GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גרישה דויטש: הכוונה היא שאותם המוצרים, ברגע שעושים ליברליזציה נוספת, מעבירים יותר מוצרים להצהרת היבואן, הם נכנסים לשוק.
<גרישה דויטש: בשוק תיעשה אכיפה יותר רחבה, פשוט.
<גרישה דויטש: יותר מוצרים יילקחו בשלב השיווק לבדיקה במעבדה, ובהתאם לתוצאות המעבדה הממונה על התקינה והצוות שלו יפעלו במסלולים – או מסלול מנהלי, שהוא מידי, או מסלול פלילי.
אבישי ברוורמן: אז אם אני מסכם מה שאמרת – אתה מרוצה מההתפתחות, אתה תומך בהמלצות ועדת טרכטנברג, ואנחנו נשאל מה עושים עם המסקנות שלהם.
<גרישה דויטש: הייתי אומר כאן שהדברים קשורים אחד בשני ובפועל – חלק מהדברים התבצע, ואפשר לעשות ליברליזציה נוספת, ואנחנו מוכנים לכך, אנחנו חייבים לציבור את האכיפה – לצורך בטיחות ובריאות.
אבישי ברוורמן: אז איך אתם משפרים את האכיפה?
אבישי ברוורמן: מה צריך לעשות כדי לשפר את האכיפה?
<גרישה דויטש: - - על הגברת צוות האכיפה באופן משמעותי ברמה יותר גבוהה.
<גרישה דויטש: אני יכול להוסיף גם דבר שמציק לי מאד: העניין הוא של התפיסה של בתי המשפט שרואים בנו מדינה של עולם שלישי כאשר רגולטור ממשלתי אחראי על כל מוצר, כל דבר, והציבור שיכול לקנות כל דבר באינטרנט, אבל לא מסוגל לכאורה לקרוא מה הן האזהרות, למשל, מה מסוכן במוצר, וכן הלאה.
<גרישה דויטש: לדעתי, מי שמרוויח על המוצר, מי שמייבא אותו למשל, מי שיודע כמה עולה לו בבסיס, כמה עולה לו בשינוע, מה יעלה לו השחרור מהמכס, וכן הלאה, הוא צריך גם לקחת על עצמו אחריות ולדעת שאם יש סכנה במוצר, אם יש פגיעה ממנו, אז הוא ישלם את המחיר.
<גרישה דויטש: הוא יהיה אחראי.
אבישי ברוורמן: אז כמו שאתה אומר שישראל היא כבר לא מדינת עולם שלישי, גם במערכת המיסוי שלה - עוד פקודה מנדטורית של עולם שלישי, - - כי בין השאר הקונצפט שלך שמערכת האכיפה צריכה להיות פשוט להתחיל להוריד לאנשים את הראש ברגע שתופסים אותם.
<אמיר חייק: אדוני היושב ראש, כמה תביעות הוגשו עד היום?
<גרישה דויטש: כאשר אני מוכן, כמנהל התקינה, להמליץ לשר להסיר רשמית מהמוצר – לשחרר אותו לגמרי מפיקוח, קיימת סכנה שמישהו ייפגע מהמוצר, תוגש תביעה פלילית - - -
<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שאני לא הבנתי מה הטענה שלו כלפי בתי המשפט.
<אתי בנדלר: היתה טענה ואני רציתי להבין אותה.
<אתי בנדלר: הוא טוען שבתי המשפט מפקירים את האזרחים.
<אתי בנדלר: אני רוצה לדעת על מה הוא מבסס את הטענה הזאת.
<גרישה דויטש: אז עוד פעם – כממונה על התקינה, ברגע שאני רואה שניתן להסיר במצב הקיים רמת הפגיעה – בוא נגיד הצטברות, וכן הלאה, יש שיקולים כאלה ואחרים -ניתן להסיר רשמיות מהתקן, אנחנו מוכנים לעשות זאת.
<גרישה דויטש: יקרה ונפגע מישהו בכל זאת, התנהל לא נכון, היבואן או היצרן הכין מוצר לא נכון וכן הלאה, ומוגשת תביעה, יש לה בדרך כלל מספר חלקים: אחד, מדוע לא היתה אכיפה מספקת, אם התקן היה רשמי.
<גרישה דויטש: אם התקן לא היה רשמי – למה לא הוכרזה רשמיות על התקן, ואם לא היה תקן – למה לא קיים תקן.
<גרישה דויטש: הכל מתנקז מול הממונה על התקינה.
אבישי ברוורמן: אז אם מינה אותך היום ראש הממשלה להעביר שינוי בחקיקה, מה אתה מציע?
<גרישה דויטש: אני צריך לחשוב על זה.
<יובל אביעד: אני מהלשכה המשפטית של משרד הכלכלה.
<יובל אביעד: משפט קטן – אני חושב שמה שגרישה דויטש ניסה לומר שהוא רוצה להגביר את האחריות של עוסקים, למשל – להודיע על אי התאמה להוראות התקן, ולא טענה רחבה מדי כלפי בתי המשפט.
<גרישה דויטש: אנחנו עכשיו הרי פועלים להכניס לחקיקה את חובת הדיווח של העסק לממונה על התקינה על פגיעה ממוצר בבעלותו או כמעט פגיעה.
