GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלעד וקסלמן לסר: לכן הנוסח המקורי שהציע משרד החקלאות ענה בדיוק על הצרכים האלה – מצד אחד, הוא יצר מסגרת, ומצד שני, קבע שבתוך המסגרת הזאת, מי שבאמת רוצה ויכול לגדל בגידול משותף, יוכל להיכנס למסגרת הזאת.
גלעד וקסלמן לסר: זה לא פורץ את המסגרת המשותפת, זה נותן מענה אמתי, ולא יוצר אפליות, ונותן מענים למגדלים, כפי שצריך.
גלעד וקסלמן לסר: הפתרון שאמירה כביכול של מארח שמגדיל את הרשימה ב-300 זה עורבא פרח – אין כאלה, לא יהיו כאלה, וזה לא יגדיל את הרשימה, ולכן אנחנו מבקשים שמי שבאמת יכול להגדיל את הרשימה הזאת או להחליף את אלה הקיימים בה, הם האנשים שיתנו את האפשרות.
גלעד וקסלמן לסר: זה לא משנה משום תכלית שמשרד החקלאות הציג בפני העניין – להפך: זה משרת את המטרות של המגדלים, וזה משרת גם את המטרות של לולים שהקימו בזיעת אפיהם ובכסף שלהם, לולים, והשקיעו הרבה כסף – אין סיבה לפגוע בהם.
יוסף אדוני: אני רוצה להזכיר לכולם - כשהוועדה הנכבדה החליטה לעשות מועדון סגור, ולעצור את נושא הגידול המשותף, ועד היום הוגדלו הלולים הגדולים, יש כאלה מגדלים שהרחיבו את הלולים, ועד היום אין לנו הוכחה ברורה שהם נפגעו.
יוסף אדוני: יש כאלה מדברים על פגיעה של 5 אחוזים, 3 אחוזים, 7 אחוזים.
יוסף אדוני: שיוכיחו לנו שהם נפגעו.
יוסף אדוני: הוכחה כתובה - אין.
יוסף אדוני: אנחנו יודעים, מצד שני, שברגע שאנחנו נפתח את הגידול המשותף וניתן פתח, הענף הזה יקרוס, אנחנו הולכים לאבד את פרנסת החקלאים בכל הארץ, במיוחד בצפון, ומדובר באלפי משפחות.
יוסף אדוני: התכנון עומד פה על הכף.
יוסף אדוני: אם אנחנו פותחים את הגידול המשותף, התכנון לא יחזיק מעמד, וזה לא דבר של מה בכך, וכולנו צריכים לקחת את זה בחשבון, במיוחד הוועדה הנכבדה הזאת.
יוסף אדוני: לא ייתכן שהמגדלים הגדולים מרוויחים, ושירוויחו – אין לנו בעיה עם זה.
יוסף אדוני: אבל שלא יפגעו בנו, ומה שהם דורשים – זה הולך לפגוע בשאר המגדלים הקטנים.
יוסף אדוני: אנחנו מבקשים, כמו שאמר מולי מנכ"ל המועצה, לאשר את התקנות כפי שאדוני היושב-ראש אישר לפני שבוע בוועדת הכלכלה האחרונה.
כרמל שאמה-הכהן: אני עדיין לא שוכנעתי מכל הדוברים שדיברו, מה הבעיה, אם מישהו נפטר, שייכנס במקומו מישהו חדש למעגל המשותף – לא הבנתי איך זה מגדיל את הגידול המשותף.
כרמל שאמה-הכהן: אני נגד הגדלה של הגידול המשותף - שכנעתם אותי בזה בעבר.
יוסף אדוני: הצענו הצעה במקביל – לעשות ועדת חריגים, שהיא תיתן מענה למקרים כמו שאדוני אומר ומקרים בודדים.
יוסף אדוני: אם זה מה שיפתור את הבעיה, להוסיף לתקנות אפילו הנוכחיות את ועדת החריגים למקרים הבודדים האלה, שיהיו נציגים, ויקבעו קריטריונים מסוימים לוועדה הזאת.
אורי צוק בר: אם מגדל נפטר, המכסה נשארת, ויורשו בא בנעליו.
אורי צוק בר: פה זה לא מהווה בעיה.
כרמל שאמה-הכהן: נניח שיורשו לא בנוי לגדל.
עמי דהן: אני חושב שבארבעת המקרים שהתעסקנו עם זה השנה – התעסקנו עם ארבעה מקרים השנה, ואף מכסה לא נשארה.
עמי דהן: הילדים מכרו אותה, וחילקו את הנכסים ביניהם.
עמי דהן: אז שאף אחד לא יגיד: בגלל אירוע כזה או אחר.
עמי דהן: אני אומר: אם יש ועדה שיכולה לעשות - אי-אפשר לצמצם.
עמי דהן: אני מזכיר שמדינת ישראל החליטה, בגלל שאין מקורות פרנסה במדינת ישראל, לחזק את הצפון, ונתנו את המכסות האלה.
עמי דהן: להוריי ולסבי היו פטם של 150 עופות, ואמרו: לחזק את הכלכלה ואת ההתיישבות, ונתנו את המכסות האלה להתיישבות, ואם יש מצב של משפחה שאין לה ילדים, הנכס הזה נמכר, והם סידרו את זה, ואם יש ילד אחד או שניים, שלא נשאר עם אבא שלו, אנחנו בבעיה אחרת, ודנו בזה, וכשילד אחד נשאר, העבירו את המכסה בין האב לבן.
