GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חסון: מכיוון שיש מסה כרגע של קבוצת אנשים – הרי מה הדאגה פה, המחלוקת הגדולה שכאילו אנחנו נועלים עכשיו איזו קבוצה ובעוד כמה שנים שחס ושלום יחלו בסרטן, יקרו להם כל מיני דברים, לא יהיה להם כבר דרך החוצה, הם תקועים.
יואל חסון: לצורך העניין, נגיד שזאת הטענה.
ניצן חרותי: לא, תהיה להם דרך החוצה, אבל לא ישוחררו מ - - -
יואל חסון: לא ישוחררו מעלויות, מכל הדברים הללו.
אלקס הרטמן: אין עלויות יותר, אין עלויות.
אלקס הרטמן: הרי אחרי x שנים, אפשר להודיע עוד ארבע שנים ואין עלויות.
אמיר שפיצר: עלויות שוטפות.
יואל חסון: כן, אבל ארבע שנים האיש שחולה סרטן יכול להיות שימות בדרך, אבל תן לי רגע.
יואל חסון: אני גם יכול להגיד ולטעון בפני אותם אנשים שמי שחולה סרטן משתחרר ממשכנתה, לדוגמה?
יואל חסון: לא משתחרר ממשכנתה, לצערי, הלוואי והיה אפשר, אלא אם כן יש בו מכלול של כספי מדינה, אבל לרוב כבר אין כספי מדינה, אז היום, לצערי, מי שלוקח משכנתה וחס ושלום חולה או משהו כזה לא משתחרר, הוא צריך למצוא דרך לשלם את המשכנתה הזאת, לצערנו זו המציאות.
יואל חסון: בכל זאת אני רוצה להציע הצעה, מכיוון שיש כאן מכלול של קבוצה, כולל אלה שהגישו עד היום, נקים את הוועדה הזאת לדעתי לא בחקיקה, אלא בהסכמה ובהתחייבות כלפינו.
יואל חסון: ונראה איך עושים את זה כשזה יהיה ממוסמר ונחליט על קבוצה מסוימת, קבוצה קטנה, מיידית עכשיו שפותרים לה, לא 1,000, אפילו פחות.
יואל חסון: אבל אנחנו קובעים שכל שנה לתקופה מוגבלת, כי אי-אפשר להעסיק ועדה לכל הזמן - - -
יואל חסון: תחזיק ועדה עם שופט עליון, תחזיק אותו עשר שנים?
אמיר שפיצר: לא, היא מתכנסת ברגע שיש לה מספר מקרים מסוים.
עמיר פרץ: מתכנסת בגלל מספר מקרים.
עמיר פרץ: משלמים שעה לשופט בדימוס, יושב שעה והולך, מה הבעיה?
עמיר פרץ: מה זה מסובך?
פנינה פרץ: לפי הצורך.
יואל חסון: אם יש פתרון לזה.
יואל חסון: אנחנו הולכים למסלול של קצובה מאוד קטנה לעכשיו כדי לתת פתרון מיידי ואנחנו מגדירים שבכל שנה בזמן מוגדר תהיה ועדה שתשב, ובכל שנה ההקצבה שלה תהיה לצורך העניין 100 אנשים.
ניצן חרותי: מי הוועדה?
יואל חסון: הוועדה שהזכרנו, ראש לשכת עורכי-הדין ממנה שופט עליון.
עמיר פרץ: אני לא חושב שזה נכון.
ניצן חרותי: מי משלם לוועדה הזו?
יואל חסון: או המדינה או "קלאב הוטל".
ניצן חרותי: המדינה זה בסדר.
אמיר שפיצר: אבל המכסה זה מאוד בעייתי.
חנה וינשטוק-טירי: אני לא יכולה להתחייב - - -
אמיר שפיצר: אדוני יושב-הראש, המכסה מאוד-מאוד בעייתית.
עמיר פרץ: יואל, למה אתה נכנס לעניין הזה?
עמיר פרץ: קבענו מכסה, יש שנה שיהיו 50, יש שנה שיהיו 200, למה אתה נכנס עכשיו ואתה רוצה להגביל, לקשור את הוועדה?
עמיר פרץ: להגיד לו יש 100, ובדיוק יש לו עוד שני מקרים והוא צריך – למה?
עמיר פרץ: יש מכסה מצטברת בנגלה הראשונה יצאו 500, לבריאות, שלום, תאמין לי, לא יקרה להם כלום.
ניצן חרותי: אני מסכים.
עמיר פרץ: מה יקרה?
עמיר פרץ: עשיתי כבר חישובים כמה זה יעלה.
ניצן חרותי: אני חושב שזאת הצעה מצוינת.
עמיר פרץ: יואל, הם כבר הפסידו כל כך הרבה, אם כבר אתה מתנהג כמו אחד שמשלים את המלאכה, בשביל התוספת הזאת של השניים, שלושה, ארבעה מיליון, זה לא צריך להרוס את כל המסר שעשינו.
עמיר פרץ: יכול להיות שבשיטה מצטברת אתה צודק, יצא בממוצע כל שנה 100, אבל מאיפה אתה יודע.
עמיר פרץ: יכול להיות שנה שיש בה רק 30, שנה שיש בה 50, שנה שיש בה 150, זה הפתרון.
עמיר פרץ: אל תיכנס לכמה יצא כל שנה, לדעתי, תאמין לי.