<גרישה דויטש: זאת אומרת, לאמץ תקינה אמריקאית של Consumer product safety commission, שככה זה פועל בארצות הברית – שהעוסק הוא זה שמודיע.
<גרישה דויטש: אז זו, אולי, אחת התשובות.
אורי מקלב: אני יושב כאן 45 דקות וכמעוט נראה שהדיון שיזמת - - כמעט מיותר.
אורי מקלב: הכל טוב, אז אם כן, למה אנחנו בכלל קיימנו אותו.
אורי מקלב: אני לא יודע בעקבות מה אתם קיימתם את הדיון, אבל הדיון הזה הוא מאד מאד חשוב.
אורי מקלב: מי שלא יודע ורואה בסדר היום יחשוב שבתחום התקינה, ככה- מילים גבוהות.
אורי מקלב: הדיון הזה הוא דיון צרכני-חברתי.
אורי מקלב: אם בסוף הקדנציה יעשו סיכום של הפעילות לפי נושאים, הנושא הזה הוא נושא חברתי צרכני.
אורי מקלב: בקצה, בסופו של דבר, כל המחיר של כל הביורוקרטיה, של עלויות ושל זמינות – כל מה שקורה בעקבות הדרישות שלנו במכון התקנים – האזרח משלם את זה.
אורי מקלב: לכן, כולנו יודעים, אין ויכוח – אני לא חולק על מה שנאמר עד עכשיו – על חשיבות מכון התקנים, וגם על הרמה המקצועית שלהם גם לפי קנה מידה בינלאומי.
אורי מקלב: אבל השאלה היא עוד דבר אחד: האם אנחנו גם עומדים במבחן התקינה ביעילות, בשביעות הרצון.
אבישי ברוורמן: ומה הערכתך?
אורי מקלב: אני התוודעתי לפעילות – אני לא איש מקצוע, אלא בעקבות דיונים צרכניים כאלה ואחרים שהתקיימו כאן, בכנסת, על הבעייתיות שיש, והדרישה הראשונה, שגם אם הכל בסדר, צריכה להיות תחרותיות.
אורי מקלב: אם אנחנו מדברים היום על הפרטות בכל דבר, חינוך, בריאות ועוד - כי המוביל של זה זה לא רק שירות טוב, בדברים טכניים, גם אם יש לזה חשיבות וחיי אדם תלויים בזה, בסופו של דבר זה דברים טכניים.
אורי מקלב: כמו שעשינו בהרבה דברים שהיתה בהם בלעדיות, שחשבנו שהמקצועיות היא בצד אחד, הכנסנו תחרות.
אורי מקלב: איך אמרתם?
אורי מקלב: יש לכם תכניות לעתיד, גם אם יש לכם תכניות לעתיד, גם אם עכשיו המצב הוא טוב, כדי לשמור על רמה, כדי שנוכל לעמוד בתחרות וברמה מקצועית ובכדאיות של התעשיינים והיבואנים אנחנו חייבים לעשות תחרותיות.
אבישי ברוורמן: מה שאמר מר גולדשטיין שבחלק מהנושאים יש תחרות.
אבישי ברוורמן: אולי הוא גם יפרט בתשובה על האחוזים שבהם קיימת תחרות בנושא התקינה.
אורי מקלב: יש כאן ודאי תעשיינים ויבואנים שידברו.
אורי מקלב: לפני שאנשים הולכים לבצע מהלך כזה או אחר הוא מסתכל היום חוץ מכמה אשראי הבנק ייתן לו - החלק המרכזי זה מה יהיה עם התקינה, מתי יאשרו את זה, וכמה יאשרו לו, וכמה חודשים המוצר יישב.
אורי מקלב: כשמתחילים גם לייבא מוצרים שונים ויש שינויים מינוריים, שינויים לא מהותיים – הוא צריך להתחיל את כל התהליך מחדש.
אורי מקלב: יש קיבעון, התנהלות כבדה.
אורי מקלב: אני לא יודע אם זה בא מתוך זה שרוצים לקחת תעריף – יש תעריף לכל בדיקה, מתוך אחריות אולי, גם כן, אבל בסופו של דבר – אנחנו לא יכולים להסתתר מאחורי מילים גבוהות, בסופו של דבר עדיף חי מזוהם מאשר מת סטרילי, במירכאות.
אורי מקלב: לא פעם ההתנהלות הזאת גורמת לאי כדאיות ליבואנים ולתעשיינים.
אורי מקלב: אני, למשל, לא יודע אם יש הבדל בין מפעל אירופאי ותיק, שעומד בכל התקנים האירופאיים ושינו במשהו את התהליך, ובין מפעלים לא מוכרים בסין.
אורי מקלב: המסלולים המהירים, הדרך הקצרה – מדוע אין דבר שמתחיל, אם אתה מביא את המוצר היום, מתי אתה מקבל את האישור שלו – הדברים האלה הם מהותיים מאד בכל ההתנהלות המסחרית , בתחרות שיש בכלל.
אורי מקלב: אז ודאי שצריך להיות בחלק הזה – ואני אומר שוב, אני לא בא להגיד ביקורת, אנחנו מאד מעריכים את העבודה שיש.
רן כהן: אתה מעלה סוגיה ראויה, אני אענה על זה.
אורי מקלב: בסופו של דבר זה מונופול.