עמי דהן: אני לא מבין למה אני צריך להפוך את התעשייה של הביצים מההתיישבות החקלאית, להפוך את זה לארבעה מפעלים גדולים, ולמחוק התיישבות שלמה.
עמי דהן: מה הבעיה?
עמי דהן: לבוא ולעשות ותגדלו – על הכיפאק, ואם יורד אחד, אם נשארת עם 500, תסתפק ב-500.
עמי דהן: למה צריך להעלות ל-700?
עמי דהן: רעבים?
עמי דהן: בסוף מדינת ישראל צריכה להתחזק בהתיישבות.
עמי דהן: אתם רוצים להרוג אותנו - תעשו את זה מהר.
עמי דהן: אתם מדברים פה על מיליונים ואנחנו מדברים פה על 5,000 שקל ומשפחה, אז אם אנחנו לא רוצים לפרוץ את זה, זה בגלל הכלכלה במדינת ישראל.
לאה יוגב: שלום, אני נציגת המגדלים במועצת הלול.
לאה יוגב: יש פה מצב שצריך לשים אותו על השולחן.
לאה יוגב: פה כל מי שיושב סביב השולחן, כולל משרד החקלאות ומועצת הלול וכולל המגדלים הגדולים, מתנגדים לחלוטין לפתיחת הגידול המשותף, וצריך לעגן את זה פה בתקנות האלה, שלא יאוכלסו לולים חדשים נוספים.
לאה יוגב: זה המוקד של הבעיה.
לאה יוגב: שלא נשב פה עוד שנה, ויתוספו לפה עוד מגדלים גדולים שיבואו מהמרכז, ויגידו: נתתם לנו לבנות ב-2012, ועכשיו אנחנו רוצים עיגון – זה אחד.
לאה יוגב: שניים, לנושא ששאלת, זה מתחלק לכמה, אבל אגע בנקודה שאתה נגעת.
לאה יוגב: יש הרבה מאוד משפחות, שהיום נמצאות בגידול המשותף, ואת הגידול המשותף הזה יצר משרד החקלאות – כנראה, מתוך צורך שנוצר, איזו נישה שנוצרה לאנשים מבוגרים, שכולנו מכירים אותם, שלא מתו, הם עדיין חיים, והם עדיין צריכים ללכת למכולת ולשלם ב-5,000 שקל האלה את המחיה היום-יומית שלהם; אני לא מדברת על פנסיה בכלל אלא על קיום יום-יומי.
לאה יוגב: הנישה הזאת נוצרה כדי לתת להם המשך קיום, אז המשך הקיום הזה, מבחינת המגדלים, הוא עדיין קיים, ולכן ועדת החריגים צריכה לתת מענה לאותן משפחות, שהן צריכות להתקיים מענף הלול עדיין, ושתמשיך להיות להם ההכנסה היום-יומית הזאת.
לאה יוגב: לא צריך לבלום את זה בצורה גורפת, אלא צריך לעשות את זה בצורה מושכלת מתוך האינטרס של שמירה על האנשים שיושבים בגבול, ועדיין צריכים להתפרנס.
לאה יוגב: תודה.
אסף חן: שלום, אני מגדל.
אסף חן: קודם כל, אנחנו לא תעשייה.
אסף חן: אנחנו חקלאים בני חקלאים, ששמנו את העתיד שלנו בענף הלול, והחלטנו להשקיע בלולים גדולים.
אסף חן: אנחנו לא תעשייה – אני מתנגד להגדרה הזאת.
אסף חן: אמנם אנחנו יושבים במרכז הארץ, אבל אנחנו עדיין מאמינים בחקלאות במרכז הארץ.
אסף חן: אנחנו גם מתנגדים לפריצת הגידול המשותף וכל מה שנאמר פה.
אסף חן: מה שלנו חשוב כמגדלים, זה שלא ייתכן שיגידו לנו: תשלימו את זה מהמכירה.
אסף חן: אני רוצה לחזק את מה שאמר שלמה.
אסף חן: אם זה פול של מכירה והכול בתכנון, אז שזה יהיה באחריות המועצה, כל הנושא הזה של מכירת מכסות, במסגרת תכנון.
אסף חן: לצורך הדיון, אתה לא יכול לומר: כל הענף מתוכנן, מצד אחד, ומצד שני, להשאיר את המכירה למסחר חופשי.
אסף חן: אם הכול מתוכנן – קיבלתי, שהמועצה תקבע מחיר, שתקבע לאיזו תקופה זה, ושמי שרוצה למכור את מכסתו, שימכור אותה דרך המועצה, וישמרו על התכנון, אם זה חלק מהעניין של להכניס את הנגרעים, מה שנקרא.
אסף חן: אם הכול בתכנון, שהכול יהיה בתכנון.
קריאה: אין בעיה עם מישהו שמוכר לך מסכה היום, ואתה יכול לא לקנות אותה ממנו.
קריאה: יש לך בעיה?
קריאה: למה היא צריכה לעבור דרך המועצה?
אסף חן: כי אם מחר בבוקר – לצורך הדיון, זה מגיע למחירים מטורפים, לעלויות מטורפות, שאתה גם לא יודע לכמה זמן, ואתה אומר: אני רוצה לעבוד במסגרת תכנונית, אז שהמועצה תיתן לזה פתרון.
