GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כרמל שאמה-הכהן: מה הוא קונה - - - לצמיתות?
יואל חסון: כל חוזה יכול להיות - - -
עמיר פרץ: זה שלו.
רעות אושעיה: לא, הוא - - - משתנה בין חברה לחברה.
רעות אושעיה: כמובן שכל עוסק רשאי לקבוע לפי - - -
כרמל שאמה-הכהן: כי אתה לוקח את הסכום של החוזה חלקי הזמן.
עמיר פרץ: אבל אין לכם תיחום של זמן בחוזה.
כרמל שאמה-הכהן: יש תיחום.
שחר עקה: יש, יש.
רעות אושעיה: יש, ודאי.
רעות אושעיה: זה חלק מהוראות החוק.
רעות אושעיה: החוק דורש זאת.
עמיר פרץ: תיחום של זמן – מה - - -?
כרמל שאמה-הכהן: 20 שנה, 30 שנה – אני לא יודע.
שחר עקה: אצלנו זה בין עשר ל-40 שנה.
עמיר פרץ: אז נניח שיש לנו תיחום של זמן, ויש לך יחידת מדידה – כמה שווה שנה, כן?
עמיר פרץ: עכשיו, השאלה היא איך אתה מבחין בין בית-מלון לבין יחידת נופש, בזה שאתה מגדיר - - -
עמיר פרץ: אם אני יכול לבטל בכל עת ולקבל את החלק היחסי שלי – מצוין.
עמיר פרץ: קניתי לי בית-מלון בחצי מחיר, בכל רגע נתון - - -
כרמל שאמה-הכהן: למה חצי מחיר?
עמיר פרץ: כי כשאתה לוקח את עלות ההשקעה פר השנים, פלוס דמי-האחזקה שאתה משלם.
עמיר פרץ: לוקח כמה עולה יחידת הלנה - - -
כרמל שאמה-הכהן: כן, אתה חלק מהיזמות פה.
כרמל שאמה-הכהן: השקעת הון עצמי מראש.
כרמל שאמה-הכהן: המלון פשט את הרגל.
כרמל שאמה-הכהן: - - - את הסיכון הזה.
עמיר פרץ: אז אני בורח.
עמיר פרץ: אז אני לא משתתף בפשיטת הרגל, אני נעזר רק כשנוח לי.
עמיר פרץ: תחליט.
עמיר פרץ: אם אתה בתפיסה - - -
יואל חסון: אז למה העוסק כבול והוא לא כבול?
יואל חסון: העוסק כבול.
יואל חסון: העוסק לא יכול חד-צדדית להגיד: אני מפסיק.
כרמל שאמה-הכהן: העוסק מרוויח.
יואל חסון: מה הוא מרוויח?
עמיר פרץ: העוסק יכול להפסיק?
אתי בנדלר: לא, יש השבה הדדית, חבר הכנסת - - -
יואל חסון: הוא יכול להפסיק?
יואל חסון: העוסק יכול להפסיק?
יואל חסון: חבר'ה, נושא ההשבה – אני רוצה להסביר רגע משהו: דיברנו על זה אתמול - - -
כרמל שאמה-הכהן: תגיד לי, בחדר-הכושר הוא יכול להפסיק?
יואל חסון: אני, קודם-כל, די מצטער שנשארתי אתמול עד 20:00, זה היה לשווא בסוף.
כרמל שאמה-הכהן: אני שואל: בהצעה שלך, חדרי-הכושר – העוסק יכול להפסיק את המנוי?
כרמל שאמה-הכהן: גם לא.
כרמל שאמה-הכהן: ההפסקה היא חד-צדדית של הצרכן.
יואל חסון: אבל יש הבדל, ואני אסביר.
כרמל שאמה-הכהן: ההנחה היא שהעוסק רוצה למכור.
יואל חסון: אתם יכולים לתת לי רגע?
עמיר פרץ: הוא לא השקיע.
רוברט אילטוב: זו השקעה, אבל זה שירות.
רוברט אילטוב: זה שני דברים שונים.
עמיר פרץ: חדר הכושר, זה מי שהשקיע.
עמיר פרץ: הוא לא בונה את ההשקעה שלו על אותו תזרים.
עמיר פרץ: זה משהו אחר לגמרי.
כרמל שאמה-הכהן: אבל בגלל - - -
רוברט אילטוב: כשהוא הולך לחדר-הכושר הוא לא משקיע.
רוברט אילטוב: זו השקעה, מה.
כרמל שאמה-הכהן: לא, זו לא השקעה.
לאה ורון: מה, אתה משווה את הסכומים?
אתי בנדלר: בעלי חדרי-הכושר יצאו – הם טענו שהם משקיעים הון, מיליונים.
כרמל שאמה-הכהן: לא, לא, לא, השקעה זה בטוח לא.
לאה ורון: השוואה שאפשר לעשות זה אולי בתי-מגורים לקשישים של גיל הזהב.
כרמל שאמה-הכהן: אל תעשה השוואות.
כרמל שאמה-הכהן: זו צריכה של נופש בצורה מסוימת.
כרמל שאמה-הכהן: השקעה זה לא.
רני נויבואר: ושם באמת יש ביטול בכל עת - - -
לאה ורון: שם יש ביטול בכל עת.
רני נויבואר: ומחזירים את החלק - - -
לאה ורון: גם ליורשים.
רני נויבואר: גם ליורשים.
עמיר פרץ: תן לחבר הכנסת יואל חסון להסביר.