אורי מקלב: היבואנים שבויים בידיים של מכון התקנים ואת זה צריך לשנות.
אבישי ברוורמן: אתה אומר דבר כזה: שיש לך כבוד למכון והוא עושה עבודה נהדרת, העובדים בו הם עם מוטיבציה וכו', אבל אתה אומר שאנחנו נתקלים בהרבה מאד מקרים שבהם יבואנים שרוצים לעשות את העבודה בצורה הכי פשוטה, ויש שיניי קטן בתקן, פתאום ישנם כל כך הרבה עיכובים, ולכן יש מקום להתייעלות ולשיפור התחרות במובן זה או אחר.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע דווקא מנציגים אחרים.
אבישי ברוורמן: יש לנו פה את מר שמעון הניג שהוא מנכ"ל יבואן של צעצועים, בובימה, ויש גם את מנכ"ל המועצה לצרכנות, ואמיר חייק, מנכ"ל התאחדות התעשיינים, ודן כרמלי, סמנכ"ל ארגון לשכות המסחר.
אבישי ברוורמן: כל אחד ייתן לנו דוגמאות מהשטח.
<שמעון הנינג: לפני 12 שנים הקמתי חברה שהביאה צעצועים איכותיים מאירופה.
<שמעון הנינג: הנוהג שהיה קיים אז היה שאם אתה מביא צעצועים בסכום מסוים יבוא אחד, היה בא בודק, לוקח דוגמה מכל המשלוח הזה, בסכום של משהו כמו 600 ל-1000 שקל, זה היה מהווה 5-6% מעלות המוצר ,והיית מוכר את הצעצועים בישראל.
<שמעון הנינג: לפני 3 שנים בעקבות מבקר המדינה, כנראה, שנכנס לנושא ובדק אותו, החליטו לשנות את הנוהל, והחליטו לקחת מכל יבוא מוצר אחד, משהו כמו 10% מהמוצרים.
<שמעון הנינג: זה הגיע למצב שאם הייתי מביא ב-2,000 יורו הייתי משלם כמעט 6,000 שקל עבור בדיקות.
<שמעון הנינג: כמובן שהפסקתי לייבא כי לא היתה לי כל כדאיות כלכלית בזה.
<שמעון הנינג: לאט לאט התחלתי לקנות מיבואנים מקומיים ואז היתרון היחסי שלי הלך והצטמצם כי לא היו לי מוצרים מיוחדים משלי.
<שמעון הנינג: הנקודה היא שבעידן שלנו אנשים נכנסים לאינטרנט, מביאים את אותו מוצר שאני לא מייבא ומשלמים את הכסף בחו"ל.
<שמעון הנינג: אנקדוטה קטנה – לא מזמן יצא לי לדבר עם מנהל במע"מ וראיתי שהוא ייבא צעצוע מהאינטרנט.
<שמעון הנינג: שאלתי אותו מדוע הוא לא קנה את זה בישראל, והוא אמר – כי זה יותר זול.
<שמעון הנינג: אמרתי לו – אבל אתה לא משלם מע"מ על זה, ולא מכס, והוא אמר – נכון, כי זה יותר זול.
<שמעון הנינג: כדי שאני אוכל להביא את אותו מוצר ויקנו ממני, אני צריך שאותו מוצר יגיע אלי, למרות שיש לו אישור אירופאי, ויקנו אותו ממני, אבל אני לא יכול לעשות את זה, משום שהעלויות שמוספות על המוצרים שאני מביא הן אסטרונומיות.
<שמעון הנינג: זה סכום עצום.
<שמעון הנינג: הנקודה הבעייתית, שאני לא מבין את זה – אומרים לי שרוצים לשמור על איכות המוצר ולעזור לצרכן.
<שמעון הנינג: אני שואל שאלה פשוטה מאד: מכוניות הורגות ילדים, כל מכון רישוי יכול לבדוק את המכוניות בכל מקום בלי מכון תקנים, וזה פתוח לכל אחד.
<שמעון הנינג: אבל אני, שמביא צעצועים, ולא היתה לי ב-12 שנים שום טענה מאף אחד, אף אחד לא נהרג מהם, כי אני באמת בודק שהצעצועים יהיו מאד איכותיים, אני לא יכול להביא אותם.
<שמעון הנינג: ושוב – דרך האינטרנט כל אחד יכול להביא, כך שאני הגנה, בעצם, על המוצרים שאני רוצה להביא.
<שמעון הנינג: אין הגנה אמיתית.
<שמעון הנינג: מבחינה כלכלית כסף בורח לחו"ל, תבינו את זה, וזה ילך ויגדל.
<שמעון הנינג: אבל אפשר להילחם בתופעה - או להטיל מע"מ על מוצרים, גם על יבוא של 100 דולר, או להגיד – יש לך אישור בדיקה אמיתית?
<שמעון הנינג: אתה משוחרר.
<שמעון הנינג: עוד דבר – אם אני מביא דברים באוויר, זה מתעכב.
<שמעון הנינג: העיכוב הזה שנוצר בגלל שמכון התקנים דורש פעם דבר כזה – אני לא רוצה להיכנס לרזולוציה, אבל אם אני מעכב את המוצרים שמגיעים באוויר בנמל התעופה, אני משלם ממ"ן וזה המון כסף.
<שמעון הנינג: על מי זה נופל?