אסף חן: שאני אפנה למועצה.
אסף חן: לכמה זמן?
כרמל שאמה-הכהן: אני מחפש דוברים שישכנעו אותי מה הנזק שיכול לקרות, אם יצא אדם, ולא משנה מאיזו סיבה – שייכנס אדם אחר במקומו.
כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שאין נזק, ומחפש מישהו שישכנע אותי שיש נזק.
מוטי אלקבץ: קודם כל, אנחנו מבינים שיש הסכמה מקיר לקיר לגבי אי-פתיחת הגידול המשותף.
כרמל שאמה-הכהן: מקיר לקיר באיזה חדר?
מוטי אלקבץ: בחדר הזה, וגם בחדר שבו ישבנו אתמול.
כרמל שאמה-הכהן: בחדר הזה – לא.
מוטי אלקבץ: סיכמנו אתמול, לפחות כולם אומרים על פניו- - -
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מכבדים את העמדה שהתקבלה שם, אבל היא לא מחייבת אותנו.
מוטי אלקבץ: בהחלט, אבל אני מקווה שבסופו של דבר ההסכמה הזו תוביל – היא לא שוללת את הקיום של הלולים הגדולים.
מוטי אלקבץ: אנחנו לא רואים בהם נטע זר או אויבים של המשק המשפחתי הקטן; אנחנו רואים אותם שותפים בגידול הענף.
מוטי אלקבץ: אכן נוצר מצב בעייתי מבחינתם, אבל הפתרון של פתיחה, מצד שני, יגלגל את הבעיה לכאלפיים משפחות שמתפרנסות במשק המשפחתי הקטן.
מוטי אלקבץ: ההצעה של אתמול, שהתקבלה בהסכמה, שנמתין לכניסת הממשלה הבאה אחרי הבחירות, להביא את הנושא עד אז, לשבת ולעשות עבודה יסודית, לכמת את הבעייתיות הזאת, לדעת מה החוסר בכל אתר ואתר, שנכון להיום, 31 בדצמבר, מגדל, ויש בו גידול משותף – לדעת מה הבעיה.
מוטי אלקבץ: יכול להיות שבסופו של דבר נראה שהבעיה לא כזו גדולה, ונגיע להסכמה.
מוטי אלקבץ: אנחנו יודעים לשבת, לקבל הסכמות.
מוטי אלקבץ: כולנו חברים, כולם רואים את חשיבות הענף שמירת הזה כענף מתוכנן.
מוטי אלקבץ: גם הגדולים וגם הקטנים יודעים שיש לענף הזה קיום רק אם הוא מתוכנן.
מוטי אלקבץ: אם לא, לגדולים האלה יקומו גדולים יותר.
כרמל שאמה-הכהן: אין פה שום שאלה לגבי התכנון ואין פה שום שאלה או ספק בוועדה לגבי אי-הרחבת הגידול המשותף, והרי יש שני מצבים שגידול משותף נפגע: אחד, היה פה ויכוח בדיון הקודם, האם כשיש מעבר בתוך הגידול המשותף, האם לאפשר לאותו לול שנעזב להשלים, והוועדה אמרה שזה עלול לפרוץ את הגידול המשותף.
כרמל שאמה-הכהן: שאלתי, מה קורה כשאדם אחד עזב את הגידול המשותף לגמרי, ולא משנה מאיזו סיבה – איזה אינטרס נפגע, אם מישהו בא במקומו?
מוטי אלקבץ: ייתכן שלא תיווצר בעיה.
מוטי אלקבץ: מה שכן, אנחנו צריכים לדעת מה הכמות שעליה מדברים, ואיך עושים את זה, ולמי מאפשרים לבוא במקום.
מוטי אלקבץ: אם אתה פותח את זה לגמרי, בסופו של דבר יבואו אחרים, שיגידו מדוע החדשים נכנסו, ואנחנו לא.
מוטי אלקבץ: ועדת החריגים תטפל בנושא הזה – תאפשר למצוא את אלה שמתאימים יותר להיכנס כמחליפים.
מוטי אלקבץ: יהיו פניות של מאה-מאתיים כאלה שרוצים להיכנס לגידול משותף – מתוכם הועדה תברור את אלה שאכן- - -
כרמל שאמה-הכהן: אגיד לך מה הבעיה עם ועדת חריגים: נניח שוועדת חריגים עשתה עבודה מצוינת, ואחרי שעבדה, מצאה רק עשרים שמות שיכולים, או אפילו פחות מזה.
כרמל שאמה-הכהן: איזה מסחר יש בין העשרים האלה ללולים המשותפים?
כרמל שאמה-הכהן: אין משא ומתן אמתי.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר אני חייב אותך, אתה יכול להקפיץ לי את המחיר עד אין סוף, כי הוועדה הכריחה אותך לקחת אותי.
כרמל שאמה-הכהן: אין לי בעיה שתהיה ועדה כתוספת, אבל אחרת איך זה מסתדר?
כרמל שאמה-הכהן: הוועדה אמרה שאני צריך להצטרף, אני ראוי.
כרמל שאמה-הכהן: איך אני אחרי זה מנהל משא ומתן הגון?
מוטי אלקבץ: הוא החליט לא להיכנס.
כרמל שאמה-הכהן: אתה יוצר ערך שהוא לא קיים.
מוטי אלקבץ: השוק ישמור על הרכיב.
