GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עו”ד חנן מלצר: אני חוזר ואומר, את הזכות הזאת אגב הצעת החוק ניסו לשלול מאתנו.
עו”ד חנן מלצר: כל מה שאני מבקש, לשמר את מה שנאמר בבג"ץ שהפסדנו בו.
עו”ד חנן מלצר: היתה שם מבחינתנו נקודת אחת, אותה אי-אפשר ככה אגב אורחא למחוק.
עו”ד חנן מלצר: יותר מזה, בסעיף 4 לחוק, זה העיקרון.
עו”ד חנן מלצר: אומרת המדינה בסעיף 4(א): "לא יעסקו במכר או בשיווק של גז טבעי : 1.
עו”ד חנן מלצר: בעל רשיון הולכה", אחר-כך גם חברת חשמל וכו'.
עו”ד חנן מלצר: אבל הסעיף הראשון זה בעל רשיון הולכה.
עו”ד חנן מלצר: יש חריג: לשלושים השנה הבאות זה לא יהיה כך.
דוידה לחמן-מסר: זה כמו בכבלים.
עו”ד חנן מלצר: בבג"ץ המדינה טענה המדינה שיש דין שונה, וגם כך פתחה גב' לחמן-מסר עכשיו, שהכבלים זה סיפור אחר.
עו”ד חנן מלצר: אז פעם אחת צריכים להחליט – זה אותו סיפור או סיפור אחר.
עו”ד חנן מלצר: אני מוכן להתמודד עם שתי הטענות אבל אני רוצה לדעת – הכבלים זה דומה לכאן או שונה מכאן.
עו”ד חנן מלצר: אני רוצה לדעת את זה בהתחלת הדיון כי נלך עם זה לכל האורך.
עו”ד חנן מלצר: עכשיו אני מבקש לדעת אם הכבלים זה סיפור דומה או סיפור שונה.
עו”ד חנן מלצר: אי-אפשר פעם להגיד שזה דומה ופעם להגיד שזה שונה.
דוידה לחמן-מסר: זה גם וגם.
אלון רווה: אני מייצג פה את קבוצת "פז" וטרקטבל.
אלון רווה: טרקטבל היא חברה בלגית שעוסקת בתחום הזה בכל העולם – בבלגיה, בדרום אמריקה, ומעוניינת להיכנס לתחום הזה גם בארץ.
אברהם פורז: רק בהולכה?
אלון רווה: כרגע בהולכה.
אלון רווה: היא לא ספקית גז.
אברהם פורז: מי החברה?
אלון רווה: טרקטבל.
אלון רווה: היא חברה בת של "סווזדיונז", החברה שבנתה את תעלת סואץ במצרים והיא גם בנתה בתקופה האחרונה תשתיות.
אלון רווה: היא אחת מחברות התשתיות הגדולות בעולם.
אלון רווה: היא חברה בלגית.
אלון רווה: היא מחזיקה את כל תשתית הגז בבלגיה.
אלון רווה: היא בנתה את התשתיות בארגנטינה ובצ'ילי וגם פרוייקטים של חשמל.
אלון רווה: היא חברה בת ענק.
מוזמנים: ד"ר דן לינק ראש תחום בכיר תשתיות בטיחות ותנועה צבי יוזנט סמנכ"ל בכיר תנועה שוקי שדה מנהל אגף הרישוי אמיר נאור ראש אגף בכיר מערכות בטיחות חוה ראובני, עו"ד לשכה משפטית, משרד התחבורה יפעת רווה,עו"ד משרד המשפטים שולמית שמעון אגף תנועה, המשרד לביטחון פנים פקד רוני לוינגר קצין מדור תביעות את"ן, המשרד לביטחון פנים דוד בוקר חבר הנהלת אגוד קציני הבטיחות והתעבורה מיכה גולד אגוד קציני הבטיחות והתעבורה מוטי פלדמן מזכיר מועצת המובילים אבי גולן יו"ר ארגון מורי הנהיגה רן רונקין דובר ארגון מורי הנהיגה שמואל חיימוביץ נציבות השוויון לאנשים עם מוגבלויות
קצרנית: תקנות התעבורה (תיקון מס' 5), התשס"א-2001, בדבר שיטת הניקוד בעבירות.