<שמעון הנינג: על הצרכן.
<שמעון הנינג: תשחרר את זה למחסן שלי, אחרי ההצהרה שלי, ותבדוק את זה במחסן שלי.
<שמעון הנינג: למה צריך לעכב את זה בכלל?
<שמעון הנינג: באירופה, אם אני מביא דרך - -או fed ex את המוצרים האלה זה הרבה יותר מהר קורה.
<שמעון הנינג: אין, לדעתי, שקיפות ניהולית אמיתית, כי אני לא יודע מה רוצים ממני, בעצם.
<שמעון הנינג: אם היתה שקיפות ניהולית ברורה, והייתי יודע מה אני צריך להביא לכל מוצר שאני מביא, אתן דוגמה- לא מזמן הבאתי פלסטלינה, שנקרא לוש-לוש, זה הגיע באוויר.
<שמעון הנינג: אמרו לי – בבקשה, תשחרר.
<שמעון הנינג: אחר כך אמרו לי שרוצים קטלוג.
<שמעון הנינג: לא אמרו את מראש.
<שמעון הנינג: שלחתי קטלוג, עברו עוד 4 ימים.
<שמעון הנינג: אחר כך אמרו לי – רוצים הצהרת - - למה לא אמרו לי מראש?
<שמעון הנינג: לקח שבועיים ובמשך השבועיים האלה שילמתי 850 שקל לממ"ן על אחסון.
<שמעון הנינג: למה?
<שמעון הנינג: למה לשלם את הכסף הזה?
<שמעון הנינג: תבינו את הנקודה המהותית – הכלכלה תיהרס כי הכסף יברח לחו"ל.
<שמעון הנינג: בעידן הגלובלי הזה צריך לשנות שינויים מהותיים בקטע הזה.
<שמעון הנינג: או לפתוח לתחרות – ואני לא יודע איך עושים את זה, ודיברתי עם כל מיני מכונים בארץ, כמו למשל עם הטכניון, אין להם שום בעיה לפתוח, "טמבור" מוכנים לפתוח מעבדה כזאת, אפילו "שנקר" יכולים, יש להם אגף צעצועים.
<שמעון הנינג: שמכון התקנים יקבע את התקנים ויהיו 20 מעבדות בארץ, ואני אברח באיזו מעבדה לבדוק.
<שמעון הנינג: את האנשים שעובדים במכון התקנים תהפכו לפקחים.
<שמעון הנינג: אם לא יהי לי אישור – תקנסו אותי, תחרימו את המוצר.
<שמעון הנינג: אני רוצה 20 מעבדות בישראל, אני אבחר את המעבדה, אני אבדוק את המוצרים האלה, ואולי זה יעלה לי 250 שקל.
<שמעון הנינג: היום, למשל, בדיקה עולה 1,200 שקל.
<שמעון הנינג: אני מבטיח לכם שאפשר להוזיל את העלות עם מעבדות אחרות.
<שמעון הנינג: "שנקר" אמרו לי שאין להם שום בעיה להוזיל את זה ב-50%, גם "טמבור" מוכנים להוזיל וגם הטכניון.
<שמעון הנינג: שתהיה תחרות חופשית על זה.
<שמעון הנינג: מכון התקנים יקבע מה הוא רוצה.
<שמעון הנינג: אין בעיה.
<שמעון הנינג: שיהיו תקנים ברורים ומעבדה תבדוק את זה.
<שמעון הנינג: אם מכוניות שהורגות נבדקות בכל מיני מקומות במכוני רישוי, ויש אלפים כאלה בישראל, למה שבצעצועים זה לא יהיה?
אבישי ברוורמן: אני חושב שהנקודה ברורה.
<שמעון הנינג: אני סגרתי חנות אחת בגלל מכון התקנים כי אני לא יכול לעמוד במחירים האלה.
<שמעון הנינג: אי אפשר לעמוד בזה.
<שמעון הנינג: 10,000 שקל או 6,000 שקל שאתה משלם עבור בדיקות, אי אפשר לעמוד בזה.
אבישי ברוורמן: ואז החברה' נכנסים לאינטרנט.
<שמעון הנינג: נכון.
<שמעון הנינג: הכסף בורח לחו"ל – בלי מכס, בלי מע"מ, בלי כלום.
<שמעון הנינג: וזה מיליארדים, לדעתי, וזה עוד ילך ויגדל, כי הדור הבא זה דור שקונה דרך האינטרנט.
<שמעון הנינג: אני יכול להתחרות רק אם ישחררו את החסמים האלה.
<שמעון הנינג: החסמים האלה מכבידים, זה פשוט צועק.
אבישי ברוורמן: הנקודה פה היא לא המאבק.
אבישי ברוורמן: הבעיה היא מה נכון.
אבישי ברוורמן: כשאתה שומע את מר הניג, אתה מבין שהקייס שלו הוא קייס אמיתי.
רן כהן: כן, בהחלט, ניתן תשובה.
מיכל בירן: דבר ראשון, אני חולקת על חבר הכנסת מקלב, על הנאום המרגש על יעילותו של השוק הפרטי, בימים אלה, כשנוחי דנקנר צריך שיחלצו אותו מכל מיני תסבוכות.
מיכל בירן: השוק הפרטי הוא לא ערובה לא ליעילות ולא לכלום, בעיקר בדברים שקשורים בבטיחות.