כרמל שאמה-הכהן: יש פה בעיה של תחרותיות.
מוטי אלקבץ: בכל מקרה תהיה בעיה של תחרותיות.
כרמל שאמה-הכהן: אם עזבת, ואני צריך לקבל מישהו במקומך, אני יכול לפנות גם לאלה שקיימים בגידול המשותף, ויכול לפנות גם לאלה מבחוץ, כלומר כל השוק פתוח בפניי, ויש התחרות המקסימלית האפשרית בתוך השוק המיוחד שלכם, שהוא מוגבל ומסודר.
כרמל שאמה-הכהן: אני חיפשתי אינטרס נפגע.
כרמל שאמה-הכהן: אחרי זה נדון, אם אתם רוצים, בוועדת החריגים - אני מוכן להשקיע בזה עוד חלק של הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: יכול להיות שזה יכול לחיות במקביל – אין בעיה, אם אתם רוצים אנשים מסכנים, אני מניח שגם הלולים ישמחו לעזור לסייע לאנשים המסכנים, שישוו את המחיר, למשל, למחיר שנקבע עם מישהו אחר, שתהיה להם זכות סירוב – לא יודע מה – נוכל להשקיע בזה רבע שעה של דיון, אבל מה שאני מתכוון למנוע זה שהעירו את תשומת לבי אחרי הדיון האחרון, שאם מישהו עזב, ועל זה לא חשבתי לעומק בדיון הקודם, אין אינטרס שנפגע, אם מישהו אחר בא במקומו, ולא משנה מאיפה הוא בא, כי המאזן בין הגידול המשפחתי או המשק הביתי לבין הגידול המשותף נשאר, לא משתנה.
עמי דהן: אם מישהו עזב, המחיר יביא אותם.
עמי דהן: זה התחרות.
כרמל שאמה-הכהן: מאיפה?
עמי דהן: אם אני חקלאי, לצורך העניין – אני אנקוט בשמות, שלא תהיה בעיה – אני הייתי אצל גליקסמן, ולסר החליט לשלם לי יותר- - -
עמי דהן: אותו בחור שעזב, לא יעזבו אותו, כי אם הוא ישלם יותר, הוא בא בתור.
כרמל שאמה-הכהן: בקטע הזה החלטנו לא להתערב.
כרמל שאמה-הכהן: אמרנו: אם מישהו עוזב בין לסר לגליקסמן, אנחנו לא מתערבים; גם אני אמרתי: תשלמו יותר.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מדברים, שמישהו עזב לגמרי את הגידול המשותף.
עמי דהן: אני חושב שיש לזה פתרון.
עמי דהן: כל שנה, בגלל שמדינת ישראל עולה באחוז האוכלוסייה, אפשר לעשות את המשחק הזה בתוך מועצת הלול על-ידי הגדלת מכסות שאנחנו מקבלים כל שנה.
עמי דהן: כל המכסות שנכנסו השנה היו בתוך המשחק.
עמי דהן: מי שרצה, בנה, ומי שלא רצה, לא בנה.
עמי דהן: ברגע שפורצים את זה, ענף התכנון הזה יירד.
עמי דהן: אם אתה פורץ את הגידול המשותף - המשחק פה הוא עשרה לפה, עשרה לפה לכל משווק.
עמי דהן: זה לא משמעותי במינונים כאלה גדולים.
כרמל שאמה-הכהן: איך נפרץ הגידול המשותף - לא הבהרת לי.
עמי דהן: יש לך לול של ששים מכסות.
כרמל שאמה-הכהן: עזב אותי אחד.
עמי דהן: זה לא נורא.
כרמל שאמה-הכהן: איך נפרץ, ברגע שהבאתי אחד, במקום 59 יהיו לי 60?
כרמל שאמה-הכהן: אדוני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
לאה יוגב: אדוני, מערבבים פה שלוש הגדרות, שאין קשר בין אחד לשני.
לאה יוגב: מדברים פה על שלושה מצבים: אחד, על שמירת המצב הקיים, ולא לפרוץ את הגידול המשותף.
לאה יוגב: שמירת המצב הקיים זה משהו אחד, ולא לפרוץ את הגידול המשותף זה משהו אחר.
לאה יוגב: אם אנחנו מדברים על אחד נכנס במקום אחד, זה לא פריצת הגידול המשותף, ועל המחיר, זה אופרה אחרת.
לאה יוגב: המחיר – זה בעיה שלהם, שישברו את הראש, ומי שמשלם יותר, הוא ייקח, אבל צריך לשים את הדברים על השולחן מבחינת הסדר שלהם.
לאה יוגב: אין קשר בין שמירת מצב קיים, ושלא ייפרץ הגידול המשותף, לבין פריצת הגידול המשותף – אלה שני דברים שונים.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא עניין של מחיר, כי ברגע שאדם עזב לגמרי את הגידול המשותף, לא משנה כמה אסכים לשלם יותר – יהיה חסר בגידול המשותף - או יהיה חסר אצלי או יהיה חסר אצל השכן שלי.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו נפגע, ולא כי הוא עשה משהו לא בסדר.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא יצרתי את הגידול המשותף; קיבלנו מצב נתון לפני שנתיים, חסמנו אותו, אמרנו: יותר לא יגדל.
כרמל שאמה-הכהן: קיבלנו את ההסברים שלכם, אמרנו: אנחנו שמים לו תקרת זכוכית, אבל אין סיבה שהוא ייפגע שלא לצורך.