עמיר פרץ: חבר הכנסת יואל חסון יסביר מה הם החליטו, כי אני גם לא הייתי כאן אתמול.
יואל חסון: קודם-כל, צריך לומר שהדבר הנכון ביותר בעיניי לעשות – ונאמר לי אתמול, כמה פעמים, שזה לא אפשרי – זה לא להתייחס לעסקאות העתידיות ביחידות הנופש.
יואל חסון: כי, לדעתי, לוועדת הכלכלה אין כלים לעצב כיום את השוק הזה של יחידות הנופש.
יואל חסון: אין לנו את הכלים לזה.
יואל חסון: אני חושב שאנחנו לוקחים פה אחריות מאוד-מאוד גדולה על הגב שלנו.
יואל חסון: לדעתי, אין לנו את הכלים לעשות את זה.
יואל חסון: זה אל"ף.
יואל חסון: אם אין לזה מוצא, אז צריך ללכת לבי"ת.
יואל חסון: אבל, לדעתי, לא מיצינו את האופציה הזאת עד תום.
כרמל שאמה-הכהן: מי אמר שאין לזה מוצא, היועצת המשפטית בנדלר?
יואל חסון: היועצת המשפטית.
אתי בנדלר: אני הסברתי שהוראת מעבר נסמכת על - - -
אתי בנדלר: קובעים נורמה חדשה, ואז אומרים: הנורמה הזאת תחול על הסכמי עבר, אבל בשינויים כאלה או אחרים וכולי.
אתי בנדלר: אבל, קודם-כל, צריכה להיות קביעת נורמה.
אתי בנדלר: אחרת, אין לי כאן מה לקבוע הוראת מעבר.
אתי בנדלר: הוראת מעבר, זה אומר שעל-אף הנורמה שקבעת לגבי הסכמים - - -
לאה ורון: - - - עד כמה אפשר - - -
יואל חסון: לא סיימתי.
יואל חסון: אתמול קיימנו, אחרי שביקשת ממני להחליף אותך, אדוני.
יואל חסון: ואם הייתי יודע שתהיה רוויזיה על הדבר הזה, אז לא הייתי משקיע כל-כך הרבה זמן, וגם משלם מחיר אישי על הדבר הזה.
כרמל שאמה-הכהן: למה מחיר אישי?
יואל חסון: איחרתי לחתונה משפחתית.
יואל חסון: אבל, בכל אופן, מה שאני רוצה להגיד: תראו, דיברנו על זה, קודם-כל, צריך לקבל את העובדה ולהבין ששוק יחידות הנופש החדש לא יהיה.
יואל חסון: אנחנו, כולנו, מושפעים משוק יחידות הנופש הישן כשהיה: מושפעים מהחוזים הנוראיים שהיו שם; מהתהליכים של פשיטות הרגל; מהעברה מ"קלאריס" לזה, ולפה ולשם – באמת, שוק שהיה מזעזע עד היום.
יואל חסון: היום, אף-אדם נורמאלי, אדוני, היושב-ראש, לא היה חותם על חוזה, כפי שנחתם בעבר, על יחידות הנופש.
יואל חסון: ואתה יודע מה, מי שיחתום על חוזה היום – מגיע לו, בסדר?
יואל חסון: לא היה חותם, אוקיי?
יואל חסון: היום, השוק כולו הוא אחר, רוצים להתכנס למקום אחר: להפוך אותו להיות יותר אטרקטיבי; יותר מעניין; יותר סחיר גם, בין בעלי יחידות הנופש לבין אחרים.
יואל חסון: אני טוען: אם אתה אומר עכשיו שאני קונה יחידת נופש, ואני, בכל זמן, יכול לצאת, וגם מחשבים את החישוב של ההשבה, אז אני אלך למלון רגיל.
יואל חסון: אין יכולת בהשקעה.
יואל חסון: אתה אמרת את זה בצורה הכי נכונה, אדוני: כאשר אני מקים מלון ליחידות נופש, אני צריך את ההון הראשוני הזה כדי לבנות את המלון.
יואל חסון: שמתי את הכול שם.
יואל חסון: אם יתחילו "להתפרק" לי אנשים, מה אני אעשה?
יואל חסון: אני אקלף את הקירות?
יואל חסון: אני אקלף את הקרמיקה, את האסלות, ואני אתן להם אסלות בחזרה?
כרמל שאמה-הכהן: אז, לכן, בעסקה הזו, בגלל המבנה שלה, הביטול נכנס לתוקף בפרק זמן של שנים, ולא כמו מכון-כושר – תוך 14 ימים.
כרמל שאמה-הכהן: ומעבר לזה, מדובר פה בסכום כסף ענק.
כרמל שאמה-הכהן: אם אדם משלם על שנה במנוי למכון-כושר, פה אדם שילם מראש כמעט לעשרות שנים.
כרמל שאמה-הכהן: אין היגיון שלא תהיה לו איזו השבה חלקית ודחויה.
לאה ורון: כי היום, כבר במשך שנים רבות, לא מקימים בתי-מלון שהם רק ליחידות נופש.
לאה ורון: היום זה שילוב של בתי-מלון - - -
יואל חסון: טוב, כולנו תומכים מאוד במלונות ובבניית מלונות – אני לא כזה מומחה.
יואל חסון: אני לא יודע - - -
לאה ורון: אני כן.
יואל חסון: אז יפה.
יואל חסון: אז סבבה.
יואל חסון: אז תספרי לוועדה.