מיכל בירן: ממה שנשמע פה נראה לי שרוצים להסיר את אחריותה של המדינה מהדבר הזה, שכן יכול להיגמר בפיקוח נפש.
מיכל בירן: מה שאתה אומר – כן, חי מזוהם ממת סטרילי, אבל עדיף חי סטרילי.
מיכל בירן: המטפורה הזו לא עובדת פה, מהזיהום הזה החי יכול להיות מת.
אורי מקלב: המכון צריך לעמוד בביקורת.
אורי מקלב: המכונים יעמדו בתקנים.
מיכל בירן: אני רוצה לסיים את דבריי.
מיכל בירן: אני כן חושבת שבמקום שיש בו חסמים לא סבירים – אני כן חושבת שמכון התקנים צריך לקחת על עצמו את המשך ההתייעלות כדי שלא יסתובבו.
מיכל בירן: אני מאד מזדהה עם האנשים שמנסים לייבא והדבר הזה מקשה עליהם.
מיכל בירן: חבל שהמרמור הזה יסתובב בחברה הישראלית.
מיכל בירן: אני חושבת שהם צריכים לעשות מאמץ על מי שמשנה באפסילון – אני לא יודעת מה.
מיכל בירן: מצד שני, להשוות את זה למה שקורה באירופה או בארצות הברית, זו פשוט לא דוגמה רלבנטית כי שם המחירים נמוכים ויש ארגוני צרכנים חזקים.
מיכל בירן: אנשים בודקים, התחרות מוזילה את המחירים.
מיכל בירן: לצערי הרב, הציבור שלנו הוא לא כזה.
מיכל בירן: אני לא סומכת על כל מי שמביא מוצר שהוא ידאג בהצהרה שלו - - גם עושים הקלות ומקבלים תקנים אירופאיים שנשמעים על פניו בסדר גמור.
מיכל בירן: כן צריך להשאיר את הפיקוח בידי המדינה, כן צריך להגביר אותו כן צריך לראות שההצהרות האלה מחזיקות מים.
מיכל בירן: ועוד דבר – צריך פה הדדיות.
מיכל בירן: שוב אנחנו נתקלים בעניין הזה כמו מה שהיה עם המע"מ.
מיכל בירן: אם אנחנו פוטרים מוצרים של חברה אירופאית, נותנים להם מסלול מקוצר, אז שגם אותה מדינה תפטור את המוצרים שלנו ותעשה להם מסלול מזורז במדינה שלה.
מיכל בירן: זה תפקיד של מדינה.
מיכל בירן: זה צריך להתנהל באופן יעיל, אני לא אומרת שנחזור 50 שנה אחורה, אבל בתוך היעילות הזו לא צריך לקדש את זה שהשוק הפרטי זה הכל, וכל צריך לראות מה המדינה כן יודעת לעשות.
מיכל בירן: מה שהיא לא עושה מספיק טוב היא צריכה להשתכלל ולהתייעל בו, אבל ההפרטה, אני כבר רואה לאן זה בסופו של דבר –ברור לאן זה יגיע, וזה לא יהיה לטובת הצרכן.
אבישי ברוורמן: נשמע מנציג האוצר את נקודת מבטו של האוצר, שהיא נקודה מאד חשובה.
<יאיר זילברשטיין: אני אתחיל בברכות.
<יאיר זילברשטיין: אני חושב שאנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך טוב וחיובי, ופה צריך לברך את הנהלת המכון על העבודה שהיא עושה בשנים האחרונות.
<יאיר זילברשטיין: באמת צעדים מבורכים של שיפור השירות, עד כמה שניתן, במגבלות שלהם.
<יאיר זילברשטיין: נעשים צעדים טובים.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו רק באמצע התהליך ולא בסופו.
<יאיר זילברשטיין: דיברו על שני תהליכים גדולים שכבר קרו או קורים ואותם אנחנו מתעתדים להביא לכנסת בזמן הקרוב, על מנת לעגן את הנושאים האלה.
<יאיר זילברשטיין: זה נושאים שגם ועדת טרכטנברג התייחסה אליהם והתייחסה אליהם כאל חסמי יבוא.
<יאיר זילברשטיין: אחד, זה באמת אימוץ של התקינה הבינלאומית, תהליך שבאמת המכון - - בסופו של דבר השאיפה היא להגיע ל-100%.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו מתקרבים.
<יאיר זילברשטיין: זה בהחלט התהליך המרכזי שהיה בשנים האחרונות בתחום התקינה.
אבישי ברוורמן: ומה אתה אומר למר הניג?
<יאיר זילברשטיין: את הנושא הזה של אימוץ של תקינה בינלאומית – זה תהליך מאד חשוב.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו צריכים לסיים אותו, צריכים לעגן אותו בחקיקה.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו גם צריכים להסדיר את הנושא שהתקנים – כמו שגרישה דויטש אמר, המדינה השקיעה פה הרבה כדי שהתהליך הזה יקרה, הוא לא קרה מעצמו.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו צריכים לשמר את הדבר הזה כדי שהוא יהיה קבוע.
אבישי ברוורמן: מה אתה רוצה שנשנה בחוק?
<יאיר זילברשטיין: גם הנושא הזה יוסדר בהצעת חוק ממשלתית.