לאה יוגב: היתה לנו ישיבה עם המנכ"ל, בלתי-פורמלית, ושאלתי שאלה: כמה יש בגידול המשותף?
לאה יוגב: אמרו: בין בין 650 ל-700.
לאה יוגב: מבחינתנו, פריצת הגידול המשותף זה 701.
לאה יוגב: אז פריצת הגידול המשותף לא יהיה, וזה עכשיו בצד, אז עכשיו צריך לדון לגבי שמירת המצב הקיים.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מדברים שהגידול המשותף גדל.
כרמל שאמה-הכהן: אין מצב כזה, אלא אם כן מישהו מרמה או מזייף – זה לא בחדר הזה.
כרמל שאמה-הכהן: לכן זה נותן פתרון למצב שבו מישהו עזב לגמרי את הגידול המשותף, ולא משנה מאיזו סיבה, שיוכלו לשים מישהו במקומו, ושאלתי, איזה אינטרס נפגע.
שמואל לויט: זה לא רק עניין של פתרון של אחד או שניים חריגים; למעשה, הנושא של פתיחת הגידול המשותף זה יצירת מהפכה באיזונים של הענף.
שמואל לויט: אנחנו יודעים היום שיש למספר מגדלים בעיות שירצו להיכנס לגידול המשותף, ואנחנו יודעים שאם הגידול המשותף גדל, הענף הולך לנו.
שמואל לויט: לכן נלחמים פה כמו אריות.
כרמל שאמה-הכהן: איך הגידול המשותף גדל מההצעה שלי?
שמואל לויט: אנחנו נלחמים, ורוב המגדלים הם בעד שמירת הגידול המשותף, ולא לפרוץ אותו במילימטר.
שמואל לויט: יש מיעוט בודד של מגדלים שיכולים לפתור- - -
כרמל שאמה-הכהן: לא מעניין אותי המיעוט והרוב.
כרמל שאמה-הכהן: מה שאין לנו מחלוקת – אין טעם לחזור.
כרמל שאמה-הכהן: איך זה מגדיל את הגידול המשותף?
שמואל לויט: נגיד שאצל סוויסה ירד מגדל מכל סיבה שהיא, כי חזר לגידול רגיל.
שמואל לויט: הוא יוצר שוק של מלחמה – מי ייכנס לגידול אצלו.
שמואל לויט: זה יוריד אצלו את המחירים בבת אחת לכל המגדלים, כי כולם ירצו להיכנס.
כרמל שאמה-הכהן: לפי כללי הכלכלה, זה לא כך.
שמואל לויט: יש פה הפרה של האיזונים בענף הזה.
שמואל לויט: לכן אני מציע בשלב הזה לא לגעת בזה בלי שאנחנו מקיימים דיון כולל על העניין.
עמי דהן: להפך – אנחנו צריכים לחשוב חיובי.
עמי דהן: ואם כולם יעזבו וירצו לחזור להיות מגדלים, והבן שלו מתל-אביב יחזור להיות חקלאי, אז מה הבעיה?
עמי דהן: למה אני צריך להצטדק על זה שאני גר באביבים, ואני צריך לשרת את האינטרס של מי שגר- - -
כרמל שאמה-הכהן: אף אחד לא צריך להצטדק.
עמי דהן: אם עוזבים את גליקסמן עשרים חקלאים, שיעזבו שלושים- - -
כרמל שאמה-הכהן: שיעזבו כולם, כל ה-600.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו מחזיק אותם בכוח?
כרמל שאמה-הכהן: אתם מדברים בסיסמאות.
שמעון ביטון: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאתה צודק, שזה לא ירחיב את מעגל הגידול המשותף.
שמעון ביטון: אבל אני חושב שברגע שתהיה אפשרות ללולים הגדולים להחליף יצרנים, יהיה פוטנציאל של 2,000 חקלאים נוספים שיוכלו להיכנס במקום ה-700 הקיימים, זה דבר שבוודאות יוריד את המחירים.
שמעון ביטון: יהיו 2,000 חקלאים שכן יוכלו להיכנס לגידול המשותף במקום ה-700.
שמעון ביטון: אני חושב שפוטנציאל כזה, שאנחנו פותחים, של 2,000 חקלאים, שכן בא בחשבון להחליף אותם בחקלאים שכבר נמצאים בגידול משותף, וברגע שהם ייצאו חזרה הביתה מכל מיני טעמים, לחזור לגדל, הלולים הגדולים יוכלו לצאת לשוק הפתוח, ולקלוט מתוך המאגר של ה-2,000 חקלאים, חקלאים נוספים.
שמעון ביטון: ברגע שיהיו חולים, ויהיו פושטי רגל, ויהיו כל מגוון האפשרויות, זה בוודאות כן יוריד את המחירים, זה יוריד את המחירים גם לבעלי השכירויות, זה יוריד ישירות גם למגדלים שמגדלים בפועל – מחיר העגלה ישתנה.
שמעון ביטון: אלה דברים שיפגעו ברוחב בכולם.
שמעון ביטון: כולם רוצים לשמור על הגידול המשותף.
שמעון ביטון: יש לנו יצרנים נוספים, שהם בגידול משותף היום, הם 20 אלף ו-30 אלף, ואומרים: למה לא נגדל ל-60 אלף?
שמעון ביטון: צריך גם להם לתת תשובות.