ניצן חרותי: סליחה, אם מותר לי לומר יש - - -
עמיר פרץ: יש לכם בעיה עם ההצעה הזו של ה-1,000 מצטבר?
ניצן חרותי: אני חושב שה-1,000 מצטבר זו הצעה טובה.
עמיר פרץ: הנה זה על דעת כולם, יואל.
אלקס הרטמן: גם ה-1,000 האלו, יש חלוקה, יש כאלה שקיבלו פטור מלא, חלקי - - -
עמיר פרץ: אני לא נכנס לקריטריונים האלה.
עמיר פרץ: את זה תקבעו ביניכם.
אלקס הרטמן: זה לא עניין של קריטריונים.
אלקס הרטמן: יש חלק שיקבלו פטור מלא, חלק של ועדה שיהיה להם פטור חלקי, צריך לדעת את זה.
עמיר פרץ: את זה תרשמו בסמכויות הוועדה.
עמיר פרץ: אני מדבר על 1,000 תעודות זהות.
עמיר פרץ: אם נתת לאחד פטור של 1,000 שקל או של 20,000 שקל, אני לא נכנס לזה.
עמיר פרץ: מבחינתי הוועדה מוסמכת לדון ב-1,000 תעודות זהות, אני לא נכנס לאיך, זה הכול.
ניצן חרותי: אבל בתנאי שהוועדה היא לא ועדה של "קלאב הוטל".
עמיר פרץ: את זה כבר תסגרו אתו, מי הוועדה, איך הוועדה.
עמיר פרץ: יואל, כולם מסכימים להצעה שלי.
יואל חסון: אני לא מבין את ההצעה שלך כל כך.
עמיר פרץ: ההצעה שלי פשוטה.
עמיר פרץ: הוועדה מוסמכת לדון - - -
יואל חסון: הוועדה תעבוד כל הזמן?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הבעיה.
עמיר פרץ: פעם בחודש מכנסים ועדה, משלמים לשופט בדימוס שעתיים עבודה - -
ניצן חרותי: מי?
עמיר פרץ: - - משלמים – תחליטו מי.
עמיר פרץ: "קלאב הוטל" מממן.
ניצן חרותי: "קלאב הוטל" מממן זה לא טוב.
עמיר פרץ: אתה מוכן לממן?
ניצן חרותי: אולי.
עמיר פרץ: אז תחליט, בבקשה.
עמיר פרץ: אתה מוכן לממן, בבקשה, אבל המדינה לא רוצה לממן, אז אתה צריך מישהו שיממן.
עמיר פרץ: זו הבעיה שלך, מה, אם אני שופט בדימוס, מה, בגלל שנותנים לי 2,000 שקל, אז לא אפטור מישהו ב-3,000 שקל, נו, נראה לך.
עמיר פרץ: חבר'ה, יש גבול, נו באמת.
אמיר שפיצר: יגלגלו את זה לדמי אחזקה.
עמיר פרץ: אי-אפשר להפוך את כולם למושחתים, באמת, נו.
עמיר פרץ: אתה עושה ועדה עם שופט בדימוס - - -
יואל חסון: תסביר את ההצעה שלך, אתה אומר, הוועדה כל הזמן, הבנתי.
יואל חסון: המכסה הכוללת היא 1,000.
עמיר פרץ: הוועדה דנה.
עמיר פרץ: הוועדה ו"קלאב הוטל" צריכים לדווח על פעילות הוועדה ותוצאותיה או בעוד שנה וחצי או עם תום מכסת ה-1,000 – המוקדם שבין השניים.
עמיר פרץ: כי אני לא רוצה שיהיה מצב שפתאום בעוד שנה וחצי יסתבר לנו שהם שחררו רק איזה 30, 40 מקרים ועושים עלינו פוילע-שטיק, מה שהם חוששים, אז נוכל להתווכח אתם.
עמיר פרץ: או שיסתיימו ה-1,000, יכול להיות שיהיו עוד 50 מקרים שעומדים בפתח, אז אנחנו נבקש מהם, נגיד, חבר'ה, בואו תוסיפו עוד 50.
עמיר פרץ: אני לא מניח - - -
יואל חסון: הבנתי את ההצעה.
יואל חסון: ולא בחקיקה, אתה אומר.
עמיר פרץ: בחקיקה אתה מכניס רק את הסעיף של הדיווח.
אתי בנדלר: אין לי על מה לדווח.
עמיר פרץ: ואת כותבת, הוקמה ועדה.
אתי בנדלר: אני לא יכולה בלי להגדיר את הוועדה – מה תפקידיה - - -
עמיר פרץ: אנחנו כותבים סעיף שכתוב, הוקמה ועדה - - -
אלקס הרטמן: חבר כנסת פרץ, אנחנו נסכים - - -
עמיר פרץ: רגע, אני עכשיו לא צריך את ההסכמות שלך, אם הם יסכימו אני לא שואל אותך.
עמיר פרץ: תמצאי את הדרך מבחינה חקיקתית - - -
אתי בנדלר: חבר כנסת פרץ, קצת ניסיון בחקיקה יש לי, אני לא יודעת איך מייצרים סעיף שמחייב דיווח על פעילות ועדה שאני לא יודעת להגדיר אותה בחקיקה, שאני לא יודעת מי הם חבריה בחקיקה, שאני לא יודעת מה תפקידיה בחקיקה, שאני לא יודעת - - -
עמיר פרץ: לא, סליחה, את כותבת שני סעיפים, הוקמה ועדה שדרכי פעולתה והרכבה נמסרו לוועדה.
