GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, לא הייתה שם פעילות.
אבישי ברוורמן: גם לא הוגשו דוחות בקרה בנושא של תמרור.
אבישי ברוורמן: לגבי גיבוש תכנית רב-שנתית ותכניות רב-שנתיות, לא היה שום תיאום עם המשרדים השונים.
אבישי ברוורמן: לגבי פעילות ההסברה, שהיא תחום בלעדי של הרשות, לא היה תיאום עם גורמים אחרים.
אבישי ברוורמן: לגבי המחקר, יש מחקרים שהם לא יישומיים ולא משתמשים בהם לקביעת תכנית עבודה.
אבישי ברוורמן: לגבי מערכת האכיפה ותחום האכיפה, הרשות פועלת מול שני גורמים: מטה המשפט והמשטרה.
אבישי ברוורמן: לפי דוח בלשה, בנושא הזה מימנו תקנים של שופטי תעבורה, העבירו כספים לאגף התנועה, אבל בסופו של דבר לא הייתה פה שום מערכת בקרה ואכיפה.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהמערכת – בלשון המעטה – לא תפקדה, אני חוזר על השאלות: מה השינויים העקרוניים שאתם עשיתם עכשיו בפעילות של הרשות במסגרת הכנת התקציב לתכנית הרב-שנתית?
אבישי ברוורמן: בכל תחום שבו ועדת בלשה העלתה טענות – האכיפה, ההסברה, התשתיות – איך אתם מייצרים לרשות סמכויות?
אבישי ברוורמן: האם תתנו העברת תקציבים בביצוע?
אבישי ברוורמן: איך תעשו את הליך הבקרה?
אבישי ברוורמן: זה הדבר המרכזי הדרוש כדי שנאשר לכם לשנים הבאות.
אבישי ברוורמן: איך אנחנו מבטיחים שמה שהיה בשבע השנים האחרונות.
אבישי ברוורמן: שלא יבוא בעוד כמה שנים יעקב שיינין או מישהו שיחליף אותו, ויגיד: "תשמעו, אנחנו מתכוננים, הגענו, והשנה הזאת אנחנו הולכים לעשות את זה"?
אבישי ברוורמן: איך אנחנו מבטיחים שהלילה הזה יהיה שונה מכל הלילות?
<יעקב שיינין: במשך שנה שלמה שינינו את המבנה הארגוני: עברנו מחמש או שש חטיבות, לשלוש חטיבות, כאשר אחת החטיבות המרכזיות היא חטיבת המבצעים, שאחראית לכל הכשלים שאמרת.
<יעקב שיינין: חטיבת המבצעים יודעת כל מה שקורה היום בנושא הבטיחות בדרכים – איזה כשל יש, באיזה כביש, באיזה מקום, איפה חסרה כיכר, איפר חסר רמזור, וכמה עולה לתקן את זה.
<יעקב שיינין: חטיבת המבצעים הולכת בשטח ואין דבר שנעלם מעיניה.
<יעקב שיינין: כל יום.
<יעקב שיינין: זאת אומרת, אתה יכול לשאול היום ואתה חייב לקבל תשובה היום.
<יעקב שיינין: בעצם שינינו את הקונספט.
<יעקב שיינין: בנוסף, יש לנו חטיבת הסברה, שאיחדנו אותה עם החינוך, כי הסברה וחינוך הולכים ביחד.
<יעקב שיינין: פעם הייתה חטיבת הסברה שלא חשבה שחינוך זה חשוב, והייתה חטיבת חינוך שלא חשבה שהסברה זה חשוב.
<יעקב שיינין: אנחנו איחדנו אותן ביחד.
<יעקב שיינין: החטיבה השלישית, שצריך לתת לה הרבה יותר משקל, היא חטיבת המחקר, שלגביה התחלנו לפעול.
<יעקב שיינין: אלה שלוש החטיבות.
<יעקב שיינין: אנחנו משנים את הקונספט לגמרי.
<יעקב שיינין: זה שנתנו לך כסף היום, זה לא אומר שתקבל גם בשנה הבאה.
<יעקב שיינין: התקציב הוא תקציב-אפס – כל שנה מחדש.
אבישי ברוורמן: אני אסביר למה מתכוון ד"ר שיינין.
אבישי ברוורמן: במדינת ישראל, התקציב שיהיה הוא, מראש, אותו דבר כמו שהיה בשנה שעברה, ורק מורידים קצת או מוסיפים קצת.
אבישי ברוורמן: ואז יש בוועדת הכספים תיאטרון גדול על הכספים הקטנים.
אבישי ברוורמן: יעקב אומר שכל שנה יהיה תקצוב מחדש.
אבישי ברוורמן: אשרי המאמין.
<יעקב שיינין: אבל זה מה שאנחנו הולכים לעשות.
<יעקב שיינין: האם הגופים שמקבלים את הכסף חוגגים מזה?
<יעקב שיינין: לא.
<יעקב שיינין: אבל זה העיקרון שלנו.
<יעקב שיינין: בניגוד לכל השנים הבאות, על כל הוצאה שנוציא יהיה מחקר מלווה שוטף, וחייב להיות דוח בסוף השנה שאומר אם הצלחנו או נכשלנו וכמה אנחנו אפקטיביים.
<יעקב שיינין: אין שום סוג הוצאה שנוציא שלא יהיה לו מחקר מלווה.