<יאיר זילברשטיין: הוא אומץ בהחלטת ממשלה.
אבישי ברוורמן: האם זה בחוק ההסדרים?
<יאיר זילברשטיין: כן, זה בחוק ההסדרים.
<אתי בנדלר: הם מציעים שזה יהיה בחוק ההסדרים, אדוני היושב ראש.
<אתי בנדלר: לא ברור, עדיין, אם זה יהיה בחוק ההסדרים.
אבישי ברוורמן: יש לי ביקורת על הצעות חוק פרטיות של חברי כנסת, ומצד שני אני מתנגד לחוק ההסדרים.
אבישי ברוורמן: אתה לא חושב שאת הדבר הזה צריכים להוציא מחוק ההסדרים ולהעביר אותו בצורה מכובדת?
<יאיר זילברשטיין: אל"ף, תזכיר החקיקה הזה מלכתחילה לא היה אמור להיות כחלק מחוק ההסדרים.
<יאיר זילברשטיין: הוא הופץ לציבור לפני שנה, והיה אמור להגיע לכנסת כתזכיר חוק נפרד.
<יאיר זילברשטיין: בעקבות התפזרות הכנסת - - -
אבישי ברוורמן: תעביר את המסר לשר – אם זו עז, אז הוא יכול להוציא אותה.
אבישי ברוורמן: אם זו לא עז, תוציא את זה מחוק ההסדרים.
אבישי ברוורמן: אנחנו נעבוד פה ביעילות הכי גדולה.
אבישי ברוורמן: פה לא מעכבים שום דבר.
אבישי ברוורמן: מה שטוב לציבור, לא מעניין אותי אם זה קואליציה או אופוזיציה.
אבישי ברוורמן: מה שטוב לציבור.
<יאיר זילברשטיין: אני אעביר את המסר, אני אומר:
<יאיר זילברשטיין: בלי שום קשר לחוק ההסדרים ולאיזה ועדה זה יגיע, זה לא משהו שנקבל את ההחלטה פה.
<יאיר זילברשטיין: אני אשמח שזה יגיע לוועדה הזו, אבל אני בהחלט אשמח שזה יגיע לוועדה הזו שזו הוועדה שאחראית על הנושא הזה, ואני אבקש שתקדם את זה בצורה הכי מהירה ויעילה.
מיכל בירן: מהירה ויעילה לפעמים זה סתירה.
<יאיר זילברשטיין: זה יכול להיות גם וגם.
<יאיר זילברשטיין: יש דברים שעדיין לא הוסדרו, אנחנו יודעים שבנושאים הסטטוטוריים והמנדטוריים מכון התקנים הוא אכן מונופול, מונופול ציבורי שעובד.
<יאיר זילברשטיין: על רמת היעילות שלו אפשר להתווכח – יש אנשים שיגידו שהוא מאד לא יעיל, ויש אחרים שיגידו שכן.
<יאיר זילברשטיין: מה שבטוח הוא שבשנים האחרונות יש שיפור.
אבישי ברוורמן: אין ספק.
אבישי ברוורמן: בתור אדם שביקר שם לפני 7 וחצי שנים וביקר לאחרונה, השיפור הוא – יום וילה.
אבישי ברוורמן: בזכות העובדים, הרבה.
אבישי ברוורמן: הארגון היחיד שאני מכיר שאקדמאים הם אנשים שהם לא מהנדסים.
אבישי ברוורמן: מהנדסים הם לא אקדמאים, מהנדסים ואקדמאים.
<יאיר זילברשטיין: בכל שירות המדינה זה שני סיווגים נפרדים.
<יאיר זילברשטיין: בכל מקרה, המצב בשטח רחוק מלהיות המצב האופטימלי.
<יאיר זילברשטיין: אני חושב שאנחנו רואים את זה across the board שבישראל, בעיקר מגוון המוצרים שיש לנו בכל דבר ודבר הוא מאד מצומצם ביחס למצב בחו"ל.
<יאיר זילברשטיין: לגבי המחירים – כולנו מכירים ויודעים מה המצב.
אבישי ברוורמן: מה אתה אומר למר הניג, ומה הצעות השיפור שלך?
<יאיר זילברשטיין: אני רוצה להתייחס לנושא.
<יאיר זילברשטיין: רוב המוצרים היום, אנחנו נמצאים בשוק גלובלי, שוק שהופך להיות הרבה יותר תחרותי, וכמו שהוא אמר, בעולם של האינטרנט אנחנו, כמדינה, חייבים להגיב.
<יאיר זילברשטיין: אם התעשיינים חושבים שאנחנו ניצור חסמים ונגן על התעשייה המקומית, בסופו של דבר אנחנו מאבדים גם את תשלומי המס שאנחנו לא משלמים בישראל, גם הכסף בורח החוצה.
<יאיר זילברשטיין: היום כל ילד יכול להיכנס לאינטרנט ולהזמין מוצרים בלי פיקוח ובלי בקרה וגם שהדור הצרכני הצעיר – ברור שאת רוב הקניות שלהם הם יעשו בצורה כזו, ואז אנחנו יכולים פשוט לשפוך פה את התינוק עם המים.
<יאיר זילברשטיין: לכן אני חושב שאנחנו צריכים ללכת לעולם שבו יש לנו מערכות תקינה בינלאומיות עם מעבדות בינלאומיות.
