואר.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, שאתם תשרתו גם את הפריפריה?
<בן סוכמן: אם יהיה מכרז היום על שירותים אוניברסליים, אנחנו מתחייבים - - -
<רן מלמד: וכמה תשלם לעובדים?
<רן מלמד: רק שנדע.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני לא מאשר לאף אחד לדבר, להוציא חברי כנסת שזכות ההתפרצות היא חלק מהמשכן הדמוקרטי, האחרים, לצערי - - -
רוברט אילטוב: זו לא התפרצות.
רוברט אילטוב: אלה הערות.
<לאה ורון: רגע, אולי מישהו ממשרד התקשורת יכול להבהיר לוועדה האם החברות שמתחרות בדואר מנועות מלהיכנס לאזורי הפריפריה.
אבישי ברוורמן: תסביר לי, לציבור הרחב ולעיתונאים שיושבים פה, מה מונע ממך להתחרות על הפריפריה.
<בן סוכמן: אני אגיד במילה אחת איך אנחנו רואים את הנתונים שהוצגו עד עתה.
<בן סוכמן: ב-2006 נפתח השוק לתחרות.
<בן סוכמן: המדינה החליטה שהשוק הזה יהיה תחרותי והיא אמרה למתחרים, כנסו, יהיה כאן שוק תחרותי.
<בן סוכמן: בפועל, מאז, בתחום שירותי הדיוור, חברת הדואר לא איבדה יותר מנתח שוק של 9% במונחים כספיים.
אבישי ברוורמן: סליחה רגע, היה לי פה דיון על הגז ובמשך 50 דקות ניסתי למצוא מספר לגבי אחוז הייצוא.
אבישי ברוורמן: לכן אני רוצה כאן את המספרים.
יעקב אשר: אבל בסוף הבנת.
אבישי ברוורמן: היושב-ראש ששי שילה אמר שיש דואר כמותי ויש דואר אחר.
אבישי ברוורמן: בדואר הכמותי הוא טוען שלקחתם – כמה?
אבישי ברוורמן: תגיד עכשיו.
<ששי שילה: כ-50%.
אבישי ברוורמן: 50% מהדואר הכמותי כבר אצלכם.
<בן סוכמן: קודם כל, זה לא 100%.
<ששי שילה: לא, אמרתי ש-100% אתה לוקח ומחזיר לי 50%.
אבישי ברוורמן: כרגע, 50% מהדואר הכמותי זה אתם ואולי אחרים, ו-50% נוספים נשארים לדואר ישראל.
<נתי ביאליסטוק: אדוני, בתחום הדואר הכמותי שנפתח לתחרות חברת הדואר מחזיקה, נכון לרבעון הראשון של 2013 – עוד לא פרסמנו את זה כי אנחנו אוספים את הנתונים, וזה יכול להשתנות רק בשוליים – כ-61%.
אבישי ברוורמן: אה, חברת הדואר 61%.
אבישי ברוורמן: אם ככה, הם והאחרים 39%.
אבישי ברוורמן: אז זה 40%.
אבישי ברוורמן: מהי ההחלטה בחוק, בתקנה, שמונע מכם לשרת את הפריפריה?
אבישי ברוורמן: אני לא מבין את זה.
אבישי ברוורמן: למה לא תיכנסו לפריפריה?
<קריאה: קודם כל, אנחנו בפריפריה.
אבישי ברוורמן: פריפריה זה איפה שאתה גר, בבארי, באיזור.
<גיורא עוז: שמי גיורא עוז.
<גיורא עוז: אני יושב-ראש "מסר", ואני גר בפריפריה, ממש מול עזה, ארבעה קילומטר מעזה.
<גיורא עוז: "מסר" כחברה פרטית, שהיא חברה כלכלית, הצהירה שברגע שהיא תגיע להיקף של 30% מהיקף הפעילות, היא תחלק בכל הארץ.
<גיורא עוז: דרך אגב, היום "מסר" מחלקת בכל הארץ, באילת, בנהריה ובכל הארץ.
<גיורא עוז: במקומות בהם יש דואר נע, אין לנו אפשרות לגשת.