<יעקב שיינין: אני רוצה שבעיקר תעשה את זה חטיבת המקר והמידע.
<יעקב שיינין: זה משהו שלא היה, ועל זה בעצם הייתה הביקורת עלינו.
<יעקב שיינין: מה שעוד עשינו זה שהכנו תכניות.
<יעקב שיינין: יש לנו היום מגוון תכניות לשנתיים-שלוש של פעולה.
<יעקב שיינין: יש לנו תכניות כתובות, חוברת של 500 עמודים, שזה דבר שלא היה עד היום.
<יעקב שיינין: מדובר בתכניות ספציפיות.
<יעקב שיינין: הכנו הרבה תכניות, וחלק מהתכניות התברר בשטח שהן לא עובדות.
<יעקב שיינין: לכן יש לנו תכניות לעלות של בערך 600 או 700 מיליון שקל.
<יעקב שיינין: אנחנו יודעים שתהיה לנו בעיה.
<יעקב שיינין: אנחנו יודעים שיהיו דברים שאתה חושב שאתה מצליח להסביר, אבל בסוף אתה שואל ואף אחד לא יודע מה אתה רוצה.
חנא סוייד: ממה שאני שומע, אני מבין שאפס-תקצוב זה אומר שאין הוצאות קבועות שמתמשכות על פני שנים.
אבישי ברוורמן: הוא אמר שיש לו עשרה אחוזים הוצאות קבועות.
חנא סוייד: וכל השאר זה תקצוב-אפס?
חנא סוייד: האם הכוונה היא שהכול ילך להפרטה?
<יעקב שיינין: לא, מה פתאום.
<יעקב שיינין: משרדי ממשלה אחרים עושים את זה, יש את המשטרה, שאנחנו תומכים בה ועוזרים לה.
<יעקב שיינין: אנחנו לא הולכים להפרטה.
אבישי ברוורמן: מה שאומר ד"ר שיינין זה שהוא מעביר תקציב של 300 ומשהו מיליון, שממנו הוא נותן עשרה אחוזים להוצאות קבועות, והיתר לכל המשרדים, וב-2014 הוא יבחן כל אחד מחדש.
אבישי ברוורמן: אם המשרד לביטחון הפנים קיבל כך וכך שקלים והוא יראה שהתפקוד שלו לא נכון, הוא יוריד לו לאפס ויעביר למקום אחר.
אבישי ברוורמן: זאת הייתה הכוונה, לא להפרטה.
<יעקב שיינין: עוד נושא שהוא מאוד חשוב הוא התשתיות העירוניות, שמי שעושה אותן בפועל הוא משרד התחבורה, אבל אנחנו אלה שצריכים לתת את הקריטריונים, לבדוק ולעשות הכול.
<יעקב שיינין: הקבלן המבצע הוא משרד התחבורה, אנחנו לא מבצעים, אנחנו לא אנשי ביצוע.
<יעקב שיינין: המשטרה עושה את האכיפה, מד"א עושה את ההצלה, כיבוי אש יעשה את החילוץ.
<יעקב שיינין: אנחנו משתמשים בגורמים שקיימים, אנחנו מנתבים אותם, אנחנו מסתכלים איפה השקל האחרון תורם יותר.
אבישי ברוורמן: אתה אומר לנו דבר מאוד פשוט: בשבע השנים האחרונות התקדמנו, אבל לא מספיק, ובשנה השמינית אנחנו יוצאים לדרך חדשה.
אבישי ברוורמן: אנחנו נוכיח את הדברים האלה, ואתם תבדקו לאורך כל הדרך האם ההצהרות שלנו יבואו לכלל ביצוע.
<יעקב שיינין: זה נכון, ואני אגיד לך יותר מזה.
<יעקב שיינין: יש המון קריטריונים לגבי מה זה בטיחות בדרכים – יש פצועים קל, פצועים קשה.
<יעקב שיינין: .. – אבל בסופו של דבר, מבחינה בין-לאומית, ראינו שכשאתה מודד, אתה מודד בדבר אחד: בהרוגים.
<יעקב שיינין: אם אתה מתחיל בפצועים קל וקשה אז אתה לא יוצא מזה.
<יעקב שיינין: זה אחד הדברים הכי חשובים.
<יעקב שיינין: לא עשו יעדים שמימשו אותם.
אבישי ברוורמן: מה היעד שלכם?
אבישי ברוורמן: מה מספר ההרוגים כרגע?
<יעקב שיינין: הוא יורד.
<יעקב שיינין: שנה שעברה היה 290.
<יעקב שיינין: אצלנו, בניגוד לאירופה, הנסועה גדֵלה, מספר כלי הרכב גדל.
<יעקב שיינין: אצלנו יש בקושי 370-360 כלי רכב ל-1,000 תושבים ואילו באירופה זה 700 ובארצות-הברית זה 900.
<יעקב שיינין: לכן אנחנו נגדל בנסועה.
<יעקב שיינין: והקריטריון הבין-לאומי הוא מספר הרוגים לנסועה.
<יעקב שיינין: נסועה זה קילומטראז'.
מיכל רוזין: זה נכון שאתם לא סופרים ילדים שנדרסים בשביל הגישה לבית שלהם?
<יעקב שיינין: נכון.
<יעקב שיינין: יש בעיות עם הדברים האלה.