יואל חסון: אני לא כזה מומחה, ואני לא כזה שש לקחת אחריות על דברים שאת אומרת, שיכול להיות שהם נכונים ויכול להיות שהם לא נכונים, רק שאני צריך בסוף להצביע עליהם, אוקיי?
יואל חסון: ואני לא יודע מה ההשפעה הרוחבית שלהם על השוק הזה.
יואל חסון: ואני לא רוצה להרוג את השוק הזה.
יואל חסון: עכשיו, הוועדה במקור – אני באתי בכלל לטפל בבעיות העבר.
יואל חסון: לא באתי לטפל בבעיות העתיד; לא באתי לעצב את שוק יחידות הנופש; לא באתי לייצר אותו ולבנות אותו עכשיו על בוריו – אני לא יודע את הדברים האלה.
יואל חסון: אתם, קודם-כל, כל-כך בטוחים בעצמכם.
יואל חסון: אני לא בטוח בדבר הזה.
יואל חסון: אני לא בטוח.
יואל חסון: לי נראה הגיוני שאדם חותם על הסכם, והוא יודע מראש שההסכם ל-15 שנה, 20 שנה.
יואל חסון: הוא יודע שזה ההסכם.
יואל חסון: הוא רואה את ההסכם.
יואל חסון: הוא רואה את כל המשמעויות שלו, ואת כל ההשלכות שלו.
יואל חסון: אני טוען שאדם לא ימהר לבטל אותו.
יואל חסון: הוא לא רוצה ליהנות מזה יותר?
יואל חסון: בהנחה שהשוק יהיה יותר סחיר, יותר אטרקטיבי – הוא ינסה למכור את זה; הוא יסחר בזה; הוא ישכיר את זה לאחרים; הוא יעשה פעולות כאלה.
יואל חסון: מה אני מציע, במקום אותה התעסקות עם ההשבה, שאנחנו לא יודעים מהי ההשפעה הרוחבית שלה על התחום הזה: רוצים להוציא, כי כל פעם מזכירים – הרי אי-אפשר לבסס הצעת חוק על היוצא מן-הכלל, ולא על הכלל.
יואל חסון: עכשיו כל הזמן אומרים: יהיה זה שיהיה חולה, וזה שחס-ושלום יקרה לו ככה, ויקרה לו ככה.
יואל חסון: רוצים לעשות סיוג לאנשים שהם – ויש את זה במוסד לביטוח לאומי, וזה מאוד מוגדר.
יואל חסון: אדוני, תקשיב לי, חשוב לי שאתה תבין.
כרמל שאמה-הכהן: מקשיב לך לכל מילה.
יואל חסון: שאתה תבין אותי.
יואל חסון: רוצים לסייג את אלה של המצוקה, שחתמו על חוזה, ואחרי שלוש שנים, חס-ושלום, חלו במחלה סופנית או לא יודע מה קרה להם; והם חייבים להשתחרר, ולא צריכים לאבד את כל הזכויות שלהם בגלל שקרה להם משהו שהוא לא בידיהם.
יואל חסון: ולא מבחירה שלהם, אלא לא בידיהם, קרה להם משהו נוראי – תמצא פתרון לדבר הזה.
יואל חסון: אבל מי שמבחירתו חתם על חוזה; יודע שזה 20 שנה; יודע את הכללים בצורה ברורה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל אתה גם חתמת מבחירתך על חוזה של מכון כושר.
יואל חסון: זה לא אותו דבר, ואני אסביר לך למה.
כרמל שאמה-הכהן: מה "לא אותו דבר"?
יואל חסון: אני אסביר לך למה זה לא אותו דבר, הסברתי:
יואל חסון: כאשר אתה רוצה ללכת לבלות ביחידת נופש, יש לך שתי אופציות:
יואל חסון: אם אתה לא רוצה להתחייב – אתה לא יודע אם אתה רוצה חופש בחנוכה או בסוכות או בפסח – לך למלון רגיל.
יואל חסון: תעשה הזמנה, ותלך למלון רגיל.
יואל חסון: אם אתה רוצה להבטיח לעצמך שבוע מסוים ל-20 שנה קדימה, שבו אתה לוקח את המשפחה ואת כל הציוד שלך ונוסע לחופשה, זו התחייבות הדדית.
כרמל שאמה-הכהן: אני מתחייב שאם אני אתחרט, אני: אל"ף, אצטרך לחכות שנתיים או שלוש כדי להשתחרר, אוקיי?
כרמל שאמה-הכהן: או תקופה אחרת שנחליט עליה.
כרמל שאמה-הכהן: אני גם הנחתי מראש סכום השקעה ראשוני שהוא כבד מאוד, שלא כל אחד יכול לעשות את זה.
כרמל שאמה-הכהן: ואני גם אפסיד ממנו כסף אם אני אבטל – מה אתה רוצה יותר מבן-האדם?
יואל חסון: אבל איך תחזיר לו את ההשבה הזאת?
יואל חסון: איך תחשב אותה?
כרמל שאמה-הכהן: אז בגלל זה אתה נותן פרק זמן.
כרמל שאמה-הכהן: מי שהכי מומחה - - -
יואל חסון: איך תכסה את זה?
כרמל שאמה-הכהן: תקשיב, אתה רוצה יעילות?
כרמל שאמה-הכהן: מי שהכי מומחה בלשווק יחידות נופש, זה החברות שמחזיקות ומנהלות את האתרים האלה.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא אשלח עכשיו את הדודה שלי לשווק את היחידה שלה, כי היא לא תצא מזה.