<יאיר זילברשטיין: אותם מוצרים שהיבואן הנכבד מייבא מאירופה, אני בטוח שיש להם תקינה בינלאומית שהיא זהה לתקינה הישראלית.
אבישי ברוורמן: אז שהציבור יבין: הולנד, גרמניה, שוויץ – מדינות מתוקנות, נניח שמייבאים משם מוצר שעבר את התקינה הטובה ביותר, האם זה לא מספיק?
אבישי ברוורמן: שמספיק שהדבר הזה יגיע לארץ, הוא לא יצטרך להתעכב, ובצד שני תהיה מה שגרישה דויטש אמר – מערכת אכיפה, ששולחים אדם שבמידה ומוצא משהו – מורידים לו את הראש.
אבישי ברוורמן: זה לא מספיק?
<יאיר זילברשטיין: זה בדיוק מה שאנחנו רוצים לעשות.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו רוצים שמוצרים שיש להם תקינה בינלאומית ועברו אישורים של מעבדות גדולות ומכובדות שהן מוכרות בכל העולם, היצרנים הגיעו במיוחד למעבדה הזו כי הם ידעו שהמעבדה הזו פותחת את השערים בכל העולם- יוכלו להיכנס לישראל בדרך הרבה יותר מהירה כי לא צריך לעשות את ה double check של הדבר הזה, שברור שהוא יוצר עלויות נוספות והוא מיותר, והוא חריג לעולם.
<יאיר זילברשטיין: אני חושב שנושא המחירים הוא מאד מסובך, ונושא של מגוון המוצרים זה הדבר שהכי מסביר למה בישראל יש מגוון מאד מצומצם של מוצרים.
<יאיר זילברשטיין: זה משתרשר אחר כך גם למחירים כי אם יצרן מייצר לכל העולם והוא הלך למעבדה בינלאומית גדולה כי הוא ידע שהיא פותחת את השערים, ברור שהוא לא ילך ואף אחד לא ילך להביא את זה ל - - -
<דן כרמלי: אני רוצה לומר, וחשוב לומר את זה כמה פעמים:
<דן כרמלי: התהליך שעבר מכון התקנים בשנים האחרונות בראשותם של ד"ר גולדשטיין וחבר הכנסת והשר לשעבר רן כהן הוא מדהים.
<דן כרמלי: השינוי שעבר המכון בהעלאת תודעת השירות מורגשת אצל היבואנים.
<דן כרמלי: כמי שמייצגים את מירב היבואנים במדינת ישראל שהם הלקוחות העיקריים של מכון התקנים, אנחנו מרגישים זאת.
<דן כרמלי: אנחנו כארגון, גם יודעים שיש חשיבות אדירה לשירות שנותן מכון התקנים למדינת ישראל בשמירה על בטיחות הציבור.
<דן כרמלי: יחד עם כל זאת, ואתה שאלת מה צריך לשנות – אני רוצה למנות את ארבעת הנקודות המרכזיות שעלו פה, אבל למנות אותן בצורה סדורה, שתביא לשיפור רמת התחרות, ביצוע הקלות בעשיית עסקים, כך שבסופו של דבר, חברת הכנסת בירן - כן, הציבור ייהנה מהמחיר המופחת.
אבישי ברוורמן: תוך שמירה על איכות המוצר.
<דן כרמלי: איכות ובטיחות המוצר.
<דן כרמלי: באופן חד משמעי.
<דן כרמלי: 100 אחוז מהתקינה של מדינת ישראל עד סוף השנה הזאת חייבת להגיע להיות תקינה בינלאומית.
אבישי ברוורמן: אתה לוקח על עצמך את התאריך הזה?
רן כהן: אנחנו עושים את התהליך הזה.
רן כהן: אף אחד אחר לא עושה את זה, אנחנו עושים את זה.
<דן כרמלי: אנחנו מציעים להגדיל את מגוון המוצרים שבהם מוותרים על בדיקות התאמה לתקן וכך מוזילים את העלויות הכבדות, להסתמך על הצהרת יבואן בהליכי יבוא, במקביל, בדיוק כמו שהממונה על התקינה אמר – להגביר את סמכויות האכיפה של מנהל התקינה במשרד הכלכלה וענישה מוגברת על יבואנים שייתפסו ככאלה שהם מפרי הצהרה ומפרי תקן.
אבישי ברוורמן: למען יראו וייראו.
<דן כרמלי: בדיוק.
<דן כרמלי: נקודה שלישית – רפורמה והוזלה במחירי המחירון של מכון התקנים בכל מה שקשור לבדיקות התאמה לתקן.
<דן כרמלי: ברור לנו שיש מוצרים שיש בהם סיכון בטיחותי לציבור וגלום בהם סיכון, וצריך לבצע בהם בדיקות התאמה לתקן.
<דן כרמלי: אבל צריך לבחון את מחירון מכון התקנים, צריך לבחון את האפשרות להוזיל - - -
אבישי ברוורמן: מי עושה את הבדיקה הזו?
<דן כרמלי: המחירון הוא מחירון שנקבע על ידי מכון התקנים, הוועד הפועל, ולמען הגילוי הנאות – גם לנו יש נציגים בוועד הפועל שם.