אברהם פורז: אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה.
אברהם פורז: אנחנו דנים בתקנות התעבורה (תיקון מס' 5), התשס"א-2001, בדבר שיטת הניקוד בעבירות.
אברהם פורז: מה קורה בשיטת הניקוד שאנחנו לא יודעים?
צבי יוזנט: בישיבה הקודמת אמרו שקודם צריך לגמור את הצו הזה.
צבי יוזנט: אני אביא מצגת לפעם הבאה.
אברהם פורז: תספר לנו בתמצית על השיטה.
צבי יוזנט: אנחנו משנים את דרגות הקנס כך שבמקום 15 יהיה 5.
אברהם פורז: ולפי זה אתם רוצים לתת נקודות.
צבי יוזנט: עשו פה קורולציה בין חומרת העבירה לבין חומרת הקנס, מה שפעם לא היה.
צבי יוזנט: השיטה במהותה תשתנה.
אברהם פורז: מה זה 10 נקודות?
שולמית שמעון: שכרות, למשל.
צבי יוזנט: 10 נקודות זה כשאתה עושה תאונה, כשאתה נוהג בזמן פסילה, כשאתה לא נותן זכות קדימה.
אברהם פורז: זה דברים שבגינם נתנו פעם 4 נקודות.
צבי יוזנט: כן, אבל זה לא משנה כי השיטה היא אחרת.
צבי יוזנט: פעם ב-6 נקודות היית הולך לקורס.
צבי יוזנט: היום כשאתה מקבל 12 נקודות, מזמינים אותך לקורס בסיסי.
צבי יוזנט: הקורס הבסיסי השתנה.
צבי יוזנט: זה לא קורס שאתה לומד, אלא זה אירוע שמנתחים אותו יחד.
צבי יוזנט: הקורס הבסיסי הוא לכולם.
אברהם פורז: מה זאת אומרת הקורס הבסיסי הוא לכולם?
צבי יוזנט: כל מי שעובר 12 נקודות זה קורס נוסף.
צבי יוזנט: בשיטה הישנה יש קורס אחד בסיסי שאתה יכול ללכת אליו 100 פעם.
צבי יוזנט: השיטה החדשה בנויה על אירועים.
צבי יוזנט: לקחנו את רוב העבירות האופייניות ל-12 נקודות.
צבי יוזנט: זה הקורס הבסיסי.
צבי יוזנט: אחרי זה אתה נכנס לתקופת צבירה של שנתיים, כאשר בשנתיים הללו עוקבים אחריך.
אברהם פורז: גם עד עכשיו היה שנתיים, לא?
לאה ורון: אחרי שנתיים זה נמחק?
צבי יוזנט: בשיטה הנוכחית כן.
אברהם פורז: מה קורה בשיטה החדשה?
אברהם פורז: הנקודות נמחקות אחרי הקורס?
צבי יוזנט: שנתיים עוקבים אחריך.
צבי יוזנט: אם בתוך השנתיים אין לך עבירות אז מוחקים לך.
אברהם פורז: נניח שעברת את הקורס ובשנתיים הללו היתה לך עוד פעם עבירה.
צבי יוזנט: ב-22 נקודות יש שני קורסים.
צבי יוזנט: יש קורס יעודי שהוא קורס לעבירות שנעשות בצומת, ויש קורס לעבירות שנעשות בתחום המהירות, תלוי לפי העבירות שלך.
צבי יוזנט: כשאתה מגיע ל-36 נקודות אז יש שלילה אדמיניסטרטיבית של הרשיון.
אתי בנדלר: גם כאן תקופת הצבירה היא שנתיים?
צבי יוזנט: לא, 4 שנים.
אברהם פורז: לכמה זמן שוללים את הרשיון?
צבי יוזנט: אין עניין של משך זמן.
צבי יוזנט: כששוללים את הרשיון, אתה הולך לבדיקות רפואיות, עושה תאוריה ועושה טסט.
צבי יוזנט: אתה עובר את כל התהליך מחדש.
צבי יוזנט: זה עונש חמור.
אברהם פורז: הרי כל אחד שנתפס בעבירות האלה עובר את הטסט בקלות רבה.