מיכל רוזין: היו כמה וכמה מקרים בחודשים האחרונים שילדים נדרסו למוות, לצערנו הרב, והם לא נספרים כהרוגי תאונות דרכים.
<יעקב שיינין: אם זו לא תאונת דרכים - - -
מיכל רוזין: הם נדרסו על ידי רכב, לא על ידי פיל.
מיכל רוזין: זו בעיה קשה, והיא לא מטופלת, כי היא לא נחשבת לתאונת דרכים.
<יעקב שיינין: לא, לא, היא מטופלת.
<יעקב שיינין: אנחנו רוצים לטפל בה.
<יעקב שיינין: יש לנו בעיה יותר קשה: במשטרה, למשל, מה זה פצוע קשה?
<יעקב שיינין: שהוא 24 שעות.
<יעקב שיינין: אבל יש הגדרה מדעית לפצוע קשה.
<יעקב שיינין: אנחנו צריכים לקחת את הנתונים, זו העבודה שלנו, אנחנו נעשה את זה, אנחנו לא מתחמקים.
מיכל רוזין: בתור אימא לילדים החשש שלי הוא כשהם הולכים על המדרכות, כי כל רגע יוצאות מכוניות משבילי גישה.
מיכל רוזין: זה הרבה יותר מפחיד מאשר כשהם חוצים כביש, כי הם כבר יודעים להסתכל ימינה ושמאלה.
<יעקב שיינין: אני רוצה להגיד דבר אחד לגבי הקריטריון.
<יעקב שיינין: הקריטריון הבין-לאומי הוא הרוגים לקילומטראז'.
<יעקב שיינין: המדינות הטובות בעולם – שוודיה, אירלנד, פינלנד, שווייץ – עומדות על בערך ארבעה הרוגים למיליארד קילומטר נסועה.
<יעקב שיינין: כשהתחילה הוועדה היינו על 12.7, ובשנת 2012 ירדנו ל-5.6, והמטרה שלנו היא לרדת מתחת לארבעה.
<יעקב שיינין: אם הטכנולוגיה תשתנה, יכול להיות שאפשר לרדת גם לשלושה.
<יעקב שיינין: היעד שלנו לשנת 2020 הוא להיות בין חמש המדינות המובילות בעולם במדד של הרוגים למיליארד קילומטר.
<יעקב שיינין: השר ישראל כץ ראה את זה, אמר שהוא מקבל את זה, אבל שינה מ-2020 ל-2018.
אבישי ברוורמן: יעקב, תודה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת צור צריך לעבור לסקירה של המשרד לביטחון הפנים, אז דוד, בבקשה.
דוד צור: אני רוצה להגיד שני דברים.
דוד צור: אחד, מיום שקם אגף התנועה במשטרת ישראל – וזה לא היה דבר מובן מאליו בתוך הארגון, כי נושא התנועה היה בתוך המחוזות, והתייחסו אליו כעוד משימה – חל שינוי דרמטי ביכולות: גם בהפיכתו למרכז ידע וגם באפקטיביות של העבודה בנושא התנועה.
דוד צור: זה נעשה יד ביד, כל הזמן, עם משרד התחבורה.
דוד צור: אני דיברתי עם מוסקוביץ אחרי הדיון הקודם וגם שאלתי את סגנית השר...
דוד צור: לכן לגיטימי שתמשיכו לעבוד ולבקר ולהיות יד ביד.
דוד צור: שמעתי את מר שיינין אומר שזה לא מובן מאליו שהכסף הזה יעבור.
דוד צור: אם 65 מיליון השקלים... אגב, המשרד לביטחון הפנים מקבל שמונה או תשעה מיליארד שקל.
דוד צור: התקציב של המשרד לביטחון הפנים, כמו במשרד החינוך, בערך 93% או 92% ממנו הוא קשיח: 80% בערך הולך לשכר וגמלאות, 15% לאחזקה, ובשאר חמשת האחוזים צריך לבדוק את הדלתא של ה-65 מיליון.
דוד צור: אם הבעיה היא שהתקציב עדיין לא אושר, אז זה יעבור בוועדת הכספים עוד שבועיים-שלושה, ואז אפשר יהיה לשחרר את התקציבים האלה.
דוד צור: צריך לעשות את זה, אחרת זו תהיה פגיעה אנושה באכיפה.
דוד צור: זה לשחק בחיי אדם.
דוד צור: הדבר הנוסף שיכול לקרות – ואני מכיר גם את הקולות מתוך הארגון – הוא שאם יושת על הארגון בלבד לנהל את הנושא של האכיפה, זה לא דמיוני שתתקבל החלטה שמחזירה את האחריות למחוזות.
דוד צור: וזו יכולה להיות קטסטרופה בהיבט הארגוני, אנחנו נחזור אחורה איזה עשר או חמש-עשרה שנה.
דוד צור: בשורה התחתונה, האגף הזה הוא אגף חשוב וחיוני, והוא לא חזק מספיק כדי לעמוד על רגליו.
דוד צור: הוא הוקם לפני עשור או קצת יותר, אבל הוא לא יוכל להתקיים בלי זה.
<יעקב שיינין: אני רוצה לענות לך.
<יעקב שיינין: אנחנו מבינים את זה.
<יעקב שיינין: הלכנו לתכנית לשלוש שנים – 39 מיליון,13...