כרמל שאמה-הכהן: יש כאלה שכן יכולים: אתה, אולי, ואני יכולים.
כרמל שאמה-הכהן: לא יודע, אולי יכולים.
כרמל שאמה-הכהן: אחרים, יש אנשים, במיוחד אלה שחותמים על יחידות נופש, לא בנויים להתחיל לשווק את זה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא ישווק את זה – או שהוא יפסיד 50%, 60%.
כרמל שאמה-הכהן: מי שהכי יעיל, שיודע לשווק את זה, ויש לו מערך שכבר פועל, ומשווק וממשיך לשווק כל הזמן – אז אתה נותן לו.
כרמל שאמה-הכהן: אז אתה יכול להתחשב בו.
כרמל שאמה-הכהן: ואני אמרתי והעליתי את הסוגיה הזו: מה קורה אם כולם מבטלים?
כרמל שאמה-הכהן: לתת לו פרק זמן.
כרמל שאמה-הכהן: אתה יכול להגיד: הוא צריך עשר שנים התראה – אני בכוונה מקצין – הוא ישווק את זה, זה לא יזעזע לו את המערכת.
יואל חסון: אולי אפשר ללכת על מסלול יותר הגיוני, - -
יואל חסון: - - שזכות ההשבה – אדם יחזיר את יחידת הדיור לבעלים, וזכות ההשבה תינתן כאשר תתבצע העברה מחודשת של הזכויות.
כרמל שאמה-הכהן: כן, אבל אין פה - - -
אתי בנדלר: לא יהיה להם שום incentive לשווק את זה.
יואל חסון: אז בוא נייצר את זה.
יואל חסון: יש לו.
יואל חסון: אפשר לייצר את זה.
כרמל שאמה-הכהן: זה כמו שמבקשים מהנידון למוות לעשות דיאטה כי הוא לא נכנס בכיסא החשמלי.
יואל חסון: אז בוא נייצר את החובה של העוסק.
כרמל שאמה-הכהן: אין לו מוטיבציה.
יואל חסון: אז בוא נייצר את המוטיבציה לעוסק.
כרמל שאמה-הכהן: איך תייצר את החובה?
יואל חסון: שאם תוך כך וכך זמן לא יהיה, העוסק יהיה צריך להחזיר את ההשבה היחסית.
יואל חסון: נגדיר אותו.
כרמל שאמה-הכהן: אבל - - -.
כרמל שאמה-הכהן: זה השלוש שנים או כמה שזה.
כרמל שאמה-הכהן: נתת לו את ההתראה הזו.
יואל חסון: תיחשב לי את ההשבה.
יואל חסון: אני עשיתי יחידה ל-20 שנה, שילמתי 50,000 שקל דמי-פיקדון.
כרמל שאמה-הכהן: לכמה עשית?
יואל חסון: ל-20 שנה, אוקיי?
כרמל שאמה-הכהן: 20 שנה.
יואל חסון: עשיתי עכשיו ל-20 שנה.
כרמל שאמה-הכהן: כמה שילמת?
יואל חסון: 50,000 שקל בתשלום הראשון.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, 2,500 שקלים לשנה.
יואל חסון: עכשיו הייתי - - -
כרמל שאמה-הכהן: השתמשת חמש שנים.
יואל חסון: השתמשתי חמש שנים, ואני רוצה לצאת.
יואל חסון: בחוק שלנו אני יוצא.
כרמל שאמה-הכהן: אז השתמשת ברבע, וצריכים להחזיר לך שלושה רבעים.
כרמל שאמה-הכהן: שלושה רבעים מ-50,000 שקל זה 37,500 שקלים.
כרמל שאמה-הכהן: 37,500 שקלים – תוריד מזה כמה אחוז שאתה חושב שצריך להוריד: 10%, 15%, 5%.
ביתיה גוטל: שלוש שנים - - -
אתי בנדלר: אתה מבין על איזה חילוט אתה מדבר במקרה הזה?
כרמל שאמה-הכהן: זה הרבה כסף.
אתי בנדלר: - - - סטייה של 37,500 שקלים.
עמיר פרץ: זה רכוש שלו.
עמיר פרץ: אתם יודעים, זה הרכוש של האדם.
עמיר פרץ: לא צריך לקנות רכוש, הוא צריך למכור אותו.
עמיר פרץ: זה רכוש שלו, למה הוא צריך להחזיר?
קריאה: אדוני היושב-ראש, תסתכל גם לצד הזה.
עמיר פרץ: אתם לא מסתכלים על העניין הזה.
אתי בנדלר: זה לא רכוש שלו.
ניצן חרותי: זה לא רכוש שלו.
עמיר פרץ: סליחה, אז שלא יקנה.
עמיר פרץ: הוא קונה רכוש, הוא לא קונה משהו אחר.
עמיר פרץ: הזכות הזאת היא זכות ששווה כסף.
ביתיה גוטל: אבל אם היא שווה כסף אז ייקנו את זה.
ביתיה גוטל: הבעיה - - -
עמיר פרץ: אה, אם היא שווה הוא ימכור, ואם היא לא שווה הוא יחזיר?
עמיר פרץ: מה זה העניין הזה?
עמיר פרץ: אני הולך לקנות עסקה – את נותנת לי ביטחון שאם היא לא טובה, אז אני יכול להיפטר ממנה?
קריאה: צריך להפריד בין שני דברים: - - -
רעות אושעיה: יש כאן הנחה בסיסית שגויה, לדעתי, של החלק הארי היחסי הראשוני.