צבי יוזנט: אני מודיע לך שהרבה לא יעברו תאוריה והרבה לא יעברו את הטסט.
צבי יוזנט: זה לא צחוק.
אברהם פורז: מה, אתה משווה אדם שיש לו עבירות ונוהג כמה שנים לאחד שלומד כמה חודשים?
צבי יוזנט: אנחנו נשמח להחמיר.
צבי יוזנט: לא חשבנו שבסיבוב הראשון צריך להחמיר.
לאה ורון: השאלה היא אם הטסטר ידע.
אברהם פורז: תוך זמן לא רב הוא ידע.
אברהם פורז: כשהוא יראה את הפרצוף של האדם הוא כבר ידע.
אברהם פורז: לא נראה הגיוני שאדם קצת יותר מבוגר מגיע ישר לטסט ראשון.
אברהם פורז: אחרי 5 שניות במכונית אתה יודע באיזה נהג מדובר.
צבי יוזנט: אחרי 5 דקות אתה יודע אם הוא טוב או לא טוב.
צבי יוזנט: זה עונש די כבד ללכת לרישוי מחדש, לעבור את כל הפרוצדורה.
אתי בנדלר: כל דבר כרוך בתשלום אגרות, אדוני היושב-ראש.
אברהם פורז: זה לא אומר שהאדם לא יודע לנהוג.
אברהם פורז: אולי צריך לשלול לו את הרשיון לתקופה מסויימת.
אברהם פורז: גם ככה יש תור לטסטים.
אברהם פורז: הבעיה שלהם היא לא המיומנות בנהיגה, זה יותר עניין של שיקול דעת.
צבי יוזנט: כן, אבל אתה הולך לחנך אותו מחדש.
צבי יוזנט: אם הוא גמר את ה-36 נקודות, עשינו לו רשיון נהיגה חדש והוא פעם שנייה מגיע ל-36..
אתי בנדלר: מה הרווח בין ה-36 הראשון ל-36 השני?
אתי בנדלר: להערכתי, זה לא כתוב בתקנות.
צבי יוזנט: אני מדבר על העיקרון.
אברהם פורז: אנחנו נדון בזה.
צבי יוזנט: אחרי ה-36 השני אתה לוקח לו את הרשיון ל-3 שנים.
צבי יוזנט: פה זה העונש הגדול.
צבי יוזנט: הנושא הזה עבר הרבה שרים.
אברהם פורז: אז הוא ינהג בלי רשיון.
אברהם פורז: לא צריך לעשות משהו שהוא לא אפקטיבי.
צבי יוזנט: אחרי ה-36 השני אנחנו שולחים את האדם למכון הרפואי.
צבי יוזנט: אם צברת 36 ועוד פעם 36 ועשו לך פעמיים בסיסי ו-4 פעמים יעודי ואתה בכל זאת עוד צובר נקודות, אנחנו שולחים אותך למכון רפואי.
אברהם פורז: לבדיקה פסיכולוגית?
צבי יוזנט: לבדיקה רפואית ולבדיקה פסיכולוגית.
צבי יוזנט: אם הוא נמצא כשיר, הוא עובר את כל התהליך מחדש.
אברהם פורז: איך אתה מגדיר אדם כפזיז או כחסר אחריות?
אברהם פורז: אפשר לבדוק אם העיניים שלו טובות, אם הוא שומע טוב.
צבי יוזנט: אם הוא לא שומר על חוקים ועל נורמות צריך לראות מה איתו.
צבי יוזנט: בשיטה הקיימת אין סנקציה, חוץ מהקורס.
אברהם פורז: הייתם צריכים במצב מסויים של נקודות לשלול את הרשיון בהדרגתיות, לא ל-3 שנים.
צבי יוזנט: אתה אומר שפעם ראשונה צריך תקופה קצרה ופעם שנייה ארוכה.
צבי יוזנט: מה שאנחנו רוצים פה לשדר זה שאדם שעובר עבירות בצורה קבועה ידע שבסוף התהליך לא יהיה לו רשיון.
אברהם פורז: טוב, הבנו את העיקרון.
צבי יוזנט: השיטה הקיימת פשטה את הרגל, היא לא עובדת.