<יעקב שיינין: ואת מה שאנחנו מורידים אנחנו נותנים למשטרה.
<יעקב שיינין: אמרנו שאנחנו לא רוצים לממן שוטרי קבע, אבל אנחנו ניתן לכם את כל הכסף.
<יעקב שיינין: אנחנו לא מורידים גרוש.
אבישי ברוורמן: לא לתקנים.
אבישי ברוורמן: לפעולות ולא לתקנים.
<יעקב שיינין: בדיוק, אלה בדיוק המילים.
<יעקב שיינין: לא מורידים.
דוד צור: מה שלא יינתן לאגף הזה לא יהיה.
דוד צור: זה החשש שלי.
דוד צור: אם אספיק, אחזור אחרי הסקירה.
אבישי ברוורמן: תביא לתשומת לבו של השר לביטחון הפנים שאין לו תקנים מכאן.
אבישי ברוורמן: אני מביא לתשומת לבך, אדוני היושב-ראש, שמר מוסקוביץ התחייב לפנינו שתוך חודשיים יהיו לנו את כל המתנדבים הדרושים לאותם ילדים שצריכים ליווי נהיגה.
אבישי ברוורמן: תוך חודשיים הוא ידווח לנו על זה.
אבישי ברוורמן: מר מוסקוביץ, בבקשה.
<רון מוסקוביץ: אני רוצה להוסיף עוד כמה דברים בקצרה.
<רון מוסקוביץ: קודם כול, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לטעמי – ואני קצת מכיר את משרדי הממשלה – הוא אחד הגופים המדידים ביותר שיש.
<רון מוסקוביץ: הוא נמדד לאורך ולרוחב, ובראש ובראשונה הוא נמדד בחיי אדם, במספר פצועים לנסועה, על פי מדדים בין-לאומיים, דבר שלא כל כך קיים במשרדי ממשלה.
<רון מוסקוביץ: אני לא יודע איך נמדד, למשל, משרד הפנים.
אבישי ברוורמן: באופן כללי, אחת הבעיות בישראל היא שמשרדי ממשלה לא נמדדים לפי תפוקות.
אבישי ברוורמן: הייתי מציע לראש הממשלה ולשר האוצר לשבת עם השרים ולהגיד מהן התפוקות.
אבישי ברוורמן: כי כרגע התשומה היא תפוקה.
אבישי ברוורמן: מעבירים להם תקציבים, אבל לא מודדים את התפוקות שלהם.
אבישי ברוורמן: זה לא קרה מעולם בממשלת ישראל.
<רון מוסקוביץ: אנחנו, כדי לעבוד על פי המקובל בעולם, עובדים גם על פי מדדי ביניים – לא רק המדד הסופי של מספר הרוגים אלא יש לנו עד מדדים.
<רון מוסקוביץ: לא נלאה אתכם, כי זאת תורת הבטיחות בדרכים.
<רון מוסקוביץ: אבל, למשל, אם אנחנו מזהים שיש ירידה בחגירת חגורות, על פי סקרים שאנחנו עושים באופן שיטתי, אז אנחנו משערים שאנחנו נקבל את זה בפגיעה של ילדים בהמשך.
<רון מוסקוביץ: כך אומרת תורת הבטיחות.
<רון מוסקוביץ: ואנחנו פועלים על פי אותם מדדי בטיחות.
<רון מוסקוביץ: אני מצטרף לניתוח שאמר שהרשות התקשתה בשנים הראשונות.
אבישי ברוורמן: רון, כמה שנים אתה מנכ"ל?
<רון מוסקוביץ: שנתיים וחצי כמעט.
<רון מוסקוביץ: הרשות התחילה מאפס, כאשר סמכויותיה בחוק הן די מצומצמות ומתרכזות בעיקר בהקמת מרכז למחקר ולמידע לאומי.
<רון מוסקוביץ: המרכז הזה קם, ואני חושב שאין במדינת ישראל מאגר טוב ממנו בנושא הבטיחות בדרכים.
<רון מוסקוביץ: עדיין, הוא בוודאי חסר ואפשר להשלים אותו, אבל יש בו כבר מאות מחקרים וסקרים מהארץ ומהעולם, ומערכת ה-BI שלנו יכולה היום להוציא ניתוחים סטטיסטיים ומידע על נושא התאונות ונושא ההיפגעות בכל רחבי הארץ, בחתכים רבים.
<רון מוסקוביץ: מאחר שאנחנו נעדרי סמכויות, ואנחנו רוצים כן לבוא עם סמכות מקצועית כאשר אנחנו יוצרים את שיתוף הפעולה ובאים עם התקציב, אנחנו צריכים לחזק את הנושא של המידע והמחקר.
<רון מוסקוביץ: הנושאים הנוספים שמוזכרים בחוק הרשות, חינוך והסברה, אני חושב שגם לגביהם נוצרה תשתית יוצאת מן הכלל.
<רון מוסקוביץ: היום מלמדים בערך 70 או 80 אלף תלמידים בכיתה י"א חינוך לבטיחות בדרכים, ויש לנו תכנית שהלימודים יהיו שנתיים והציון יהיו ציון פנימי בתעודת הבגרות.
<רון מוסקוביץ: לגבי מערך ההסברה שלנו, אפשר לראות בשיח הציבורי שהמסרים שלנו עוברים.