רעות אושעיה: החלק היחסי הראשוני הוא לא רווח המלון.
רעות אושעיה: אני חושבת שאתם לא עומדים על זה.
עמיר פרץ: קניתי בית.
עמיר פרץ: אם המחיר שלו ירד אני יכול להחזיר אותו?
עמיר פרץ: למה לא אותו דבר?
ניצן חרותי: משום שזה לא.
עמיר פרץ: לא הספקתי לשלם.
ניצן חרותי: בית זה רכוש.
כרמל שאמה-הכהן: כי בית הוא נכס שלך.
עמיר פרץ: וזה גם נכס שלך.
ניצן חרותי: לא, זה לא.
ניצן חרותי: זה לא נכס שלך.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא נכס שלך.
ניצן חרותי: של בעל המלון.
כרמל שאמה-הכהן: מעבר לזה, בית, אם תוך כדי תהליך הבנייה, דרך אגב, מקבלן, אם אתה עושה ביטול, לא לוקחים לך את כל הכסף.
רני נויבואר: 10% בחוזים.
רני נויבואר: אני רוצה להתייחס לזה, אדוני.
עמיר פרץ: אז זה מה?
כרמל שאמה-הכהן: הנה, בבקשה.
קריאה: זה בדיוק כמו - - -
עמיר פרץ: אחרי שגמר את העסקה?
כרמל שאמה-הכהן: אחרי שחתמת ואחרי - - -
עמיר פרץ: - - -?
יואל חסון: אדוני, האם אתה מתייחס, לדוגמה, להוצאות השיווק של כל הדבר הזה, של העסק?
יואל חסון: הרי ההוצאות עצמן הן לא רק ההוצאות של הקנייה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה כבר ויכוח על המרכיב, כמה יישחק לו ברגע שהוא עוזב.
כרמל שאמה-הכהן: תגיד לי: יש פה הוצאות שיווק אסטרונומיות, ניקח לו 50% – אני בכוונה סתם אומר.
כרמל שאמה-הכהן: זה כבר ויכוח.
כרמל שאמה-הכהן: אבל ההיגיון, שהוא צריך או להצליח למכור את זה או להיקבר עם זה, לא מקובל.
רני נויבואר: אדוני, אני רוצה להתייחס לזה, בבקשה.
עמיר פרץ: מותר גם לבעלים להחליט בשלב מסוים שלא משתלם לו, והוא ייקח על אותו בסיס - - - 50%.
כרמל שאמה-הכהן: זה ההבדל בין בעלים - - -
עמיר פרץ: על אותו פרמטר.
כרמל שאמה-הכהן: שייתן לו פיצוי?
אתי בנדלר: זה חוק הגנת הצרכן.
רעות אושעיה: בחוק הגנת הצרכן צריך להיות מידתיים, ולחשוב שיש עוסק בצד השני.
כרמל שאמה-הכהן: שמע, זה כמו שתגיד לי - - -
עמיר פרץ: אבל אנחנו - - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה כמו חברת ביטוח.
עמיר פרץ: השאלה היא אם אנחנו רוצים לפקח בשוק הזה ולהרוג אותו.
כרמל שאמה-הכהן: חברת ביטוח – אתה יכול להפסיק את הפוליסה, ואתה מקבל את ההחזר היחסי, אולי בניכוי משהו.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הביטוח לא יכולה להפסיק לך את הפוליסה אם עמדת בתנאים.
כרמל שאמה-הכהן: תמיד הצד של העוסק – זה ממול – אף-פעם אין לו זכות ביטול אם אתה עמדת בתנאים.
כרמל שאמה-הכהן: זה הבסיס של הצרכנות.
איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני אוכל באיזשהו שלב?
כרמל שאמה-הכהן: היום אתה - - -.
כרמל שאמה-הכהן: נו, מה אתה רוצה להגיד?
איתן כבל: אני, ברשותכם, רוצה – חבל שחבר הכנסת עמיר פרץ יצא – תראו: יש כאן נקודת מוצא שצריך לזכור אותה: הרי מה שאנחנו עושים פה, בוועדת הכלכלה, ואתה פה עומד ומוביל מרכזי בעניין הזה – זה שינוי גישה, שינוי תפיסה דרמטי.
איתן כבל: זאת אומרת, הצרכנים, זה לא עניין, זה רק עניין של השנים הממש אחרונות.
איתן כבל: ואולי הכנסת הזאת, יותר מכל כנסת אחרת, הרימה את העניין הזה בכל הכוח, אוקיי?
איתן כבל: זאת אומרת, העוסקים, ברוב המקרים, הם לא כאלה, איך אומרים?
איתן כבל: אף-אחד לא בא, חס-וחלילה, לפרק את העוסקים; אף-אחד לא רוצה; אין לנו עניין שיפסידו; אף-אחד גם לא רוצה אחר-כך לרכוש חבילה במקום שהוא נדון לכישלון.
איתן כבל: תראו, אנחנו עשינו התקדמות מאוד גדולה, וצריכים להחליט מהם עקרונות היסוד הבסיסיים שעליהם, אחר-כך, אנחנו מניחים את הפלטפורמה.
איתן כבל: באופן אישי, אני סברתי, ולאורך כל הדרך – דרך אגב, ההצעה, זה המקור.
איתן כבל: אני חוזר למקור – שבעצם זכותו של כל אחד להשתחרר בכל זמן נתון, ונדון מה המשמעות של ביטול כזה, אוקיי?