אברהם פורז: לא שהיא לא עובדת, היא סתם טרטור.
אברהם פורז: לא יכול להיות שחצי מדינה הולכת לקורס.
אברהם פורז: זה סימן שאי אפשר להבחין בין טובים לרעים.
אברהם פורז: מטרתם של הקורסים הישנים זה לטרטר.
צבי יוזנט: הישנים לא טובים, כבר לא עובדים איתם.
צבי יוזנט: בעוד חודש, אגב, גם הבסיסי הקיים יהיה לפי המודל החדש.
צבי יוזנט: כשיהיה אירוע, הנהג יראה מה יכול לקרות לו.
צבי יוזנט: רוצים להמחיש לאדם מה יקרה לו אם הוא עושה דבר מסויים.
שמואל חיימוביץ: שלילת רשיון לאנשים עם מוגבלות היא ענישה לא פרופורציונאלית כי אין להם חלופה אחרת.
אברהם פורז: אז שינהגו בזהירות.
שמואל חיימוביץ: הם צריכים לקבל עונש שונה, כי אדם עם מוגבלות לא יכול לנסוע ברכב ציבורי.
אברהם פורז: האם אדם עם מוגבלות צריך לגרום לעוד מישהו להיות עם מוגבלות?
שמואל חיימוביץ: אנחנו לא מדברים כרגע על זה שצריך להעניש, אבל צריך להעניש באותה פרופורציה.
אברהם פורז: זה שחצי מדינה הולכת לקורסים מראה שנכשלנו.
לאה ורון: והרמה של הקורסים.
צבי יוזנט: אמרתי לך שאישרנו קורס חדש בסיסי וקורס חדש יעודי.
צבי יוזנט: המורים עוברים עכשיו הכשרה מיוחדת.
צבי יוזנט: טיפלנו בזה כי זה לא מצא חן בעיננו.
חוה ראובני: יש גם כוונה לאפשר מגרשי הדרכה.
אפרים מגיד: אני באופן אישי די מתקומם.
אפרים מגיד: גם לשכת עורכי הדין הסכימה עם דעתי בעניין הזה.
אפרים מגיד: נהג שנסע פעמיים 117 בכביש חיפה תל-אביב ועוד פעם התגלגל בעצור, כמו שאמרת, הוא כבר ב-20 נקודות.
אפרים מגיד: תוכיחי לי אחרת.
אפרים מגיד: כשאני נוסע 108 קמ"ש בכביש חיפה-תל-אביב, שגם זה אסור, אז כולם מצפצפים לי כי כולם נוסעים 120.
אפרים מגיד: לצבור 36 נקודות ב-4 שנים זה בכלל לא בעיה.
אפרים מגיד: אנחנו לא מדברים על עבריינים.
אפרים מגיד: בשיטה הקיימת ב-6 נקודות אתה הולך לקורס, ב-12 נקודות פוסלים לך את הרשיון לחודשיים, וב14 נקודות פוסלים לך את הרשיון ל-4 חודשים אדמיניסטרטיביים.
אפרים מגיד: בשיטה החדשה הנהג יצטרך לעבור טסט.
אפרים מגיד: יש אנשים שעשו 5 טסטים עד שבכלל הצליחו לעבור.
אפרים מגיד: יבוא שופט בעבירה האחרונה, שהיא בסך הכל השלישית או הרביעית, ואחרי שישמע את כל הנתונים יחליט שלא פוסלים ויוציא את הנהג עם הארכה על תנאי.
אפרים מגיד: אז יבוא הוד מעלתו הפקיד ויתן לו פסילה לצמיתות אלא אם הוא יעבור טסט.
אפרים מגיד: זה לא הגיוני.
אפרים מגיד: מי שמבין את העניין ויש לו כמה לירות בכיס, יבין שעליו להלחם על כל נקודה על-מנת שלא יאבד את הרשיון שלו.
אפרים מגיד: זה כבר לא צחוק.
צבי יוזנט: אנשים יחשבו פעמיים.
אפרים מגיד: זה יגרום לזה שאי אפשר יהיה לדון באותם עבריינים שאוכפים בדרך לא פנויה, שגורמים תאונה עם חבלה של ממש.