<רון מוסקוביץ: אנחנו רואים את זה על פי סקרים סיסטמתיים.
<רון מוסקוביץ: אנחנו בודקים היום את הצעירים, בודקים את המבוגרים, בודקים בנושא אלכוהול ונהיגה, ורואים מודעות מאוד גבוהה.
<רון מוסקוביץ: אנחנו גם רואים שינויים מסוימים בהתנהגות: ישראל היא בין המדינות המובילות בשיעור החגירה מלפנים.
<רון מוסקוביץ: אלה דברים שאני חושב שאפשר לייחס גם לעבודה בשנים האחרונות ברשות.
<רון מוסקוביץ: דבר שאני חושב שהצלחנו בו בצורה יפה הוא הקמת כל מטות הבטיחות ברשויות המקומיות.
<רון מוסקוביץ: בכל רשות מקומית, קטנה או גדולה, יש היום מנהל מטה בטיחות.
<רון מוסקוביץ: הפלטפורמה הזאת מאפשרת גם איסוף מידע, גם הפצת מידע, וזו הפלטפורמה שבסופו של דבר מסייעת לנו וגם למשרד התחבורה בנושא התשתיות וגם מסייעת לרשויות המקומיות לבצע את העבודה.
<רון מוסקוביץ: לגבי העבודה עם שותפים – צריך להבין שהעבודה עם שותפים היא קשה גם לגופים בעלי יכולת ומסורת, ובוודאי לרשות צעירה.
<רון מוסקוביץ: לא ננתח פה את מערכת הקשרים עם כולם, אבל מטבע הדברים יש קושי מול משטרת ישראל.
<רון מוסקוביץ: היו בעבר משברים וגם עכשיו אנחנו נמצאים, לצערי, בשבועות האחרונים בנתק, שפוגע לטעמי בבטיחות בדרכים.
<רון מוסקוביץ: אבל אם מסתכלים על הרשות מיום הקמתה ועד היום בנושא שיתוף הפעולה, הן עם הגורמים הממשלתיים והן עם עמותות וגופים חוץ מממשלתיים – חלקם ספקים וחלקם חוברים אלינו וולונטרית, למשל "אור ירוק" וארגון "בטרם" ואחרים – אני חושב שהרשות מיסדה מערכת קשרים.
<רון מוסקוביץ: אנחנו אמנם עובדים מול כל הגופים האחרים בחוזים מחייבים, אבל בסופו של דבר זה גם מבוסס על ידע מקצועי ועל הגדרה משותפת של תפוקות.
<רון מוסקוביץ: אני חושב שלמדנו להכיר מה גוף שותף יודע לעשות, מה הוא לא רוצה לעשות ומה הוא מתקשה לעשות.
<רון מוסקוביץ: בסך הכול, למרות הקשיים, אנחנו יכולים להסתכל, בוודאי על השנים האחרונות - - -
אבישי ברוורמן: הבט אחורה בזעם וקדימה בתקווה.
<רון מוסקוביץ: כן.
<רון מוסקוביץ: אני חושב שגם השכלנו להתאים את עצמנו.
<רון מוסקוביץ: הדבר האחרון שאני חושב שצריך לומר פה, למרות שלא על זה הדיון, הוא שחוק הרשות הנוכחי – שאני מקווה שיאושר היום במתכונת הזאת – הוא לא חוק שעונה על כל הנושא של הבטיחות בדרכים.
<רון מוסקוביץ: צריך לקיים דיון אסטרטגי עם השותפים ולראות איפה הסמכויות שלנו צריכות להשתנות, אם בכלל.
<רון מוסקוביץ: אני חושב שזה ראוי לפחות לדיון, אם אנחנו רוצים להגיע ליעד ב-2018 כפי שהציב אותו השר.
אבישי ברוורמן: מנהלת הוועדה אומרת שהיינו שמחים אם השר היה מציע תיקון חוק בדברים האלה, כדי לחזק את הסמכויות שלכם.
אבישי ברוורמן: אנחנו נשמח להוביל תיקון חוק כזה.
אבישי ברוורמן: אז קחו את זה לתשומת לבכם.
<רון מוסקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לענות לחברת הכנסת מיכל רוזין בקשר לתאונות החצר.
<רון מוסקוביץ: הקביעה אם התאונה היא תאונה שנרשמת או אירוע פלילי אחר, נקבעת על ידי בוחן המשטרה שמגיע לשטח.
<רון מוסקוביץ: אירוע שקורה בדל"ת אמותיו של האדם, לא נחשב תאונת דרכים.
<רון מוסקוביץ: אגב, הספירה הזאת הולכת גם לאחור.
<רון מוסקוביץ: כלומר, גם אם יבוא מישהו ויגיד שזה עיוות של הנתונים, אז כדאי לדעת שלא ספרנו את זה לא ב-94 ולא ב-2003.
<רון מוסקוביץ: הקביעה היא קביעת משטרה, יש להם את הקריטריונים שלהם לגבי "רכב" ו"דרך".
<רון מוסקוביץ: חצר הבית היא לא תמיד רכב.
<רון מוסקוביץ: מן הצד השני, אנחנו מטפלים בנושא של תאונות החצר במגזר הערבי.
<רון מוסקוביץ: זו אחת התכניות המובילות שלנו.