אתי בנדלר: זה לא סעיף בחוק, סליחה.
עמיר פרץ: מה לא סעיף בחוק?
עמיר פרץ: ועוד איך זה סעיף בחוק.
יואל חסון: היא לא יכולה בחוק.
אתי בנדלר: אני לא כותבת, אין דבר כזה.
עמיר פרץ: את צריכה למצוא לנו דרך כדי להפיג את חששותיהם.
יואל חסון: עמיר, יש לי הצעה.
יואל חסון: הייתי אולי אומר שהעוסקים, זה כל עוסק, מחויבים להקים ועדה בפיקוח – תקבעי את הסטנדרט המינימלי שלה – בראשות שופט כך וכך, שתמונה על-ידי כך וכך, הם מחויבים, את הקמת הוועדה ומכאן כבר תשאירי את הכול לזה.
אתי בנדלר: חברי הכנסת, אם אתם סומכים – ואולי בצדק מהניסיון שלכם – על חברת "קלאב הוטל", שתקים ועדה משותפת, תפעל להקמת ועדה בהתאם למסמך שנמסר לחבר כנסת חסון, שאנחנו לא מכירים אותו, אבל זה לא רלוונטי כרגע, לצורך העניין, וסומכים עליהם שהם יפעלו ברצינות, בהתאם לאותו מסמך, אני מציעה שתסמכו עליהם גם על כך שהם ידווחו לוועדה במועדים שאתם קובעים כאן.
אתי בנדלר: הרי מה אתה מציע בסופו של דבר?
אתי בנדלר: שהדבר היחידי שייקבע בחוק זה זה שהם ידווחו לוועדה?
יואל חסון: הצעתי משהו אחר.
יואל חסון: אמרתי, העוסק יהיה מחויב לתת מענה לבעיות סוציאליות, את תגדירי את זה בחוקים, וזהו.
קריאה: אי-אפשר לכתוב דבר כזה.
אלקס הרטמן: חברת הכנסת שמאלוב, אני מוכן להרים את הכפפה.
עמיר פרץ: רגע, בלי חקיקה, אנחנו יכולים עכשיו לקבל הודעה מהם לפרוטוקול?
יואל חסון: אלך לכיוון הזה.
יואל חסון: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.
אתי בנדלר: מה שביקשתי זה למקרה שאם השר או ועדת הכלכלה ישתכנעו באיזשהו שלב שההשלמה לכך שיתנו הודעה לפרוטוקול ויתנו התחייבות וכיוצא בזה, שאם הדברים לא עולים יפה בעתיד, עדיין תהיה סמכות לשר לקבוע תקנות, זה כל מה שתיקנתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם כל, אני לא חושבת שזה נכון להסכים על מכסה זו או אחרת בגלל שבמהלך השנים האלה יהיו באופן סיסטמטי מספר אנשים שיהיו נזקקים, בעיות סוציאליות ניתנו פה דוגמאות, לא עלי, חס וחלילה, של פתאום מישהו נפל, שבר רגל, שבר ראש, לא יודעת מה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יואל, אני חושבת שהנושא של הוועדות הסוציאליות, מה שנקרא, המקרים הסוציאליים, חייבות להתחיל כבר היום בלילה הזה, בלי שום קשר לחקיקה או לא חקיקה שאנחנו עושים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכן, כפי שאמרת, אתי, וזה מה שרציתי להגיד, פשוט אני כבר חייבת להגיד כי זה עומד לי לומר את זה, שחברת "קלאב הוטל" צריכה להתחייב בפני ועדת הכלכלה, ואת אומרת שזה ניתן דרך הפרוטוקול, שהמקרים הסוציאליים ייבדקו דרך ועדה, לא דרך ועדה – את תרשמי באיזה דרך את כותבת את זה – באופן סיסטמטי, לא רק היום, כי יש גם אינטרס ל"קלאב הוטל" לדעתי, להיות חברה ערכית, חברה שלא רוצה לפגוע באנשים או להכריח בן-אדם שהוא - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אל תגיד נו באמת, בינתיים גם אתך יש לי בעיה, אתה יודע מה, אל תפתח לי את הפה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באמת.
ניצן חרותי: אבל האמירה הזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא בדיוק נראה לי מייצג את כל אנשי "קלאב הוטל", אז אל תגיד לי באמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שאמרת לי 100 איש בלבד, שלא יהיה להם מה להאכיל את המשפחה, וזה ממש לא אכפת לך, אל תגיד לי עכשיו, אני לא רואה בך כרגע מישהו שאין לו אינטרס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מצטערת, אל תפתח - - -
יואל חסון: אני יותר תקיף מכרמל, אוציא אנשים החוצה, אני אומר לכם את זה חד-משמעית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאנחנו צריכים לתת מועדים, אדוני היושב-ראש, יואל.
יואל חסון: אני שומע אותך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גברתי היועצת המשפטית, האם יש לנו אפשרות שיהיה לנו איזשהו מנגנון דיווח, ש"קלאב הוטל" מדווח לוועדת כלכלה כל שנה בתאריכים מסוימים שפונו – אני שואלת, אני לא יודעת.