אפרים מגיד: לדעתי, גם השיטה הנוכחית היא לא מי יודע מה אבל אפשר לחיות איתה.
אברהם פורז: השיטה הנוכחית היא סתם טרטור.
אפרים מגיד: השיטה הנוכחית מהווה איזו שהיא הרתעה.
אפרים מגיד: 14 נקודות לאסוף בשיטה הנוכחית זה קשה, כי יש לך אפשרות למחוק.
שמחה ניר: בפועל, אנחנו שומעים מנציגי משרד התחבורה שהם מפעילים סנקציה.
שמחה ניר: אם רוצים להגדיל את הקנסות, אפשר להגדיל פי 10, פי 100, ואם רוצים לעשות איזה שהוא מנגנון שאחרי ברירת משפט אחת או שתיים מי שמבקש להשפט יוכל להשפט או לשלם קנס זה אפשרי, אבל העונש צריך להנתן על ידי בית המשפט.
שמחה ניר: כאשר קובעים רשימה של אמצעי תיקון מקצועיים, הדעת נותנת שהרשות המקצועית תבדוק לפי העבירות המיוחסות לו, הנסיבות, כלומר יתאימו לכל אדם את אמצעי התיקון האישיים שלו.
אברהם פורז: לבטל את שיטת הניקוד?
שמחה ניר: להקפיא אותה.
שמחה ניר: הם אומרים על עצמם שאין להם שיקול דעת מקצועי, שהשיקול הדעת המקצועי שלהם הוא ברמה של מחשבון כיס.
שמחה ניר: הם טוענים שהם יכולים להתחשב בשיקולים סוציאליים אישיים, כמו להוריד לאדם מסויים שהוא נכה או מטופל בילד נכה.
שמחה ניר: אם עו"ד תעבורתי מקבל נקודות בגלל אי ציות לתמרור, ילמדו אותו מה זה תמרור?
שמחה ניר: מה, ילמדו מהנדס מה זה חגורת בטיחות?
שמחה ניר: אם הוא מצפצף על זה זה בבית המשפט, אין מה ללמד אותו.
שמחה ניר: השופטים בבג"ץ אמרו שאסור להם להכנס לתחום של אם אדם נוסע קמ"ש אחד מעל המותר או 200 קמ"ש מעל המותר.
שמחה ניר: זה שנותנים לפקידים סמכות של רשות רישוי זאת דרך לקדם פקידים.
שמחה ניר: במקרה הזה הדרג הפקידותי מחליט לבד.
שמחה ניר: אם רוצים לעשות מזה משהו המוני, אז צריך שיהיה בעל מקצוע כרשות רישוי תחת כל עץ רענן.
שמחה ניר: אם אין לכם את הדבר הזה, תקפיאו את השיטה הזאת עד שיהיה לכם.
שמחה ניר: אם אתם בעצמכם רואים בזה סנקציה או הרתעה, תעבירו את זה לבית המשפט.
שמחה ניר: אם הפקודה מדברת על אמצעי תיקון ואתם המפעילים את זה רואים בזה עונש, אתם חורגים מרוח הפקודה ומהסמכות שניתנה לכם.
חוה ראובני: מר ניר מתווכח על השיטה הקיימת ומנסה לנהל פה, בחדר הזה, את הבג"ץ שלו שתלוי ועומד.
חוה ראובני: הוא אומר שאין לנו תשובה, אבל אנחנו טרם הגשנו את התשובה כי עוד לא הגיע המועד להגיש את התשובה.
חוה ראובני: את כל הטענות שהוא השמיע פה הוא גם השמיע שם.
חוה ראובני: כל הטענות נוגעות לשיטה הקודמת.
חוה ראובני: אנחנו כאן הבאנו שיטה חדשה.
חוה ראובני: אי אפשר לטעון כנגד השיטה הקיימת את הטענות שטוענים כנגד השיטה הישנה.
חוה ראובני: אם הוא אומר שבג"ץ קבעו שאין הבדל בין 1 קמ"ש ל-30 קמ"ש מעל המותר, אז פה יש 3 דרגות.
אברהם פורז: באיזה מדינות נהוגה שיטת ניקוד דומה לשלנו?