<רון מוסקוביץ: אנחנו פועלים, גם בעבר וגם השנה, מבית לבית, באמצעות שותפים: ארגון "בטרם", שזכה במכרז, עם סטודנטים מהמגזר הערבי שעושים הדרכה, בעיקר לאימהות, בנושא של כיצד לשמור על הילדים הרכים שלא ישחקו בכביש ולא יסכנו את עצמם.
<רון מוסקוביץ: זה פרויקט שבו הגענו ליותר מ-20,000 אימהות בחודשים האחרונים.
<רון מוסקוביץ: גם בעבר הפרויקט הזה עבד, וראינו בעבר שהייתה במגזר הערבי ירידה דרמטית מ-17 הרוגים לשלושה, בעקבות התכנית הזאת להערכתנו.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין, הייתה לך שאלה בנושא?
יצחק וקנין: כמו שאמרה חברת הכנסת רוזין, אני חושב שזו טעות לא לבדוק את הדברים האלה בתור תאונות דרכים.
יצחק וקנין: כי אני חושב שכמעט בכל חודש אנחנו שומעים שמישהו חזר ברוורס ודרס.
יצחק וקנין: אני חושב שזו בעיה שצריך להתייחס אליה כמו לכל תאונת דרכים.
יצחק וקנין: זו בעיה לא פשוטה.
יצחק וקנין: אם זה היה מקרה של פעם בכמה זמן הייתי מבין, אבל זה מקרה די - - -
מיכל רוזין: אגב, זה כסף, זה תקציב, כי צריך לתת להם פיצויים כנפגעי תאונות דרכים, אבל לא רוצים להכליל אותם ולתת להם את זה.
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, עניין מתודולוגי: אם נאמר כאן שהמדידה היא לפי נסועה, אז התאונות האלה הן אפס נסועה.
חנא סוייד: זה תורם לאין-סוף, כי אחת חלקי אפס זה אין-סוף.
חנא סוייד: צריך לקחת את זה בשיא הרצינות.
יצחק וקנין: אני לא יודע כמה משרד התחבורה יקנה את מה שאני אומר, ואני אפילו חושב שהוא יתנגד למה שאני אומר:
יצחק וקנין: בחוק הטיס היה הנושא של שקיפות בכל פעילות – הטייס בתא הטייס, קופסה שחורה וכל מה שאתה לא רוצה.
יצחק וקנין: בעקבות זאת הלכנו לסיורים בבסיסי צה"ל.
יצחק וקנין: כשיש תאונה אווירית בודקים מה קרה לרוטור, בודקים עייפות חומר – שמים את כל הפרמטרים.
יצחק וקנין: ואני יכול להגיד שבצה"ל תאונות הטיס ירדו בצורה דרסטית, לתאונה-שתיים בשנה.
אבישי ברוורמן: כמה היה קודם?
יצחק וקנין: הגרף היה למעלה למעלה.
יצחק וקנין: היה למשרד המשפטים קשה לתת חיסיון לכל מה שהטייס עושה, כדי שהוא יוכל להגיד שהייתה לו טעות כזו וכזו.
יצחק וקנין: אבל מזה למדו, וככה בנו את כל הנושא של בטיחות בטיס.
יצחק וקנין: לדעתי, צריך לעשות את זה לא רק בתחבורה, אלא הייתי לוקח את זה גם לבתי-חולים, לרופאים, לכל מקום.
יצחק וקנין: בלי פחד.
יצחק וקנין: כי אם אנחנו מצילים נפש אחת, קיימנו עולם מלא.
יצחק וקנין: יש פה איזו רתיעה מלתת הגנה יותר מדי גדולה.
יצחק וקנין: אבל, חבר'ה, זו לא הגנה – אנחנו מצילים נפשות.
יצחק וקנין: אם נבדוק את הדברים בצורה יותר מעמיקה, בלי פחד, כשהטייס יכול להגיד את כל מה שיש לו להגיד ויש לו חיסיון על כל מה שהוא אומר.
יצחק וקנין: אני לא אומר שזה אותו דבר בתחבורה, אבל זה יכול להיות מאוד ישים ברפואה.
אבישי ברוורמן: זה לחוד.
יצחק וקנין: אין לחוד, אנחנו מדברים פה על חיי אדם.
יצחק וקנין: וכשמדובר בחיי אדם, צריך לעשות את כל מה שאפשר.
יצחק וקנין: אני הייתי לוקח את המתכונת של החוקר הראשי במשרד התחבורה והייתי מכפיל אותו בהכפלות, לכל הגורמים שיש ב...
<רון מוסקוביץ: לפני כשנתיים, בברכתו של השר שלנו, התחלנו לעשות חקירות עומק למספר תאונות בעלות השפעה, תאונות שיכולות לגלות לא מעט כשלים, וגם לתאונות שהן מרובות נפגעים.
<רון מוסקוביץ: עד היום קיימנו שבע או שמונה ועדות חקירה כאלה.
<רון מוסקוביץ: כשרמזתי על כך שאולי הסמכויות שלנו צריכות להשתנות בחוק.
<רון מוסקוביץ: ..
<רון מוסקוביץ: הוועדה הזאת פועלת היום מכוח ההסמכה שלי.
<רון מוסקוביץ: אני ממנה אותה והיא אוספת מידע, ובסך הכול כמעט שלא נתקלנו בבעיה של איסוף מידע, לרבות מגופים שותפים, שאולי לא תמיד נוח להם לחשוף את המידע, כי הם עלולים להימצא כמי שאולי כשלו.