אתי בנדלר: איזה דמי-ביטול?
איתן כבל: איזה דמי-ביטול.
איתן כבל: עברנו.
איתן כבל: אני לא רוצה עכשיו לחזור אל העבר.
איתן כבל: קיבלנו כאן החלטה מאוד-מאוד חשובה, שאמרה שאנחנו נותנים תמיד את השנה, אוקיי?
איתן כבל: שבן-אדם יתאפשר לו, וכולי.
איתן כבל: את זה סיימנו פלוס מינוס - - -
יואל חסון: זה על העבר.
איתן כבל: כן, אמרתי.
איתן כבל: לכן, אני לא רוצה.
איתן כבל: אני רק נוגע כאן - - -
יואל חסון: הבעיה זה העתיד.
איתן כבל: תראו, קבענו כאן מסמרות.
איתן כבל: המסמרות הן לא רק לגבי העבר.
איתן כבל: הן יכולות להיות בדיוק באותה נקודה גם כלפי העתיד.
איתן כבל: זאת אומרת, אם אנחנו קבענו כלל שהוא לא עושה חיים קלים כל-כך לצרכן להשתחרר, אוקיי?
איתן כבל: אז מה אני אומר?
איתן כבל: תזכרו, כשבא בן-אדם וחותם עסקה – בעיקר, אני מדבר על החותמים החדשים.
איתן כבל: הישנים, נגמר – אחרי כל מה שנאמר, אחרי כל מה שקרה; הרי אף-אחד לא הולך לחתום על עסקה כדי לבטל אותה בשנה שלאחר-מכן.
איתן כבל: אם הוא מחליט לבטל אותה, זה עלול להיות או כי השירות הוא כל-כך מחורבן, - -
עמיר פרץ: או שקרה לו משהו.
איתן כבל: - - או שקרה לו חס-וחלילה משהו.
איתן כבל: זאת אומרת, אחרי כל התהליכים האלה.
איתן כבל: תראו, בסופו של עניין, קשה לי לראות מצב שאנשים נכנסים.
איתן כבל: זה כמו כל החוקים שאנחנו באים, ואז העוסקים אומרים: מה, יקנסו, ייגנבו, ייקחו, יבואו, ילכו – אנחנו מכירים את כל זה.
איתן כבל: אז זה לא מופרך לחלוטין.
איתן כבל: אבל בסוף-בסוף זה קיים, אבל זה בשוליים.
איתן כבל: לכן, מה שאני אומר לנו, חברי הוועדה: תזכרו, כשבא בן-אדם ושם כסף ל-20 השנים הקרובות, אלה דברים שבעל העסק מתגלגל איתם.
איתן כבל: הוא מתגלגל עם הכסף שלך.
איתן כבל: אפילו אם אתה השקעת לשנה, אתה כבר בשנה הזאת שילמת אותה מראש, הוא משחק עם הכסף שלך.
איתן כבל: זה לא שהוא עכשיו עומד כאבן שאין לה הופכין.
איתן כבל: אדוני היושב-ראש, ואתה נותן לו שנה מראש זמן להתארגן.
איתן כבל: שנה זה הרבה מאוד זמן.
אתי בנדלר: לפחות שנתיים.
כרמל שאמה-הכהן: או שנתיים.
אתי בנדלר: בין שנתיים לשלוש.
איתן כבל: אז אמרתי: זה הקל שבקל-וחומר.
איתן כבל: אני סבור שאם כבר הלכנו, צריך שנה.
איתן כבל: שנה זה די והותר זמן.
איתן כבל: אם בן-אדם הגיע למצב של שוקת שבורה, והוא רוצה להשיב את כספו בחזרה.
איתן כבל: כי העוסק לא לוקח את הכסף וזורק אותו – אני יודע – באיזו בלטה.
איתן כבל: זה לא "בוב-ספוג", אוקיי?
איתן כבל: הוא לוקח את הכסף, והוא מתגלגל איתו.
איתן כבל: הוא מרוויח עליו.
יואל חסון: הוא בנה איתו מלון.
איתן כבל: בסדר-גמור.
איתן כבל: אני אומר.
איתן כבל: אז כל הזמן הוא מתגלגל איתו.
איתן כבל: זאת אומרת, אתה לא יכול להסתכל - - -
איתן כבל: אני בכלל סבור שלא צריך יותר משנה.
איתן כבל: שזה יהיה צריך להיות, אתה יודע, שהוא יכול להודיע, יש לו הודעה, זמן של שנה, אז אני כבר – איך אומרים – מבין את האווירה בוועדה, ואני מוכן ללכת.
איתן כבל: אבל לא צריך לתת שנתיים ושלוש.
עמיר פרץ: לחדשים?
איתן כבל: לחדשים, בוודאי.
אתי בנדלר: ומה לגבי ההשבה של הסכום הראשוני?
איתן כבל: אני חושב שצריך לקבוע כאן איזה סכום.
איתן כבל: השנה כבר נתת מקדם לבעל העסק.
איתן כבל: עובדה שאתה נותן לו שנה, אתם בכלל מציעים שנתיים.
איתן כבל: אז זה לא עכשיו שפתאום כל הדיירים החדשים הודיעו כי יש וירוס, ורוצים לבטל.
איתן כבל: זה כמו החוקים שהעברנו פה, עכשיו, של השבת הכסף, שאמרנו: עכשיו כולם יבואו, ויעשו - -
כרמל שאמה-הכהן: ויחזירו את החולצות.
איתן כבל: - - ויחזירו את החולצות.