<גיורא עוז: למרכזי חלוקה, שזה ממש דואר הקצפת – לשם בא דוור ובשני שקל למעטפה מחלק את הדואר שאני שולח, מעטפה אחרי מעטפה, ובעמדה אחת יש מאות תאים – אין לנו גישה, למרות שהרגולטור אמר, כן.
<ששי שילה: יש לכם גישה, זה לא נכון.
אבישי ברוורמן: סליחה, אני רוצה להבין.
אבישי ברוורמן: כשאני מבין אני יכול אולי להסביר את הדבר.
אבישי ברוורמן: אמר היושב-ראש ששי שילה, כמה מספרים באמצעות התיקון של היועץ המשפטי, שלכם יש 39% - - -
<גיורא עוז: לא, 9% מכל היקף הדואר לכל המתחרים יחד.
אבישי ברוורמן: אנחנו מדברים על הדואר הכמותי כרגע.
<גיורא עוז: אבל דואר זה כולם.
אבישי ברוורמן: אני מסתכל כרגע על מה שנאמר כאן, אני לא מתווכח.
אבישי ברוורמן: 39% מהדואר הכמותי ו-9% מהכול.
אבישי ברוורמן: אתה אומר שהיית מחלק דואר בפריפריה, כללי, אם היו נותנים לך גישה לתחנות החלוקה.
<גיורא עוז: ואני אומר יותר מזה.
<גיורא עוז: התחייבנו שאם יפתחו את איזור הפריפריה למכרז ונוכל לחלק שם בהסכם לחמש או עשר שנים, נחלק 30% יותר בזול - -
<ששי שילה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש פה הטעיה של הוועדה.
<גיורא עוז: - - מפני שחברת הדואר לא עושה את זה בחינם כפי שלכאורה נראה פה.
<גיורא עוז: חברת הדואר קיבלה עשרות מיליונים בנוסף לעלות החלוקה הרגילה עבור השירות האוניברסלי.
<ששי שילה: ממי היא קיבלה?
<גיורא עוז: קיבלה, וזה נמצא בתקציב שלכם.
אבישי ברוורמן: מר ביאליסטוק, האם ההוראה הקיימת מונעת מחברות אחרות להוציא את הדואר, להגיע למרכזי החלוקה, לגבי דואר נע?
אבישי ברוורמן: והאם יש עליהם איסור לחלק בפריפריה?
<נתי ביאליסטוק: רגע, בוא נפריד.
<נתי ביאליסטוק: מרכזי החלוקה שאליהם התכוונו הם אותם מבנים סגורים בהם נמצאים תאי דואר שהציבור יכול ללכת ולקחת דואר, במקום החלוקה לבית.
<נתי ביאליסטוק: אני מניח שהשאלה שלך לא נוגעת לזה כרגע, ואם היא תישאל, גם בעניין הזה יש התייחסות.
<לאה ורון: היא כן נוגעת.
אבישי ברוורמן: היא כן נוגעת לזה.
אבישי ברוורמן: זאת השאלה.
<נתי ביאליסטוק: אז יש כאן שתי שאלות.
<נתי ביאליסטוק: הפריפריה לא קשורה לשאלה הזאת, כי בחלק מהפריפריה יש ובחלק מהפריפריה אין.
<לאה ורון: נו, ברור.
<לאה ורון: אלה שני נושאים, מרכזי חלוקה ופריפריה.
אבישי ברוורמן: מר ביאליסטוק, החבר'ה הליטאים מאיזור ביאליסטוק נחשבו לאנשים הכי חכמים.
<נתי ביאליסטוק: תן לי לדבר ברצף, ואתן תשובה לשתי השאלות.
<נתי ביאליסטוק: לשאלה הראשונה – אין כל מניעה מחברת "מסר" והחברות האחרות שקיבלו היתרים, לחלק את הדואר הכמותי, הוא הדואר שנפתח לתחרות, גם בפריפריה.
<נתי ביאליסטוק: אין שום מניעה.
<בן סוכמן: אפשר לענות?
אבישי ברוורמן: חכה, לאט-לאט.
אבישי ברוורמן: אתה אומר שאין שום מניעה ולכן הם יכולים להגיע לאותו מקום שנקרא: מרכזי החלוקה.
<נתי ביאליסטוק: לא, לא זה אמרתי.