אתי בנדלר: חברת "קלאב הוטל" יכולה - - -
יואל חסון: אני מסכם את הנקודה, תקשיבו לי טוב - - -
אלקס הרטמן: חבר כנסת פרץ, אני מרים את הכפפה שנתת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אנחנו לא, אני מצטערת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אולי זה לא 1,000 איש, אולי זה רק 200.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה תצטרך לתת - - -
קריאות: עד 1,000.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם זה 1,150?
יואל חסון: אגיד לך משהו, תקשיבי, לוועדה יש את הסמכות, הרי לא כל מי שיגיש בהכרח יתקבל, ולכן גם צריך לקחת בחשבון עניין פרופורציונלי – את יודעת מה, אם אעשה "גוגל" ונבדוק כמה אנשים חלו בסרטן במדינת ישראל על כל שבעת מיליון אזרחיה, אגלה שחלו בסרטן כנראה כמה עשרות אלפים.
יואל חסון: כשאבוא ואראה כמה – ויש לי פה בסך הכול 40,000.
יואל חסון: זאת אומרת, באופן אוטומטי אני יורד באופן משמעותי בסטטיסטיקה.
יואל חסון: אז מתוך 40,000 בואו נחשוב כמה אנשים נכים, כמה אנשים חולים בסרטן, כמה אנשים הם בגיל כזה וכזה, כמה הם ב-100% נכות, תיקחו את הדברים בפרופורציה.
יואל חסון: מתוך 40,000 כמה יכולים להיות?
ניצן חרותי: זה 40,000 משפחות.
אמיר שפיצר: אדוני, למה לא לקבוע ששר התמ"ת - - -
יואל חסון: אני יודע, אבל עם כל הכבוד, זו הדרגה הראשונה.
עמיר פרץ: לא, לא יהיה.
יואל חסון: התקדמתי הלאה, היועצת המשפטית אמרה לי שיש נושאים נוספים שאני לא מכיר אותם, תיכף נראה על מה עוד צריך להתקדם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה הניסוח?
יואל חסון: אני מציע דבר כזה, מכיוון שאנחנו מחליטים פה, והיא לא מצאה ניסוח שיכניס את הנושא הזה לחקיקה, לכן זה יצטרך להיות וולונטרי בהצהרה לוועדת הכלכלה.
יואל חסון: אני מבקש מכם - - -
עמיר פרץ: לא, אבל שיהיו 1,000 תיקים.
יואל חסון: רגע, בסדר.
יואל חסון: יש פה התייחסות שאתם צריכים לחזור עם תשובה, כי היא צריכה לתת פה הצהרה שתצטרכו לתת אותה בשם מרשכם.
לאה ורון: מתי הם יצטרכו לחזור, אדוני היושב-ראש?
יואל חסון: תוך רבע שעה.
יואל חסון: 1.
יואל חסון: להתייחס לבקשתו של חבר הכנסת פרץ לגבי הוועדה שפועלת כל הזמן.
יואל חסון: זאת אומרת, לצורך העניין, בעתות שיש הצטברות היא חייבת לדון בדברים.
יואל חסון: 2.
יואל חסון: חבר הכנסת פרץ מציע 1,000 קטגורית.
יואל חסון: אני מציע הצעה אחרת, תדונו או בה או בה, אתם הצעתם 180 ו-360 משהו כזה, אני מציע בעניין הזה – בגלל שאני יודע שבטבריה מדובר באוכלוסייה מאוד-מאוד ותיקה ומבוגרת, אני מעריך שיש בה יותר בעיות של בריאות ונכות וכל הדברים האלה – שכן תהיה חלוקה שם של מקום – אני מציע שטבריה תהיה סביב ה-700 ואילת תהיה סביב ה-540.
אלקס הרטמן: אז זה יותר מ-1,000.
יואל חסון: נכון, זו הצעתי.
יואל חסון: זה מה שאני מבקש מכם – 540 על אילת, 700 על טבריה, כאשר אמרנו והסכמנו, ואת זה נסכים גם בהסכם, שזה לא כולל מי שפנו - - -
אלקס הרטמן: לא, תמיד המספרים היו כוללים.
יואל חסון: תחזור עם תשובה.
יואל חסון: הבנת?
יואל חסון: בינתיים אנחנו עוברים לנושא הבא.
יואל חסון: תשאיר נציג שלך פה.
אלקס הרטמן: יש עוד נושאים בנושא שלנו?
אתי בנדלר: יכול להיות שזה יגיע אליכם, אינני יודעת, כי עד עכשיו דנו רק בהוראת המעבר, אבל בהוראה הקבועה הוועדה עדיין לא דנה.
אלקס הרטמן: ההוראה הקבועה זה החדשים?
יואל חסון: אני בכל מצב אסיים את זה - - -
אלקס הרטמן: חדשים לא יהיו.
אלקס הרטמן: ענף ה-Time-sharing נגמר.
אתי בנדלר: אולי תייצג אותם בעתיד, עורך-דין הרטמן, אז כדאי שתהיה נוכח.
יואל חסון: תתקדמי לנושא הבא.
אתי בנדלר: אני מבקשת מנציגי הממשלה להציג את ההוראה בקשר להתקשרויות העתידיות.
יואל חסון: שנייה, לא הקשבתי, יש פה רעש, לאיזה נושא התקדמת?