<רון מוסקוביץ: אבל אם החוק יאפשר לנו סמכויות בנושא הזה, זה יהיה טוב.
<רון מוסקוביץ: אבל זה לא תירוץ.
<רון מוסקוביץ: אנחנו מבצעים חקירות, לרבות גופים שותפים וגופים ממשלתיים, ותוצאות הוועדה וההמלצות מובאות לדיון בפני השר.
<רון מוסקוביץ: מנכ"ל משרד התחבורה מקיים בדרך כלל דיון על המסקנות וההמלצות, ויש גם דוגמאות לכך שהמלצות של וועדות החקירה שלנו יושמו בשטח, למשל תאונת האופניים בכביש 3 ועוד.
<רון מוסקוביץ: כך שהכיוון שאתה מצביע עליו הוא יותר ממקובל.
<רון מוסקוביץ: אני חושב שזה אחד הכלים החשובים.
אבישי ברוורמן: אתה מדבר כל הזמן על סמכויות, וגם היושב-ראש, ד"ר שיינין, דיבר על סמכויות.
אבישי ברוורמן: הרושם שלי הוא שמשרד התחבורה לא מעוניין לתת לכם יותר סמכויות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע מהיועצת המשפטית של משרד התחבורה אם יש פתיחות בנושא הזה.
<מלי סיטון: כשנחקק חוק הרשות הלאומית, בשנת 2006, קדמה לו עבודת מטה מאוד מאוד מורכבת מול כלל משרדי הממשלה, ובעיקר מול משרד המשפטים, בנושא של איזה סמכויות אפשר להעניק לתאגיד שהוא חיצוני לממשלה אבל עדיין תאגיד ממשלתי במובן שהוא שעון על תקציב המדינה.
<מלי סיטון: כשאנחנו ניסינו למפות את מסגרת הסמכויות שיש לתת לרשות הלאומית, לקחנו מגזר-מגזר בתחומי הפעילות שלה – במילים אחרות, אלה שמנויים בסעיף 6 לחוק – ורצינו לראות איפה יש וואקום שנדרשת עשייה לגביו.
<מלי סיטון: כל התחומים שמנויים בסעיף 6 לחוק הם תחומים שמשרד התחבורה הוא הרגולטור שלהם.
<מלי סיטון: במילים אחרות, יש מינהל היבשה, או המפקח על התחבורה, שהוא מוסד סטטוטורי במשרד התחבורה, שהוא פרי פקודת התעבורה; ויש רשות רישוי במשרד התחבורה, שאחראית על חלקי חילוף לרכב ועל יבוא רכב.
<מלי סיטון: מצאנו את עצמנו במצב שבו למשרד התחבורה יש כל המוסדות הסטטוטוריים, שהם קובעי הרגולציה.
<מלי סיטון: בסופו של יום, מה שהיה חסר הוא ייעוץ לרגולטור בתחומי הבטיחות בדרכים.
<מלי סיטון: אבל לא תחליף לרגולטור, כי הרגולטור כבר קם.
אבישי ברוורמן: עורכת-דין סיטון, בסופו של דבר, מבחינה משפטית, אפשר לעשות את כל הדברים.
<מלי סיטון: לא.
אבישי ברוורמן: אנחנו תמיד יכולים למצוא פתח.
אבישי ברוורמן: את אומרת בעצם שהגוף הזה הוא גוף מייעץ, ולכן הכוונה הכללית של משרד התחבורה היא לא לתת לו יותר מדי סמכויות.
אבישי ברוורמן: אני אומר את זה בלשון בני אדם, לא בלשון עורכי-דין.
<מלי סיטון: לא, אני חושבת שיש לרשות הרבה מאוד סמכויות.
<מלי סיטון: הרשות גם אמורה לתגבר מימון.
אבישי ברוורמן: זה נקרא "צינור" בעברית.
<מלי סיטון: לא, לתגבר מימון תוך בקרה על מה שהגוף עושה.
אבישי ברוורמן: אז זה ייעוץ, צינור למימון, שמבקר על איך הכספים עוברים.
<מלי סיטון: ומערך בקרה.
<מלי סיטון: מערך הבקרה שהרשות מקיימת הוא גם על רמת הבטיחות מבחינת הרשויות המקומיות, וגם על פעילותם של כל הגופים שהם אלה שמסייעים בטיפול בתאונות הדרכים.
<מלי סיטון: זה המגזר המרכזי בפעילות של הרשות.
<מלי סיטון: אני רוצה להוסיף שהטרמינולוגיה של "בקרה" נבחנה מאוד בקפדנות, במובן שאת הפיקוח עושה משרד התחבורה, כי זה תכליתו בחיקוקים השונים, ולכן - - -
אבישי ברוורמן: אם הכול היה כמו שצריך, לא היו מקימים את הרשות הזאת.
אבישי ברוורמן: הלא אחת החולשות של מדינת ישראל היא לא שיש עורכי-דין מצוינים כמוך, הבעיה היא שיש כל כך הרבה גופים, ועודף הגופים הזה והבירוקרטיה גורמים לכך שהצרכן לא מקבל את הסחורה.
אבישי ברוורמן: לכן תהליך הפישוט הוא התהליך החשוב.