איתן כבל: בסוף, הם עשו עכשיו גם-כן מחקר.
איתן כבל: בסך-הכול זה עובד הרבה יותר מאשר אפילו הם ציפו – המחקר האחרון שנעשה על-ידי המשרד שלכם, בוודאי ברשתות.
איתן כבל: דרך-אגב, יש כבר רשתות שנותנות שבועיים להחזיר, בגדים.
איתן כבל: כן, כן, עכשיו ראיתי את זה – הייתי עכשיו באחת הרשתות הגדולות בארץ – כי הם הבינו שזה גם עניין שנותן להם מקדם - - -
כרמל שאמה-הכהן: טוב, חבר הכנסת כבל.
איתן כבל: לכן, שנה.
איתן כבל: אני מציע לכם, חברים יקרים: בואו לא ניסחף.
אתי בנדלר: ולקבל השבה של החלק היחסי, - -
אתי בנדלר: - - של השנה שלא עשה שימוש?
אתי בנדלר: השבה מלאה.
עמיר פרץ: זאת אומרת, אני אחתום עכשיו על עסקה.
עמיר פרץ: אני אתן לזה 50,000 שקל.
עמיר פרץ: אני בעוד שנה אומר: חבר'ה, תודה רבה.
עמיר פרץ: תנו לי 45,000 שקל בחזרה, ונגמר העניין?
יואל חסון: אחרי שידעת שאתה חותם - - - על 20 שנה?
איתן כבל: שנייה - - -
רעות אושעיה: כל המודל הכלכלי של יחידות הנופש - - -
עמיר פרץ: אז אל תחתום.
יואל חסון: אז איזו משמעות יש לעסקה ל-20 שנה?
איתן כבל: סליחה, - -
יואל חסון: יש ביניכם - - -
איתן כבל: - - חבר הכנסת חסון - - -
יואל חסון: אתה הורג את השוק.
איתן כבל: אני לא הורג את השוק, חבר הכנסת חסון.
יואל חסון: אתה הורג אותו לגמרי.
איתן כבל: חבר הכנסת חסון, אני אגיד לך מה העניין: אתם יוצאים מנקודת הנחה – סליחה – חבר הכנסת חסון, 30 שנה אנשים יושבים ככה.
איתן כבל: 30 שנה הסיפור הזה של - - -
יואל חסון: עזוב את העבר.
שחר עקה: חבר'ה, אתם כל הזמן מתייחסים רק ל"קלאב-הוטל".
שחר עקה: יש עוד פרויקטים שעובדים וחיים.
שחר עקה: זה עובד נהדר.
כרמל שאמה-הכהן: ראיתי שביקשת לדבר.
יואל חסון: חבר הכנסת כבל, אתה מפספס לגמרי.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, אבל בוא נתקדם.
איתן כבל: אני רוצה להתקדם, חברים יקרים.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אמרנו, סיימנו.
כרמל שאמה-הכהן: בוא, צריך לעבור הלאה.
איתן כבל: לא, לא סיימנו.
איתן כבל: אני אומר לכם שאתם לוקחים את זה לכיוון לא נכון.
איתן כבל: אנחנו הולכים יותר מדי בעניין הזה למען העוסק.
איתן כבל: הוא בעצם מרוויח את הכול.
איתן כבל: כל הזמן מסתכלים עליו, כאילו מה קורה למחרת – הוא מתמוטט.
איתן כבל: אני לא רוצה שהוא יתמוטט.
יואל חסון: אז תעשה יוצא מן הכלל.
יואל חסון: תעשה - - -
רעות אושעיה: הוא לא מתמוטט.
רעות אושעיה: הוא לא עושה יחידות נופש אם זה מה שאתם מתכוונים לעשות.
איתן כבל: אבל אתה יוצא מנקודת הנחה.
איתן כבל: סליחה, - - -
רעות אושעיה: אין ענף יותר.
איתן כבל: אתם מייצרים מצב כאילו האחד הזה עכשיו הוא איזה דומינו.
רעות אושעיה: אבל אם זה לא יהיה אחד.
רעות אושעיה: ואם זה יהיה עשרות.
איתן כבל: זה לא.
איתן כבל: זה אין - - -
שחר עקה: אם מחר יש טילים באילת, וכולם מבטלים באילת – מה קורה?
שחר עקה: וזה לא מצב תיאורטי לחלוטין.
איתן כבל: אז אני אומר לכם:
איתן כבל: אם אתם צודקים אף חוק לא יעבור, כי תמיד – אין חקיקה שכל - - -
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, אתה באת לעשות פיליבסטר?
כרמל שאמה-הכהן: מה קרה לך?
כרמל שאמה-הכהן: מספיק, הבנו את הרעיון.
כרמל שאמה-הכהן: מר אדיר ענבר, רואה חשבון מטעם "קלאב הוטל".
ביתיה גוטל: רגע, הממשלה.
לאה ורון: הגברת נויבואר לא דיברה.
לאה ורון: אני פשוט יצאתי לדבר עם - - -
כרמל שאמה-הכהן: כן, הגברת נויבואר.
רני נויבואר: אנחנו רוצים לומר משהו שנאמר גם אתמול, וגם בדיון בצהריים, וגם בדיון אחר הצהריים: יש עיקרון של השבה.
רני נויבואר: מרגע שמודיע צרכן שהוא מבטל את החוזה, וזה נכון across the board כי זה נובע מחוק החוזים – כל אחד מהצדדים מחויב בהשבה.