אתי בנדלר: ההתקשרויות העתידיות.
יואל חסון: שקשורות ליחידות הנופש?
יואל חסון: מה ההצעה שלכם?
אתי בנדלר: צריכים את כל ההוראות שנוגעות ליחידות הנופש, כי אני מזכירה שהסעיף היחידי שאושר הוא רק סעיף 16א(א) האומר – "צרכן רשאי, בכל עת, לבטל עסקה המנויה בתוספת הרביעית ובלבד שהודיע על כך מראש בתקופה הקבועה בתוספת לגבי אותה העסקה".
יואל חסון: אז אנחנו צריכים עכשיו לגבי עסקת יחידות הנופש.
אתי בנדלר: זה אושר.
אתי בנדלר: סעיף קטן (ב) לא אושר, אינני יודעת אם יש בו חלקים שרלוונטיים ליחידות נופש, אז אני מציעה שתבדקי אם יש משהו בסעיף קטן (ב) שרלוונטי.
חנה וינשטוק-טירי: סעיף קטן (ב) שהוצע על ידך, עם התיקונים שלך.
אתי בנדלר: שמשקף את ה - - -
חנה וינשטוק-טירי: להבנתי, סעיף קטן (ב) מדבר על חוזים מכאן ואילך, הוא לא מדבר על החוזים הישנים.
יואל חסון: נכון, חד-משמעית.
חנה וינשטוק-טירי: אז צריך הוראה לגבי הפטירה כמובן.
אתי בנדלר: ותחשבו כרגע רק על יחידות נופש, כי יחידות נופש יהיו בתוספת הרביעית.
אתי בנדלר: צריכים לחשוב אם זה באמת רלוונטי ליחידות נופש.
אתי בנדלר: האם של רופא מומחה בתחום או לא.
אתי בנדלר: העקרונות הם עקרונות כלליים שהיו אמורים לחול לגבי כל העסקאות שמנויות בתוספת.
יואל חסון: אני יודע, חדרי הכושר וכל זה, כן.
גיל אוריון: בנוסח שבידייך החרגנו - - -
יואל חסון: דיברת על הנושא של המים המינרלים, מה זה רלוונטי למים מינרלים?
חנה וינשטוק-טירי: לא דנו במים המינרלים.
יואל חסון: סתם דוגמה נתתי, זה כן נכנס ל"פול".
אתי בנדלר: זה לא נכנס כרגע בכלל ל"פול".
גיל אוריון: בנוסח שבידייך החרגנו בעניין יחידות נופש את העניין שלא תושב כל תמורה.
גיל אוריון: אני מפנה ל-2ג סעיף קטן (1).
אתי בנדלר: לא, אני מדברת על הוראות עתידיות, על חוזים שיכרתו מכאן ואילך, לא על עסקאות קיימות.
גיל אוריון: אבל זו אותה תפיסה.
רעות אושעיה: זה אותו רעיון.
אתי בנדלר: ממש לא אותה תפיסה.
חנה וינשטוק-טירי: לא, אנחנו קוראים עכשיו לפי הסדר, נגיע לזה.
חנה וינשטוק-טירי: בואו נלך לפי הסדר של ההצעה.
רעות אושעיה: כן, אבל מעבר לכך התפיסה היא אותה תפיסה, לעניות דעתנו.
רעות אושעיה: גם כאן מבחינת הסעיפים של "בשל מצבו הבריאותי והוא מסר לעוסק אישור רפואי", אני מאמינה שהסעיף הזה הוסף בעיקר לעניין חדרי כושר של אישור רפואי, לצורך העניין, של רופא משפחה או עניין כזה או אחר.
רעות אושעיה: בוודאי ובוודאי שאישור כזה אינו מתאים ליחידות נופש שנמכרות.
רעות אושעיה: או לצורך העניין "בן משפחה, בן-זוג, הורה, אח או אחות, בן או בת", גם בעיני איננו מתאים לנושא הזה, בעיקר מאחר שבתוספת נקבעה הודעת ביטול מאוד קצרה.
אתי בנדלר: עוד לא הגענו לתוספת, תיכף נגיע.
גיל אוריון: אם תשימי לב, גם לעניין מלוא התמורה, יכול להיות שאדם נמצא ביחידת הנופש כבר שנה ושנתיים ושלוש, אין סיבה - - -
רעות אושעיה: גם לגבי פטירת הצרכן.
חנה וינשטוק-טירי: הנושא של פטירת הצרכן מאוד רלוונטית גם לגבי חוזים קיימים ביחידות נופש.
אתי בנדלר: יש הוראה לאחר מכן – פסקה (2) על תמורה יחסית עבור התקופה שנעשה שימוש בנכס.
גיל אוריון: באיזה סעיף?
אתי בנדלר: בפסקה (2) שעדיין לא הגעתי אליה.
גיל אוריון: אני רואה.
אתי בנדלר: אנחנו עכשיו בסעיף קטן (ב), פסקה (1) שבו יש שלוש פסקאות משנה, שאלה נסיבות שבהן ניתן יהיה להשתחרר מהחוזה.
אתי בנדלר: אחר כך יש את פסקת משנה (2) שמדברת על מקרים שבהם מקרים שבהם הוחל במתן השירות.