אבישי ברוורמן: אני מדבר עקרונית, לאו דווקא על הרשות.
אבישי ברוורמן: זה חלק מהחולשה של כל מערכת הממשלה הישראלית – עודף גופים, עודף משפטיות, ופחות סמכויות שבהן יש מערכת בקרה ואכיפה.
<אתי בנדלר: בדיונים שהיו בוועדת הכלכלה בעת חקיקת החוק הזה, בשנת 2006, השאלות האלה התעוררו בצורה מאוד נוקבת וחריפה.
<אתי בנדלר: עמדת חברי הכנסת הייתה לנסות להרחיב ככל הניתן את סמכויות הרשות, ועמדת הממשלה הייתה מאוד נחרצת נגד העניין הזה, משום ש – כמו שהגברת סיטון הזכירה – הסמכויות הרגולטוריות מעוגנות בחיקוקים השונים, והמשרד לא הסכים בשום פנים ואופן לוותר.
<אתי בנדלר: זה היה מחייב תיקונים באותם חוקים, והמשרד עמד בתוקף על כך שזה לא יהיה.
<אתי בנדלר: הוכנסו שינויים במהלך הדיונים בוועדה.
<אתי בנדלר: החוק שהתקבל שונה בלא מעט דברים לעומת הצעת החוק כפי שהוגשה לוועדה.
<אתי בנדלר: למשל, בנושא של מרכז המחקר והמידע הייתה תביעה חד-משמעית של יושב-ראש הוועדה דאז, גלעד ארדן, שאמר שאם הנושא הזה לא יעוגן בהצעת החוק הוא לא יעביר את החוק.
<אתי בנדלר: וזה אכן נכנס לחוק.
<אתי בנדלר: גם היו ויכוחים מאוד גדולים כמעט על כל מילה כאן בנושא סמכויות הרשות.
<אתי בנדלר: בסופו של דבר, עיקרו של הנוסח הוא באמת מתן ייעוץ בדרך זו או אחרת, ולא סמכויות אופרטיביות.
אבישי ברוורמן: יעקב, לפני שנשמע אותך ואת חברי הכנסת, אני רוצה לשמוע מספר גופים.
אבישי ברוורמן: שמוליק אבואב, מנכ"ל "אור ירוק", אתה מכיר לפני ולפנים והבנת את ההערות העדינות שלי כשאמרתי שאם אין סמכויות אז...
אבישי ברוורמן: אנחנו שומעים עמדה מאוד ברורה – אני לא אגיד אם היא טובה או לא טובה – שלפיה, ואני אומר את זה בלשון פחות משפטית מעורכת-דין סיטון, הגוף זה הוא גוף מייעץ, הוא צינור העברה לכספים אבל שצריך גם לפקח על זה, והוא גוף מבקר.
אבישי ברוורמן: לכן בעיית הסמכות פה היא משמעותית.
אבישי ברוורמן: בוא תגיד לנו מה אתה רואה מהצד שלך, בבקשה.
<שמואל אבואב: אני רוצה להסביר בשלוש דקות מה היו המטרות, מה הושג ומה צריך לתקן בעתיד.
<שמואל אבואב: התפקיד של הרשות הלאומית היה ליצור בפעם הראשונה תכנית לאומית למדינת ישראל.
<שמואל אבואב: ממצב שלכל משרד הייתה התכנית שלו – למשרד החינוך, משרד הבריאות, משרד התחבורה, הרשות המקומיות – למצב של גוף אחד, תכנית לאומית אחת.
<שמואל אבואב: המטרה השנייה – לתאם בין הגופים.
<שמואל אבואב: לא להיות גוף ביצועי, אלא להעביר את הביצוע לגופים השונים.
<שמואל אבואב: המטרה השלישית – תקציב.
<שמואל אבואב: התקציב עובר לאכסניה לאומית אחת, לרשות הלאומית, והיא מעבירה את התקציב לגופים המבצעים רק על בסיס ביצוע התכנית הלאומית.
<שמואל אבואב: אם גוף אחר רוצה לבצע תכנית משלו, שיגייס את המשאבים מהמשרד הממשלתי שלו; אם הוא רוצה להכפיף את עצמו לתכנית הלאומית, הוא יקבל מהרשות הלאומית את הכסף, על פי מדדים ועל פי בקרה ועל פי מעקב.
<שמואל אבואב: עד כאן המטרות.
<שמואל אבואב: מה הושג בשנים שחלפו?
<שמואל אבואב: במבט לעבר, בשנת 2005 היו 540 הרוגים.
<שמואל אבואב: ירדנו ל-300.
<שמואל אבואב: אז קודם כול, במבחן התוצאה, יש ירידה שיטתית, בהתמדה, במספר ההרוגים.
אבישי ברוורמן: אבל יכול להיות שירדו ל-300 מסיבות אחרות.
אבישי ברוורמן: זה נקרא "בעיית הזיהוי".
<שמואל אבואב: אדוני היושב-ראש, מבחינת הזיהוי של הגורמים לפתרון תאונות הדרכים, זה חוק הכלים השלובים – זה אכיפה, זה תשתיות, זה חינוך, כלי רכב, טכנולוגיה, הסברה.
<שמואל אבואב: כל הגופים ביחד תורמים את חלקם היחסי, אין גוף שהמשימה יכולה להיות עליו בלבד.