<דן כרמלי: בנקודות מסוימות וגם בנושא מחירים, בדין ודברים שהיה בשנים האחרונות, הגענו להסכמות והצלחות בהורדת מחירים בבדיקות התקינה, ייעול שלהם - דבר שהביא להצלחה ביעילות ועשיית עסקים, יבוא מוצרים והורדת מחירים לצרכן.
<דן כרמלי: נקודה רביעית היא הגדלה בהכרה במכוני תקינה בינלאומיים ובאישורים כחלף בדיקות התאמה לתקן.
<דן כרמלי: זו נקודה חשובה מאד.
<דן כרמלי: דרך אגב, אנחנו מבינים את הרציונאל של ההדדיות, יש כאן חשיבות להדדיות, בהחלט, וזו נקודה שצריך לבצע אותה.
<אמיר חייק: ראשית, מספר נקודות שכולנו נדע: גם התעשיינים הם יבואנים, יבואנים גדולים של חומרי גלם.
<אמיר חייק: מר הניג שזועק את זעקתו של המגזר העסקי.
<אמיר חייק: אי אפשר לעשות פה עסקים במדינה.
<אמיר חייק: זה בכלל לא שייך למכון התקנים בכלל, ולא למקום אחר.
<אמיר חייק: להוציא רישיון עסק זה סיפור, לעבוד מול הרשויות זה סיפור - קשה מאד עם הרגולציה, עם הביורוקרטיה.
<אמיר חייק: אולי הוועדה תסכים לקיים על זה דיון נפרד.
<אמיר חייק: אי אפשר לעשות עסקים פה, בישראל.
<אמיר חייק: נאמרו פה מספר אמירות על דוח ועדת טרכטנברג.
<אמיר חייק: עבורי זו לא היתה הפתעה משום סיבה שהיא.
<אמיר חייק: הוא היה דוח שכרך לתוכו המלצות שהיו במשרד האוצר.
<אמיר חייק: אני במערכת כבר למעלה מ-20 שנה ואני זוכר את רוב ההמלצות.
<אמיר חייק: פשוט הלכו וכרכו את זה .
<אמיר חייק: דוח טרכטנברג לא מפתיע בשום המלצה שלו.
<אמיר חייק: לצערי, הממשלה הקודמת אימצה את כל ההמלצות של הדוח כולל ביטול מכסים, והממשלה הנוכחית עצרה את התהליך הזה, כולל דברים אחרים שהעמידו את המשק הישראלי בזמן משבר עולמי בנחיתות לעומת המתחרים שלו, בחו"ל.
<אמיר חייק: בימים בהם כל העולם נלחם מלחמת סחר וכל העולם נלחם על להעביר את האבטלה שלו ממקום למקום, אין מקום לזה – הממשלה שלנו צריכה לשמור על העשייה ועל התעשייה פה, ועל המועסקים פה, כי זה לא פחות חשוב מכל מחאה חברתית אחרת.
<אמיר חייק: באשר לנושא התקינה – אני רוצה להתייחס גם לדברים שאמר גרישה דויטש.
<אמיר חייק: גילוי נאות, אני הייתי מנכ"ל המשרד שגרישה עובד בו, אני מכיר את הנושא הזה מכל ההיבטים שלו.
<אמיר חייק: אחד הדברים שצריכים לטפל בהם הוא אחריות וסמכות.
<אמיר חייק: בא הרגולטור היום ואומר –בואו נפתח ובואו נעשה.
<אמיר חייק: אני שואל שאלה: מי יהיה האחראי?
<אמיר חייק: מי אחראי לאותו ילד שייפגע כתוצאה משימוש בצעצוע לא טוב, מי אחראי שמי שתינזק בריאותו כתוצאה מייבוא כזה או אחר.
<אמיר חייק: שלא ישתמע מדבריי שכל היבואנים הם עבריינים.
<אמיר חייק: לא.
<אמיר חייק: אני מניח שרובם, הנורמטיבים, הם אזרחים טובים שומרי חוק, אבל יותר קל לרדוף את אלה ששומרי חוק מאשר את אלה שלא יודעים איך מייבאים את הסחורות שלהם ובאיזה קונטיינרים דוחפים אותם לארץ.
<אמיר חייק: נשאלת השאלה – איפה בודקים.
<אמיר חייק: הרי כולם צועקים היום – בואו ניתן פטור, נוציא לשווקים ונבדוק שם.
<אמיר חייק: אני חושב שיותר נכון ויותר טוב לבדוק בכניסה לארץ, כי כאשר זה בשווקים אבל קשה מאד לאסוף את הסחורה, קשה לתפוס אותה, קשה לעלות על זה, בכלל.
<אמיר חייק: אני חושב שהרגולטור היום לא נותן את דעתו על הדברים האלה.
<אמיר חייק: ואני שואל – מי אחראי?
<אמיר חייק: אם אותו רגולטור מוכן להיות אחראי לבריאות הציבור, אז אני הולך אתו לכל מהלך שהוא עושה.
<אמיר חייק: אבל אותו רגולטור ספציפי, ולא שיזרוק את זה עכשיו על כולנו, שכולנו אחראים.
<אמיר חייק: לא כולנו.
<אמיר חייק: מי שמקבל את ההחלטה, שיגיד שהוא אחראי עליה, אישית.
אבישי ברוורמן: היתה מהפכה על זה בארצות הברית – no taxation without representation.