אפרים מגיד: אין דבר כזה בעולם.
יצחק אשל: יש במדינת קליפורניה בארצות הברית, יש גם בבריטניה.
אברהם פורז: האם אתם יכולים להביא לנו דוגמאות של שיטות הניקוד הנהוגות במדינות אחרות?
צבי יוזנט: אני חוזר עכשיו מרוסיה.
צבי יוזנט: שם יש שיטת ניקוד שונה.
צבי יוזנט: שם, אם נהג מקבל נקודות של משאית, חברת הביטוח לא מבטחת את המשאית הזאת ומפטרים את הנהג.
צבי יוזנט: אצלנו אין דבר כזה.
צבי יוזנט: בוודאי שזה הרבה יותר בריא.
אפרים מגיד: זה הכל מקל.
אפרים מגיד: איפה הגזר?
צבי יוזנט: הגזר זה הקורס הבסיסי והקורס היעודי.
אפרים מגיד: זה גזר?
אפרים מגיד: זה הכל מקלות.
אברהם פורז: תעבירו לנו בתמצית את שיטות הניקוד או את השיטות האדמיניסטרטיביות שנהוגות בעולם.
אברהם פורז: אני מתאר לעצמי שבכל מדינה יש משפט פלילי, אפשר להעמיד מישהו לדין.
אברהם פורז: אני רוצה לדעת על האמצעים האדמיניסטרטיביים שנהוגים במקומות שונים.
אברהם פורז: אולי נחכים מנסיון של אחרים.
אברהם פורז: התחושה שלי היא שבשיטה הקודמת היתה רשת שתפסה את כולם, ולמעשה ברגע שתפסת את כולם לא תפסת אף אחד.
אברהם פורז: אתה חייב ליצור שיטה שבה אתה מנפה את אלה המסוכנים, זאת אומרת לא יותר מ-10%.
אברהם פורז: אם עברת את ה-10% סימן שמשהו לקוי בשיטה.
אברהם פורז: לא יכול להיות שמדינה שלמה עבריינית.
אברהם פורז: אם היא כן, אז אתה אבוד.
צבי יוזנט: אם 50% יתפסו ברשת אז משהו לא בסדר בשיטה.
אתי בנדלר: האם יש עבירות בתקנות התעבורה שלא נכנסו, שלא מקבלים בגינן ניקוד?
אפרים מגיד: מעט מאוד.
אפרים מגיד: המעט מאוד הן עבירות טכניות.
אתי בנדלר: כי אני, למשל, רואה שאי הפסקת אות אחרי השלמת פעולה מזכה בשתי נקודות.
אתי בנדלר: רוב הווינקרים חוזרים אוטומטית, אבל אם משהו מתקלקל.
צבי יוזנט: אבל יש כאלה שנוסעים עם האות כל הזמן, שזה דבר שיכול לשגע אותך.
אתי בנדלר: השאלה היא אם ראוי לתת על זה נקודות.
צבי יוזנט: על זה דווקא צריך לתת נקודות כי זה דבר שיכול לשגע אותך.
אתי בנדלר: השאלה היא אם זה פוגע בבטיחות.
מיכה גולד: היתה אמירה שפעם ראשונה זה מקרה, פעם שנייה זה צירוף מקרים ופעם שלישית זאת שיטה.
מיכה גולד: ברור לכולם שצריך לעשות איזה שהוא אמצעי שיהיה הרבה יותר חזק ממה שקיים.
מיכה גולד: לכן, לטעמי, השיטה הזאת כפי שהיא קיימת היום שיש את השנתיים ואחר כך מחיקה זה בסדר.
מיכה גולד: יש הרבה מאוד אנשים שמשתכנעים מהקורס הראשון, ואני אומר את זה בתור אחד שמעביר את החומר.
מיכה גולד: בפעם השנייה, שזה צירוף מקרים, אפשר לעשות קורס יעודי בשיטה של אשכולות: מזהים סוג עבירות מסויים של בן-אדם ועושים לו קורס יעודי שאמור לטפל בבעיה שלו.
מיכה גולד: בפעם השלישית, אם הוא חוזר, אפשר לטפל בו בכל האמור.