יואל חסון: בואי רגע נשאל שאלה עקרונית, כאשר אדם חותם על עסקת יחידת נופש, מה מבחינתנו בהיגיון הטווח ההגיוני שאדם עושה הסכם ליחידת נופש, ברור שזה לא שנה, אתם מסכימים אתי?
רעות אושעיה: בוודאי, כי אז זו זכות נופש רגילה שאתה יכול להזמין במרכז ההזמנות.
יואל חסון: לכן אני שואל רגע את נציגי הממשלה, אני רוצה לשמוע אתכם בעניין הזה.
יואל חסון: מה הטווח המינימלי שעליו אתם חושבים שאדם יכול להתחייב או יכולים לדרוש ממנו להתחייב כשהוא חותם על עסקה ליחידת נופש?
גיל אוריון: רני, אני יכול להציע את ההגדרה בחוק שמדברת ביחידת נופש ואומרת שזה שלוש שנים, אם אני לא טועה.
חנה וינשטוק-טירי: למה אנחנו צריכים להכריע בשאלה הזאת?
חנה וינשטוק-טירי: אני לא כל כך מבינה.
חנה וינשטוק-טירי: איפה זה אמור להיות?
יואל חסון: אנחנו צריכים להכריע, כי אנחנו מדברים פה על חוזים עתידיים.
חנה וינשטוק-טירי: נכון, אבל אנחנו לא מגבילים פה את החוזים.
חנה וינשטוק-טירי: זאת אומרת, אנחנו אומרים שאפשר לעשות חוזים, אבל הצרכן יכול להשתחרר בכל עת, אז למה אני צריכה בחקיקה לבוא ולהגיד מה פרק הזמן?
פנינה פרץ: מתי שהוא רוצה.
יואל חסון: לא, זה לא חוזה לשלוש שנים.
חנה וינשטוק-טירי: למה, אני לא צריכה להגיד את זה.
אתי בנדלר: זה יכול להיות ל-30 שנה וזה יכול להיות ל - - -
חנה וינשטוק-טירי: אם לצרכן יכולת ביטול בכל עת, לא משנה האמירה של לכמה זמן אני כובלת את הצרכן.
יואל חסון: יש את זכות החרטה, נכון?
יואל חסון: בואו נדבר רגע על זכות החרטה.
יואל חסון: זכות החרטה היום עומדת על 14 יום.
יואל חסון: אני אומר שבעסקאות מסוג אלו, שהן עסקאות גדולות ועמוקות, הייתי הולך אפילו על 20 יום, על 30 יום, הייתי נותן יותר זמן.
יואל חסון: הייתי נותן יותר זמן, תקשיבו לי.
אתי בנדלר: זה שני דברים שונים.
יואל חסון: על האפשרות לבטל, על החרטה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש 14, מספיק.
רעות אושעיה: זכות החרטה היא ל-14 ימים.
יואל חסון: אז אני טוען שצריך לעשות יותר.
יואל חסון: דעתי שהזכות - - -
רעות אושעיה: אתה מדבר על המשמעות של לשנות בעצם את הסעיף הקיים כרגע בחוק הגנת הצרכן.
אתי בנדלר: שאנחנו לא דנים בזה כרגע.
אתי בנדלר: יש שני דברים, יש סעיף כללי שמדבר על תקופת קירור כאילו, אם אני מתרגמת - - -
גיל אוריון: Cooling-off period.
חנה וינשטוק-טירי: תקופת צינון.
אתי בנדלר: כן, ניסיתי לתרגם את זה באופן לא מוצלח לעברית.
לאה ורון: דווקא מוצלח.
אתי בנדלר: תקופת צינון, שבעצם אומרת, חתמת על חוזה, רגע, תן לבן-אדם שהות, פרק זמן לחשוב האם הוא באמת רוצה ללכת עם החוזה הזה או שהוא יכול לבטל אותו, זה נושא אחד.
אתי בנדלר: וזה אותם 14 ימים שקיימים היום.
אתי בנדלר: הצעת החוק של אדוני מדברת לא על התקופה הזאת, לא על תקופת הצינון, אלא על כל ההסכמים הכובלים שאומרת ככה, בלי לפגוע ברעיון שבתוך 14 ימים אתה יכול בכלל לאיין את החוזה, להודיע שאתה בכלל לא קשור בחוזה – יש חוזה, עברו 14 ימים, יחייב בין הצדדים שיכול להיות לכל תקופה שהיא.
אתי בנדלר: אבל אדוני הציע, כך הוא הסביר, שבסוגי עסקאות מסוימות לרבות בהתקשרויות לרכישת יחידת נופש, החוזה לא יהיה כובל.
אתי בנדלר: מה המשמעות של "החוזה לא יהיה כובל", הווה אומר, שעל-ידי מתן הודעה לצד השני אני יכולה בכל עת להשתחרר מהחוזה.
יואל חסון: בחדרי כושר נתנו 30 יום, נכון?
אתי בנדלר: בחדרי כושר עדיין לא הוחלט, לדעתי.
יואל חסון: לא, החלטת דווקא.
אתי בנדלר: 14 ימים?
חנה וינשטוק-טירי: גם אמרת 14 יום.
אתי בנדלר: 14 ימים.
אתי בנדלר: בלי שום קשר לנושא של - - -
גיל אוריון: אבל כל המשמעות של עסקת ה-Time-sharing, זה שאתה נכנס בעסקה שהיא ארוכת טווח יחסית, לא משנה כרגע אם אנחנו מדברים על שלוש שנים או על 99 שנים.