שמעון ביטון: יש חקלאים של גידול משותף של 4,000 מטילות, ורוצים היום גם להיות טייקונים של 60 אלף.
שמעון ביטון: גם להם צריך לתת פתרונות.
שמעון ביטון: אני חושב שהיום כולם מתפרנסים בכבוד.
שמעון ביטון: הפיק של ה-5 אחוזים נותן לחלק מענה טוב, לחלק לא מענה טוב.
שמעון ביטון: היום שייקבע הוא טוב לחלק, ולא טוב לחלק.
שמעון ביטון: נעשו כמה דברים השנה, מכל מיני סיבות – עודף, חוסר של מטילות, ואנחנו הולכים לגזור את דינם היום בזה שנקבע תאריך.
שמעון ביטון: לחלק זה ייתן פתרון, לחלק זה לא ייתן, ומפה תקום הצעקה שוב.
שמעון ביטון: יושבים סביב השולחן הזה כל בעלי העניין.
שמעון ביטון: כל אחד מושך למטרות שלו בלבד.
שמעון ביטון: אף אחד פה לא רואה את טובת הכלל.
שמעון ביטון: כל אחד רואה את חלקת האלוקים שלו.
שמעון ביטון: ואם אני חושב שכולם מרוויחים – גם הגדולים וגם הקטנים - למה לגעת בזה?
שמעון ביטון: זה נתן אוכל ב-2012, תודה לאל, ואפשר לחיות מזה גם ב-2013.
שמעון ביטון: אז אם משחררים את האורח מהריח, צריך לבדוק את הפיק של כל הגדולים.
שמעון ביטון: אין שום סיבה לתת שמירת גודל לנצח.
שמעון ביטון: מה שמדברים עכשיו כמעט שעה זה לשמור גודל לנצח.
שמעון ביטון: כשהקימו לולים, קיבלו היתרים, בממונם - זה נכון, אבל שום סעיף בהיתר הבנייה לא אמר:
שמעון ביטון: יישאר לנצח 120 אלף מטילות – אין חיה כזאת.
שמעון ביטון: מחר, כשירצו לצאת מלול מסוים 20 מכסות לגידול- - -
כרמל שאמה-הכהן: הם יכולים להישאר גם עם אפס; אף אחד לא מבטיח להם כלום.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו חייב מישהו להיות אצלם?
שמעון ביטון: בסדר, אבל אם אנחנו פותחים שוק של 2,000 אפשרויות, זה היצע וביקוש.
שמעון ביטון: ההיצע יהיה גדול, המחיר יירד.
שמעון ביטון: יש כלכלה.
אורי צוק בר: נשמעים פה דברים שקשה לי לשמוע אותם, כי מכסה – אנחנו במסגרת חוק תכנון של ענף ההטלה, מכסה ניתנת ליצרן כדי לייצר את מכסתו ולהתפרנס מהייצור במשקו.
אורי צוק בר: כחריג יש אפשרות ליצרן לפעמים, אם אין לו יכולת לייצר, יש לו בעיה בלול, יש לו קושי במשנה, לייצר את מכסתו - לא להשכיר חלילה.
אורי צוק בר: אין דבר כזה בחוק מועצת הלול, להשכיר מכסה.
אורי צוק בר: הוא יכול לייצר את מכסתו שלו בלול של אחר, הוא יקבל מקום באותו לול, ויוכל שם לייצר את מכסתו – על חשבונו שלו, המכסה והייצור שלו.
אורי צוק בר: מה שפה מתחילים לדבר על מסחר ומחיר יירד והשכרה – שומו שמיים, על מה אנחנו מדברים?
אורי צוק בר: זה בכלל לא ענף מתוכנן.
אורי צוק בר: אם ימשיכו בכיוון הזה, בכלל אולי נוותר על העמידה האיתנה הזאת, על תכנון הענף.
אורי צוק בר: התכנון בענף הוא לא בשביל שיוכלו להשכיר מכסות; הוא כדי שהאדם יקבל מכסה וייצר אותה.
אורי צוק בר: בשוליים הוא יכול, אחד שיש לו קושי רגעי, לייצר אצל מישהו אחר.
אורי צוק בר: אף אחד לא תכנן את זה בהיבט הזה שיתחילו להשכיר מכסות, וכך זה גם מוגדר.
אורי צוק בר: שאדם יוצא לגידול משותף, הוא ממלא טופס במועצה, שהוא יכול לגדל במקום- - -
כרמל שאמה-הכהן: כשאישרתם את הגידול המשותף בשעתו, זה חייב את האדם להביא את התרנגולות שלו, לטפל בהן, לשווק לבד?
אורי צוק בר: אפילו להביא אישורי רואה חשבון, שאת התערובת הוא קונה.
כרמל שאמה-הכהן: וכך זה בפועל?
אורי צוק בר: כך המועצה בודקת את זה.
כרמל שאמה-הכהן: כי כשאני סיירתי, הרושם היה שונה לגמרי – שאדם נתן את הזכות שלו.
אורי צוק בר: אם זה מה שקורה בפועל- - -
אורי צוק בר: אגב, הבאנו תיקון לחוק המועצה, שבהמתנה כמה זמן, אבל אני מקווה שיתקנו את החוק, ובתיקון נתנו הסמכה לעשות תקנות לשותפויות, שאם באמת כמה ירצו לגדל יחד, יוכלו לגדל גידול של שותפות אמת ביחד עם לול של כולם.