<נתי ביאליסטוק: בכל רחבי הארץ, ולא רק בפריפריה, ישנם מרכזי חלוקה שבאמצעותם מחלק הדואר במקומות מסוימים במקום חברתי, במקום אל תיבות המכתבים שנמצאים בבתי התושבים, דבר שמקל על חברת הדואר.
<לאה ורון: למי שייכים המרכזים?
<נתי ביאליסטוק: הם שייכים לחברת הדואר.
<נתי ביאליסטוק: על שולחן המשרד עולה מפעם לפעם השאלה איך לתת גישה למתחרי הדואר גם למרכזי החלוקה האלה, ושוב, בלי קשר למיקומם, פריפריה או מרכז.
רוברט אילטוב: השאלה עולה, האם יש פתרון?
<נתי ביאליסטוק: עדיין לא הגענו לכלל פתרון, אנחנו בודקים את זה.
<בן סוכמן: יש החלטת ממשלה בעניין הזה – לאפשר למתחרים להגיע למרכזי חלוקה.
אבישי ברוורמן: החלטה של איזו ממשלה?
<נתי ביאליסטוק: אין החלטה כזאת.
<בן סוכמן: מתוך אימוץ ועדת שגיא, יש שם החלטה שאומרת שלמתחרים תהיה גישה.
אבישי ברוורמן: תרצה להעביר לנו בכתב, איזו ממשלה החליטה ומתי?
<בן סוכמן: כן.
אבישי ברוורמן: מר שילה, בבקשה.
<ששי שילה: הוועדה מפספסת נתון חשוב מאוד.
<ששי שילה: שוק הדואר הכמותי נפתח לתחרות.
<ששי שילה: הנפגעים העיקריים כתוצאה מהתחרות הזאת הם תושבי מדינת ישראל.
<ששי שילה: למה?
<ששי שילה: כי הרגולציה חלה על חברת הדואר, שמחויבת להגיע לכל בית, חמישה ימים בשבוע, ולחלק את הדואר יום-יום באמצעות הדוורים, ואין בכלל רגולציה על המתחרים.
<ששי שילה: זאת אומרת, הוא יכול לצבור את הדואר של חברת חשמל, של בזק וכולי, ואחת לשבוע או לעשרה ימים, אם תהיה כמות מספקת, יבוא לתיבת הדואר וישים.
<ששי שילה: ואם לא, לא יגיע.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת שאיכות המוצר שלו, מבחינת מהירות ה-delivery, היא נחותה.
<ששי שילה: היא נחותה.
<ששי שילה: ואין מי שיגן, אני אומר את זה בצער גדול, על הצרכנים, על תושבי מדינת ישראל בעניין הזה - -
<קריאה: קשקוש מה שהוא אומר.
אבישי ברוורמן: רבותי, "קשקוש" אמר רק רבין המנוח.
<ששי שילה: - - כי הרגולציה לא מחייבת את המתחרים, ולכן גם אין רמת שירות.
<ששי שילה: שאלת אותי אם הדואר מגיע תוך שלושה ימים או ארבעה ימים – אני מחויב ברמת שירות של 87% מדברי הדואר תוך יומיים.
<ששי שילה: תגידו לי איזו הנחיה יש למתחרים.
חנא סוייד: יש לנו נתונים על רמת השירות של המתחרים?
רוברט אילטוב: יש לנו נתונים גם על רמת שירות הדואר – עכשיו ראינו.
<ששי שילה: אין לנו טענות כלפי המתחרים והתחרות.
<ששי שילה: הטענה היא כלפי כללי המשחק.
חנא סוייד: אתה אומר שעל-פי הגדרה השירות שלהם פחות טוב כי הם יכולים לאגור מכתבים ולחלק מתי שהם רוצים.
חנא סוייד: אני שואל, האם זה נכון?
חנא סוייד: האם זה מתממש?
חנא סוייד: או שזו טענה בעלמא?
<ששי שילה: אני אשאל, באופן מדגמי באולם – מי גר בתל-אביב?
<ששי שילה: אדוני היושב-ראש, אשאל אותך, המכתבים שאתה מקבל מהגופים המוסדיים, חברות כרטיסי האשראי, בנקים וכולי - - -
אבישי ברוורמן: תאמין לי, לצערי, אני מתעסק בניהול העולם ואשתי שהיא ארכיטקטית מתעסקת בפרקטיקה.