רני נויבואר: הצרכן, מה שהוא נותן זה את הזכות שהם נתנו לו.
רני נויבואר: הוא מחזיר אותה חזרה לבעלים, והבעלים מקבל אותה.
רני נויבואר: מהצד השני, הצרכן זכאי להשבת הכסף – לא החלק היחסי שכבר בזבז, אלא החלק העתידי שהוא עוד יכול לנצל.
רני נויבואר: עכשיו, זו הנחת המוצא.
רני נויבואר: כל דבר שסותר מהנחת המוצא צריך להיות מוצדק.
רני נויבואר: כדי להצדיק את זה, וכרגע מה שהוועדה מציעה שלא להשיב שום שקל מכל הסכום הראשוני ששולם - - -
כרמל שאמה-הכהן: הוועדה לא מציעה את זה.
קריאה: זה מה שאתה עשית.
כרמל שאמה-הכהן: אה, בסדר.
כרמל שאמה-הכהן: בגלל זה הגשתי בקשה.
רני נויבואר: סליחה, מה שעלה בוועדה ומה שדובר אתמול זה שאת כל הכסף אני מקבל.
רני נויבואר: עכשיו, אנחנו רוצים לומר, ואנחנו גם הבאנו את זה לפני הוועדה – אגב, חוות הדעת שלנו לעניין הביטול – אנחנו אמרנו שבעיקרון השאלה של איך בדיוק, מה גובה ההשבה, וכמה יכול עוסק לנכות בגלל שנגרם לו נזק מסוים כתוצאה מזה שיש ביטול של עסקה; כל העניין הזה גם נבחן בבית-הדין לחוזים אחידים, וזה נבחן במשקפי חוזים אחידים.
רני נויבואר: ואני רוצה לומר לכם, לסבר את האוזן, שעכשיו היה בתיק – בית-הדין לחוזים אחידים במחוזי בירושלים קיבל החלטה, שבחוזה מכר דירה, שקבלן קבע שמגיע לו 10% על זה שצרכן החליט לבטל – כי הרי חוזה מכר דירה נתפס כלא רברסבילי – ואז, - -
כרמל שאמה-הכהן: תקשיב, חבר הכנסת פרץ.
עמיר פרץ: אני שומע.
רני נויבואר: - - הוא קובע שבכל מקרה של הפרה של הקונה את החוזה – הפרה של החוזה, לא על פי זכות – בהפרה הוא זכאי ל-10% מהמחיר של הדירה – בית-הדין קבע שזה מקפח את הלקוחות.
רני נויבואר: לכן, פה לא מדובר על 10%, מדובר פה על 100%.
רני נויבואר: אני מבקשת להכניס לחוק הגנת הצרכן הוראה שאומרת שאנחנו מכניסים הוראה לרעת הצרכן, שהיא פוגעת במובן הזה שהיא מקפחת.
רני נויבואר: ומהצד השני, אנחנו משריינים את החוזים האלה מפני ביקורת של בית-הדין לחוזים אחידים, כי אנחנו קבענו את ההסדר הזה בחקיקה, ובית-הדין לחוזים אחידים לא מסתכל על חקיקה.
רני נויבואר: אני רוצה עוד לומר בעניין הזה: אנחנו, גם בהסדרים של דיור מוגן יש ביטוי של השקעה.
רני נויבואר: נכון, החוזה קצת שונה.
רני נויבואר: החוזה קצת שונה, שבדיור מוגן הוא לוקח את הסכומים הראשונים שעולים כדי 900,000 שקל ליחידה ויותר מזה.
רני נויבואר: זה תלוי איפה.
רני נויבואר: זה תלוי בביקוש השוק.
רני נויבואר: אבל מבדיקה שאנחנו עשינו זה קרוב למיליון שקל ומעלה.
רני נויבואר: הם מחויבים להחזיר חלק מהסכום.
רני נויבואר: חלק מהסכום הם שוחקים.
רני נויבואר: ההסדר הוא לא הסדר שבו אני לא מחזיר כלום, או שבו הסדר שאני לא יכול לבטא בכל עת.
רני נויבואר: על אף שבעצם כל הכספים האלה נלקחים כדי לבנות את בית הדיור המוגן.
יואל חסון: תני לנו דוגמה לשחיקה.
יואל חסון: איך השחיקה הזאת עובדת?
יואל חסון: מנגנון השחיקה.
רני נויבואר: שם זה 3%.
רני נויבואר: בדרך-כלל, זה בין 3%-2%, לתקופה מוגבלת של 12-10 שנה.
רני נויבואר: זה - - -.
רני נויבואר: לכן, החוזים האלה קצת שונים.
יואל חסון: נכנסתי לבית-אבות, מה קורה?
יואל חסון: כמה שילמתי?
רני נויבואר: זה לא בית-אבות, זה דיור מוגן.
רני נויבואר: בבית אבות, הסכומים - - -
יואל חסון: דיור מוגן.
יואל חסון: נכנסתי לדיור מוגן – מה קרה?
עמיר פרץ: גם בבית-אבות יש - - -
יואל חסון: רגע, בואו נבין.
רני נויבואר: הסכומים יותר קטנים.
כרמל שאמה-הכהן: מה המנגנון?
כרמל שאמה-הכהן: זה מה שחשוב.
יואל חסון: מה המנגנון?
רני נויבואר: המנגנון הוא מנגנון של שחיקה.
רני נויבואר: נניח, שמת מיליון שקל, בסדר?
רני נויבואר: אז שמת מיליון שקל.