אורי צוק בר: יש לזה הגדרה מסודרת, לגדל בשותפות, ואז לא יהיה האלמנט הזה של גידול משותף – או אתה בעצמך במשק שלך, או אתה מגדל בשותפות.
אורי צוק בר: לא יהיה באמצע.
אורי צוק בר: הדבר הזה של באמצע הוא זמני, והוא לא פתרון קבוע.
יוסף אדוני: בהמשך לדברי חברי שמעון ביטון, שהנושא הזה יפתח למסחר את 2,000 המגדלים הנוספים, והפתרון היחיד לבעיה הזאת זה ועדת חריגים, וצריך לחשוב על זה היטב.
יוסף אדוני: מצד שני, אנחנו מדברים על מועדון סגור, של 650 או 700 מגדלים, לפי הנתונים שזורקים באוויר, ולפי המגדלים הגדולים, הם אומרים שהיה 700 ועכשיו נהיה 650, וירדו כמה עשרות מגדלים מכל אחד.
יוסף אדוני: מצד שני, אנחנו יודעים שהנתונים גם של המגדלים המשפחתיים, הבודדים, גם יורד, ואני יודע איך המצב הזה קורה.
יוסף אדוני: יש מגדלים כאלה, שנמצאים בגידול בלול גדול, ומוכרים את המכסה שלהם למגדל גדול אחר, ואז אותה מכסה שנמכרת, היא יוצאת מלול, ואותו לול גדול, יורד לו מהלול מכסה אחת או שתיים – היא גם יצאה מהמגדלים הקטנים, ואנחנו פה רוצים לתת פתרון, למלא את הלול הגדול.
יוסף אדוני: לצורך העניין, יש היום 2,000 מגדלים קטנים; מתוכם יש אנשים שנמצאים בגידול משותף, 700.
יוסף אדוני: היתרה היא 1,300 מגדלים קטנים.
יוסף אדוני: מ-700 המגדלים שנמצאים בגידול משותף, אם ירדו 50, לצורך העניין, חלקם לא חזרו לגדל בעצמם, ונוספו ל-1,300 של המגדלים הקטנים; חלקם מכרו את המכסות שלהם למגדל גדול, כלומר אנחנו במצב הזה, אם אנחנו משלימים להם את החוסר, אנחנו מגדילים את כמות היחידות שנמצאות בגידול המשותף.
כרמל שאמה-הכהן: אם הוא מכר למישהו מהגידול המשותף, זה עדיין בתוך המכסה שלו.
כרמל שאמה-הכהן: זה נספר לגידול המשותף.
יוסף אדוני: מצד שני, ירד מכמות המגדלים.
יוסף אדוני: בקצב הזה יהיה לנו 1,000 ו-900.
כרמל שאמה-הכהן: אם מישהו מכם יצליח להוכיח שזה יכול להקטין באחד את הגידול הרגיל, ולהגדיל באחד את הגידול המשותף, אני לא אלך על זה, אבל אף אחד לא מצליח להגיע לזה.
עמי דהן: למה אתה מתעקש על זה, שאתה רוצה שיוסיפו לשמור על הגידול הגדול של הגדולים?
כרמל שאמה-הכהן: כשיורד אצלם מישהו, יש מישהו שהאינטרס שלו נפגע – אינטרס לגיטימי, שהחלטנו להגביל אותו, אבל כרגע הוא עדיין אינטרס לגיטימי, עד שיעשו שינויים.
כרמל שאמה-הכהן: אני מוכן לאזן את זה כל עוד אחר לא נפגע.
כרמל שאמה-הכהן: מה אכפת לך שהוא ייהנה, ואתה לא נפגע?
עמי דהן: ההבדל בינינו, שהתפקיד שלך הוא לעבור בין השורות, והתפקיד שלי הוא לשבת בהתיישבות.
עמי דהן: כשאני נולדתי שם, ואיבדתי את הכיתה שלי, עדיין נשארתי שם.
עמי דהן: ישבתי שם, ואין לי שום אינטרס שתיפול.
אבשלום רביבו: אם זה לא דמגוגיה, תגיד.
אבשלום רביבו: הוא שואל אותך עשרים פעם.
אבשלום רביבו: אין לך תשובה.
עמי דהן: אם אתה נפגע ב-100 אלף שקל, או אשה זקנה נפגעת ב-200 שקל, זה משמעותי.
כרמל שאמה-הכהן: איך האשה הזקנה נפגעה?
כרמל שאמה-הכהן: אני קודם עם האשה הזקנה, לפניהם, בטבע שלי.
עמי דהן: אם האשה הזקנה בישוב – אני מייצג אותה.
עמי דהן: אני צריך לשמור עליה, ואם יש לה ילדים, יישאר אחד מהילדים שלה, ויישאר בנחלה בישוב, ואם היא מכרה את המכסה, הבית הזה באביבים לא שווה כלום.
עמי דהן: זה עוד בית שאני מגדל אתו עשבייה, ואני נשאר.
עמי דהן: אם 100 משפחות היו באביבים, ירדו ל-20.
עמי דהן: אף אחד לא ירצה לגור שם.
כרמל שאמה-הכהן: אבל לפני שהיא עזבה, המשק הזה עזב את אביבים, משק אחר הגיע מהמשותף לאביבים – זאת התנועה.
עמי דהן: הלוואי.