אבישי ברוורמן: אז אני אעביר לה את השאלה ואחזיר אליך.
<ששי שילה: אני יכול להגיד לך ברמת ביטחון גבוהה מאוד, שהדואר לא מגיע אליך בטפטופים, אלא מגיע אליך אחת לכמה ימים ב-bulk של כמה מכתבים יחד.
<ששי שילה: תבדוק, בסדר?
<ששי שילה: אני מקווה שעניתי לשאלות, אני רוצה להתקדם.
אבישי ברוורמן: שמעת את מר שילה, מה בדבריו אינו מדויק לדעתך?
<בן סוכמן: סטנדרט השירות שאנחנו עובדים על-פיו נקבע על-פי דרישות המערכות שמולן אנחנו עובדים.
<בן סוכמן: זאת אומרת, מי שקובע את הסטנדרט לפיו אנחנו עובדים הם: חברת החשמל, הבנקים, חברות האשראי.
<בן סוכמן: הדרישות שלהם מאתנו היא להיות לא פחות, לא פחות אומר קצת יותר, טובים מהשירות שהם רגילים היו לקבל מהדואר.
אבישי ברוורמן: הבנו את הנושא הזה.
חנא סוייד: אני לא מבין על מה המהומה.
חנא סוייד: אני מניח שאם חברת החשמל לא היתה חייבת לספק חשמל לאילת, היא לא היתה מגיעה לאילת.
חנא סוייד: וגם בזק, אותו הדבר.
חנא סוייד: לכן, אם פותחים את השוק לתחרות צריך לעשות תחרות הוגנת.
חנא סוייד: עד כמה שאני מבין, זו לא תחרות הוגנת.
חנא סוייד: זו לא חוכמה גדולה "להתלבש" על תל-אביב ולשכוח מקרית-שמונה.
חנא סוייד: ולכן הרגולציה במקרה זה לוקה בחסר.
אבישי ברוורמן: נכון, ואני אתייחס לכך תיכף.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לקדם את הדיון, ומבקש מיושב-ראש ועד עובדי רשות הדואר, שהתחיל מהמקום הנמוך, היה מנהל סניף והיום יש לו תפקיד חשוב – אתה, ממרום ניסיונך, שמעת את כל הטענות וברור שאתה צריך להגן וכולי – איך אתה רואה את מצב החברה?
<שמעון פרג'ון: בוקר טוב, המשפט האחרון של חבר הכנסת המכובד, חנא סוייד, מיצה את כל מה שרציתי להגיד.
<שמעון פרג'ון: האמירה הכי פשוטה של תחרות, מהי תחרות, פשוט לא קיימת.
<שמעון פרג'ון: אין תחרות.
<שמעון פרג'ון: זה לא משנה אם החברה המתחרה מחזיקה בנפח של 20%, 30%, 70% או את כל ה-100%, בתנאי שתהיה התמודדות ותחרות הוגנת בשני הגופים.
<שמעון פרג'ון: אחר-כך כבר לא מעניין מה נתח השוק, לא של הדואר ולא של החברות המתחרות.
<שמעון פרג'ון: אבל מכיוון שידינו ורגלינו קשורות, אני חושב שחבר הכנסת מיצה את זה באמירה שלו.
אבישי ברוורמן: כפי שאמר מר ביאליסטוק, יש ועדה שאנחנו עוד נקבל את מסקנותיה, אבל המטרה כאן - - -
רוברט אילטוב: מהי הוועדה הזאת?
רוברט אילטוב: אפשר להרחיב?
אבישי ברוורמן: כן, הוקמה ועדה בראשות דוקטור רייך שצריכה להגיש את מסקנותיה לאחר שהיתה ועדה בעבר, ובדרך-כלל התמונה ההיסטורית בישראל היא שוועדה אחת מעבירה לוועדה שנייה, ולוועדה שלישית.
רוברט אילטוב: וזו אותה ועדה שהמבקר בודק עכשיו?
אבישי ברוורמן: מבקר המדינה בודק אותה?
<אורן לביאן: התשובה היא כן.
אבישי ברוורמן: אנחנו נבדוק את זה.
אבישי ברוורמן: אני לא יודע, אני צריך לשאול את מר שפירא אם הוא מבקר אותה, או לא.