יואל חסון: ואיך אתה מציע לצאת ממנה?
יואל חסון: עשיתי עסקה, נהניתי מכם שלוש שנים.
יואל חסון: חתמתי לעשר שנים, נהניתי שלוש שנים.
יואל חסון: אחרי שלוש שנים אני אומר, אני רוצה להשתחרר, איך אתה מציע להשתחרר?
גיל אוריון: אז אני אומר שוב, אני לא חושב שאפשר להעלות על הדעת בעסקת Time-sharing מין הסבר כזה שאתה יכול להודיע, ובתוך חצי שנה להשתחרר, כי הרעיון של דמי האחזקה - - -
יואל חסון: לא אמרתי חצי שנה.
יואל חסון: אני שואל אותך איך, תציע.
חנה וינשטוק-טירי: אמרנו שנה.
יואל חסון: את אומרת שנה?
חנה וינשטוק-טירי: אמרנו – דמי הביטול לא יעלו על גובה דמי האחזקה אותם נדרש הצרכן לשלם לעוסק באותה שנה בהתאם להסכם.
רני נויבואר: זה אומר בעצם שהוא משלם דמי ביטול של שנה.
רני נויבואר: כאן כתבתם "החוזה יתבטל שלושה חודשים מיום שמסר הצרכן הודעה".
רעות אושעיה: ההיפך, הקלנו עליו.
גיל אוריון: זה לא סביר - - -
יואל חסון: למה זה לא סביר.
גיל אוריון: אסביר.
גיל אוריון: כי כל הרעיון הוא שאתה מקבל הפחתה מאוד משמעותית בדמי האחזקה.
גיל אוריון: כיצד מגיעה ארוחת חינם הזאת?
גיל אוריון: מהסיבה שאומר לעצמו בעל יחידות הנופש – "קלאב הוטל" במקרה הזה, או "פתאל" במקרה ההוא – שהוא מקבל כאן הבטחה לדמי אחזקה שנתיים מדי שנה בשנה.
רני נויבואר: מה ההבדל בהנחת כמות כזו לבין חדרי כושר?
גיל אוריון: עם הסדר כזה, בסופו של דבר, סכום דמי האחזקה יהיה מאוד דומה למה שאתה מקבל בעסקה - - -
יואל חסון: תגיד לי, איך נראים ההסכמים החדשים?
קריאה: אין להם הסכמים חדשים.
גיל אוריון: מה זה בעצם?
גיל אוריון: זה שבוע בשנה.
יואל חסון: אין הסכמים חדשים?
גיל אוריון: זה בעצם שבוע בשנה.
גיל אוריון: אם אתה אומר מין הסדר כזה שאפשר לצאת בהודעה של שנה, אז בעצם גמרת את כל העניין של ההתחייבות ארוכת הטווח.
יואל חסון: אז מה אתה מציע?
יואל חסון: שנייה, אני אשמע אתכם.
גיל אוריון: אני חושב שאם אתה נכנס למין הסדר כזה, אז מינימום של שלוש או ארבע שנים.
גיל אוריון: הרי זה כל הרעיון של ההתחייבות הזאת.
רעות אושעיה: זה מאוד נמוך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם זה סך הכול עשר שנים, אז שלוש-ארבע שנים זה יותר מדי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שצריך לעשות - - -
רעות אושעיה: כל עוד אין השבה של אותה תמורה - - -
גיל אוריון: תשמעו, אנחנו כאן מגששים באפלה.
גיל אוריון: צריך כאן - - -
יואל חסון: אגיד לכם משהו, אני לא רוצה - - -
רעות אושעיה: - - - השבה בעייתית.
גיל אוריון: איך?
גיל אוריון: אני יכול לזרוק כאן מספרים, אזלזל בקונספט.
יואל חסון: אדוני, תן לי רגע.
יואל חסון: אתם יכולים לצאת ולהתייעץ בעניין.
יואל חסון: אגיד לכם משהו, אין לי רצון דווקא להיכנס פה לעניין של דמי ביטול.
יואל חסון: אני רוצה ללכת על סוג של הודעה מראש.
יואל חסון: מה המנגנון הנכון להודעה מראש לעסקה שמראש נחתמה לטווח ארוך – בהנחה שאני מעריך היום שאתם לא מאשרים הסכמים של 900 שנה, ושל 99 – יש הגבלה, אגב, על הסכמים היום?
יואל חסון: על כמה לחתום?
רני נויבואר: בחוזים אחידים אולי יש, אבל זו לא הגבלה מפורשת בחוק.
יואל חסון: פה אין הגבלה.
רני נויבואר: אדוני יחליט אם יהיו עוד חוזים של 999 שנים.
יואל חסון: לא, אין לי סמכות להכניס את זה לחוק עכשיו.
רני נויבואר: אתה בסופו של דבר אומר שאם חוזה ניתן לביטול בכל עת, אתה אומר, מבחינתי אין חוזה שהעוסק יגיד לצרכן אתה צריך לשלם לי 999 שנים, או 98 שנים, זה מה שעומד כרגע בפרק.
יואל חסון: אבל בואי נבין את השוק ואת העניין הזה.
יואל חסון: אי-אפשר לחתום מראש על עסקה בסוג כזה, ולהגיד יכול לצאת בכל עת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז תעשה את זה מודולרי.