כרמל שאמה-הכהן: זה המנגנון שאנחנו קובעים.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא בדיוק אביבים – זה יכול להיות מקום אחר.
עמי דהן: זה לא קורה, והלוואי שזה היה קורה.
עמי דהן: כל משפחה שמכרה את הלול שלה, הבית נשאר עם עשבייה מסביב, וכך אנחנו מצטיירים.
עמי דהן: אם רוצים לשמור על ההתיישבות, כל חקלאי קטן שיחזור ויעזוב את הגדולים – לי לא מפריע שלגדול 700 יירד ל-600, זה לא הבעיה שלי, ולא צריכה להיות גם הבעיה שלהם.
עמי דהן: אתם צריכים לחשוב על כל המדינה יחד.
עמי דהן: אנחנו לא גדולים.
עמי דהן: אנחנו מנסים להתקיים, ולהשאיר את הקטנים שמתקיימים.
עמי דהן: תפסיקו.
עמי דהן: בסוף המדינה הזאת היא גם שלי וגם שלך.
עמי דהן: בסוף תצטרכו לשים את הדברים על השולחן בצורה אמתית.
עמי דהן: אנחנו צריכים לדאוג למדינה, או כל אחד דואג לאינטרס שלו?
עמי דהן: לצערי, מה קרה לנו בארבעים שנה?
עמי דהן: מה קרה לכם בארבעים שנה?
עמי דהן: לא מעניין אף אחד התיישבות, לא מעניין אף אחד ציונות?
אבשלום רביבו: אתה אומר רק סיסמאות.
עמי דהן: אני גר שם, בניגוד לך.
עמי דהן: בניגוד לך, איבדתי את כל המשפחה שלי שם.
יוסף אדוני: אם היה לנו כסף, היינו מביאים עורכי דין, אבל אין לנו כסף להביא סוללת עורכי דין.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא רוצה לפגוע בעורכי הדין שיושבים פה, אבל ישבו גדולים מהם פה, וכשהם לא היו צודקים, הם לא הצליחו להזיז כלום.
כרמל שאמה-הכהן: יש הרבה דוגמאות.
כרמל שאמה-הכהן: השאלה, מה צודק.
יוסף אדוני: הפתרון היחיד הוא ועדת חריגים כדי לא לפתוח ולשים את 2,000 המגדלים כבני ערובה, כמו שאמר שמעון ביטון, שאחר כך תהיה תחלופה, וכל אחד ירצה, ולכל אחד יהיה הפתרון הקל הזה להיכנס לגידול משותף.
יעקב טוויטו: לגבי הגידול המשותף, הרי כל השולחן הזה בא ואמר שאסור לפתוח את הגידול המשותף, ולהשאיר את הכמויות של הגידול המשותף, שייקבע מאיזה תאריך שייקבע – מ-2010, מ-2011, מ-2012.
יעקב טוויטו: בנושא חקלאים שיוצאים ונכנסים, הרי אנחנו בגידול משותף, לי יש חוות לולים, ואני מחזיק עופות בגידול משותף, אני מחזיק את העופות 24 חודש.
יעקב טוויטו: זה לא משתנה כל חודש או כל שבוע או כל חצי שנה.
יעקב טוויטו: אז יצא שבמשך השנתיים של גידול משותף יצא חקלאי או שניים.
יעקב טוויטו: הסיפור פה הוא לא גדול, וכל הוויכוח פה מיותר.
יעקב טוויטו: אז אם יצא חקלאי, ונכנס חקלאי במקום - לא קרה שום דבר.
יעקב טוויטו: הכי חשוב זה לא לפרוץ את הגידול המשותף.
יעקב טוויטו: אנחנו פה מדברים סחור-סחור.
יעקב טוויטו: גם אם תהיה ועדת חריגים, ויאשרו בעוד שלושה חודשים חקלאי שיוכל לבוא אלי, אני לא אוכל להכניס אותו, כי כבר הכנסתי עופות, ואני לא יכול להכניס באמצע גידול עופות.
יעקב טוויטו: עוד להקה חדשה, כי זה ייצר מחלות.
יעקב טוויטו: אז מה הסיפור, מבחינת ההחלטה של אם חקלאי נכנס וחקלאי יוצא, זה לא גורע מההצעה שכל השולחן הזה מסכים לה - לא לפתוח את הגידול המשותף, ולהישאר כל אחד עם המכסות שלו.
דוד עגיל: אני רואה שאנחנו כבר כמה ישיבות דנים בלתת ביטחון כלכלי לסקטור מסוים.
דוד עגיל: הסקטור הזה זוכה לפריבילגיה שלמשל, אני או הוא או היא לא יכולים להיכנס ולסחור במכסות.
דוד עגיל: אם המועדון נסגר, הוא נסגר לכולם.
דוד עגיל: אם ברחה מכסה או שתיים או עשר, עדיין נשארו להם מאה.
דוד עגיל: אנחנו מדשדשים על מכסה אחת.
דוד עגיל: אין פה שום פרופורציה.
דוד עגיל: לדעתי, כל הוויכוח הזה מיותר.
דוד עגיל: הבחורים, אולי הם לחוצים, הבחורים הגדולים, וגם הם מביאים עורכי דין, שזה מה שמלבה את הסערה פה.
דוד עגיל: אני לא עומד פה מול מגדל אלא אני עומד מול עורך דין, ויש להם האפשרות לכך.
דוד עגיל: זה כמו סיפור כבשת הרש.