אבישי ברוורמן: הוועדה הזאת צריכה להגיש את המלצותיה עד ה-1.9.2013, לרבות כל הנושאים שהעלינו על הפרק: תעריפי השירות, שירותי הדואר, רעיונות למדדים לפריסת יחידות הדואר, אמות מידה לאספקת השירותים.
רוברט אילטוב: ועל מה המבקר בודק את הוועדה הזאת?
אבישי ברוורמן: מישהו יודע?
<אורן לביאן: למיטב ידיעתי, מבקר המדינה בודק את המינויים לוועדה.
אבישי ברוורמן: אם יש ניגוד אינטרסים וכולי.
אבישי ברוורמן: ברור שוועדת הכלכלה, אחרי שנשמע כמובן גם את מבקר המדינה, תמתין להמלצות הוועדה, ואנחנו נזמן לדיון את כולם ונדון גם בהמלצות הוועדה.
אבישי ברוורמן: וכפי שאמר מר פרג'ון ומר סוייד – אנחנו רוצים שתהיה תחרות.
<שמעון פרג'ון: ברשותך, אדוני, משפט סיום – חשוב לזכור שכל המצב שתואר כאן מביא לתוצאה שמצבה הכלכלי של חברת הדואר לא טוב, ואנו העובדים נדרשים לקיצוצים, להתייעלויות ולתוכניות הבראה כאלו ואחרות.
<שמעון פרג'ון: אנחנו לא אומרים כרגע אם אנחנו נגד או בעד.
<שמעון פרג'ון: אנחנו אומרים שאם נצטרך להמשיך לעשות את השירותים הנדרשים ולהפסיד עליהם כסף, נפסיק בשלב מסוים לספק את השירותים האלה במקומות בהם אנחנו מפסידים כסף, כי אנחנו נשלחים בשירות המדינה לבצע את המשימות האלה ולהגיע ליישובים, לקיבוצים, למושבים, ואחר-כך אין כסף בחברה.
<שמעון פרג'ון: אז בואו תתייעלו.
<שמעון פרג'ון: זה לא ימשיך לעבוד בצורה הזאת, והשירותים האלה ייבחנו.
אבישי ברוורמן: יש פה תמימות דעים שהמצב הנוכחי, גם לאור הירידה בביקוש עתידי, לא יעבוד.
אבישי ברוורמן: מצד אחד אנחנו רוצים שתהיה תחרות כדי שהצרכנים ייהנו מאיכות המוצר, אנחנו צריכים להגדיר מהם תנאי התחרות כדי שהדבר יקרה, ובמקביל להסתכל על פני זמן איך חברת הדואר היא חברה רנטבילית, מה עושים עם העובדים.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת צרצור, בבקשה.
אברהים צרצור: היושב-ראש, אתמקד בשלוש-ארבע סוגיות בקצרה, ואשמח מאוד לקבל התייחסותו של ששי לנושאים האלה.
אברהים צרצור: דבר ראשון, סוכנות אל מול סניף – ישנם 65 יישובים ערביים, ומהמידע שיש לי, ברוב המכריע של היישובים הערביים ישנן סוכנויות.
אברהים צרצור: מתשובת כבוד שר התקשורת הנוכחי לשאילתה שהפניתי אליו לפני כמה ימים, הוא טען שאיכות השירות שניתן בסוכנות ובסניף הוא דומה, אבל מביקורים אישיים שלי גם בסוכנויות וגם בסניפים אני חושב שיש הבדלים ענקיים, מבחינת גודל המבנה, מספר הדלפקים, מספר העובדים וכולי.
אברהים צרצור: שאלתי היא למה לא משדרגים את הסוכנויות לסניפים בצורה מסודרת, לפחות בערים הגדולות במגזר הערבי.
אברהים צרצור: הדבר יפתור הרבה בעיות.
אברהים צרצור: למשל, בקלנסווה, בכפר קאסם, בטייבה, אני לא יודע אם שם יש סניף או סוכנות.
אברהים צרצור: סוגיה שנייה, הרי שהסיסמה שלכם אומרת: "בכל מקום.
אברהים צרצור: בשביל כולם", אז כדאי לך לדעת שישנם עשרות אלפי תושבים ערביים שחיים בנגב וחיים בכפרים לא מוכרים.