יואל חסון: זה לא הגיוני, אי-אפשר לתכנן תכנון, אי-אפשר לעשות שום דבר.
רני נויבואר: אתה יכול.
רני נויבואר: תראה - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יואל, אולי נעשה את זה מודולרי?
אמיר שפיצר: זה גם מה שחדרי הכושר אמרו.
אמיר שפיצר: כנראה שאם תהיה טוב יישארו, אין סיבה שלא.
רעות אושעיה: זה לא אותו דבר.
רני נויבואר: אם חדרי הכושר - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יואל - - -
יואל חסון: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ מדברת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאולי צריך לחשוב כמו שחשבנו גם קודם בנושא אחר, שאם למשל העסקה נחתמה לעשר שנים, צריך לראות תחנות יציאה על-פי זמן שכבר היית בעסקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם היית בעסקה רק שנה, אז זמן הביטול הוא שנה; אם היית בעסקה חמש שנים, זמן הביטול הוא חצי שנה; היית בעסקה תשע שנים, לא צריך בכלל זמן ביטול, אתה מודיע באותו יום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי זה מה שצריך לעשות.
גיל אוריון: אם יורשה לי, זה נושא סבוך, צריך לנתח אותו כלכלית, ללמוד על מקרים אחרים בעולם.
גיל אוריון: הקונספט הזה הוא מאוד מקובל בעולם.
גיל אוריון: עכשיו לשבת בכמה דקות של דיון ולגבש כאן עקרונות - -
אמיר שפיצר: זה דיון רביעי.
גיל אוריון: - - לגבי התפיסה הזאת של Time-sharing – בכל הכבוד, זה לא רציני.
גיל אוריון: הוועדה הזו עושה עבודה מאוד רצינית, אבל אי-אפשר בצורה כזו להכריע.
רני נויבואר: אדוני, אפשר להתייחס?
רעות אושעיה: על עקרונות החוק העיקרי – הייתי כאן בכמה ישיבות, וטרם דנו.
גיל אוריון: זה לא חדר כושר, זה עניין שיש בו אלמנט קנייני.
גיל אוריון: זה כמו שתגיד שבחוזה חכירה אתה רוצה לקבוע – אתה יודע מה, בהסכם משכנתה אתה רוצה לקבוע שאחרי חצי שנה הבן-אדם יוכל להגיד "פוס", אני לא רוצה יותר.
גיל אוריון: המהות של ההסכמים האלה היא מהות ארוכת טווח.
אתי בנדלר: גם זה נקבע בחקיקה, לגבי הסכם משכנתה, שאפשר לעשות פירעון מוקדם.
רני נויבואר: נכון, פירעון מוקדם.
גיל אוריון: אבל, שוב, אני מניח - - -
אתי בנדלר: ושמענו את כל הטענות - - - ובכל זאת המחוקק קבע את זה.
אמיר שפיצר: בדיוק, זה אותו מנגנון.
ניצן חרותי: נא לא לשכוח שמי שקונה - - -
גיל אוריון: - - - יש כאן שיקולים כלכליים.
גיל אוריון: צריכים לשמוע מומחים בתחום הזה.
לאה ורון: אתם יודעים שהנושא הוא על שולחן הוועדה.
לאה ורון: לא גיבשתם שום הצעה שאתם רוצים לבקש מהוועדה?
אמיר שפיצר: הם רוצים למשוך זמן.
לאה ורון: מה ציפיתם, שאנחנו נציע את ההצעות ונעשה את הבדיקות אצלכם?
גיל אוריון: סליחה, הדיון כאן עסק בהסכמי העבר, גיבשנו ניתוחים כלכליים לגבי הסכמי העבר, הגשנו גם חוות דעת - - -
לאה ורון: ולא חשבתם שהצעת החוק תעסוק גם בהסכמי העתיד?
גיל אוריון: - - למדנו את הדברים האלה לגבי מה שקורה בעולם, זה עולם ומלואו.
גיל אוריון: אבל זה לא משהו - - -
יואל חסון: חברים, אני רוצה לומר משהו לוועדה.
יואל חסון: הגענו לרגע מאוד קריטי, והוא מאוד מכריע.
יואל חסון: אם לא נצליח למצוא את שביל הזהב בדבר הזה, אני חושב שהתוצאה של הדבר הזה תהיה שלא יהיה חוק בכלל.
יואל חסון: זה חשש שלי.
יואל חסון: הכי קל היה לי להשאיר את זה למחר, כי מחר כן אמור להיות דיון ב-12:00, אבל אני אומר לכם, זה לא יהיה.
יואל חסון: ואני לא יודע, אין לי באמת את הכלים.
יואל חסון: כי לי נראה, באופן ההגיוני, שאם נגיד אני לוקח שעל הסכם לשנה ביקשנו 14 יום – דובר על 30 יום, בסוף הסכמנו על 14 יום – אז כשאני מדבר על הסכם לעשר שנים, ל-20 שנה, בוודאי שזה צריך להיות יותר זמן.
יואל חסון: ודאי שזה דבר אחר.
יואל חסון: ודאי שזה לא ומה להסכם של שנה.
יואל חסון: מה גם שאני חושב שאני מבין פחות או יותר - - -
ניצן חרותי: ההבדל הוא שאתה מאבד את הנכס שלך.