אמיר נאור: אנחנו צריכים לזכור שיש לנו כל שנה 500 הרוגים שאנחנו צריכים לטפל בהם ולא להקל ראש.
אמיר נאור: אני שומע פה שמותר לנסוע מהר, מעל המהירות המותרת.
אמיר נאור: אני לא מתווכח כרגע למה בכביש החוף מותר לנסוע X קילומטר, אבל אני לא מבין למה מצדיקים נסיעה ב-117 קמ"ש או ב-108 קמ"ש.
אברהם פורז: המכוניות של היום הן מכוניות מודרניות.
אברהם פורז: אם יש טיפת שיפוע בעליה ואתה לוחץ קצת יותר כדי שזה יחזיק, אז בירידה אתה אוטומטית מוצא את עצמך בעוד 10 או 12 קמ"ש יותר.
אמיר נאור: אפשר להתווכח איפה אפשר להעלות ואיפה אי אפשר להעלות, אבל לא להסכים שבאופן כללי סביר לעבור על החוק.
אמיר נאור: יש מותר ויש אסור.
אמיר נאור: בוא נתווכח איפה כן להעלות ואיפה לא להעלות בדיון אחר.
אמיר נאור: אם מישהו נוסע 108 קמ"ש בגלל שהוא נוסע בעליה או בירידה אז הוא לא בסדר.
אמיר נאור: מה זו האימרה "אני מתגלגל בעצור"?
אמיר נאור: אם יש לך הוראה לעצור אז מה אתה מתגלגל?
אברהם פורז: אם 5% מתגלגלים ולא עוצרים אז אתה צודק, אבל אם 50% מתגלגלים אז סימן שמשהו פה דפוק.
אברהם פורז: לא יכול להיות ש50% הם עבריינים.
אברהם פורז: אתה לא חושב כל הזמן על הנהיגה בזמן שאתה נוהג, יש לך גם מחשבות אחרות.
אברהם פורז: חלק מהנהיגה היא אוטומטית.
אברהם פורז: אם אתה נוהג במירוץ, אתה צריך להיות דרוך בכל שנייה כי אחרת אתה עף מהמסלול.
אברהם פורז: בנהיגה רגילה אתה נוהג באופן אוטומטי.
אברהם פורז: אם אתה רואה שהכל פנוי בעצור והתגלגלת זה לא מראה תמיד על כוונה פלילית.
אמיר נאור: לא עושים לך שום דבר רע, חוץ מאשר זה שאתה משלם את הקנס בגין אותה עבירה וצוברים לך נקודות.
אמיר נאור: אחרי שנתיים מוחקים לך אם אתה לא מבצע עוד עבירות.
אברהם פורז: בשנתיים האלה אתה נוהג מאות שעות או אלפי שעות.
אברהם פורז: באלפי שעות אתה עושה גם טעויות.
אברהם פורז: השאלה היא אם הטעויות האלה הן חמורות או דברים זנוחים.
אברהם פורז: כשאתה מטפל באותה מידה של חומרה בדברים האמיתיים ובשטויות, אז אתה לא יודע להבחין בין החמור לקל, ובחמור אתה לא מטפל.
אברהם פורז: כל החוכמה, לדעתי, זה לנסות למצוא את הנהגים הבאמת מסוכנים, שהם 10%, ובהם לטפל.
אברהם פורז: ברגע שאתה מטפל ב-50% משהו בשיטה לא עובד.
יפעת רווה: חשוב לדעת איך נבחרו העבירות.
יפעת רווה: ביקשנו מהמשטרה להביא לנו איזה חתך שמראה איזה עבירות גורמות ליותר תאונות ואיזה עבירות גורמות לפחות תאונות.
יפעת רווה: אפשר להתווכח על עבירה כזאת או אחרת.
יפעת רווה: לדעת גברת בנדלר יש עבירה פחות חשובה, לדעתך אחרת.
אתי בנדלר: זה לא עניין של פחות חשובה או יותר חשובה, השאלה היא עד כמה היא פוגעת בבטיחות.
אברהם פורז: יש מקומות שיש בהם תמרור עצור כיוון ששדה הראייה חסום, אבל יש מקומות ששדה הראייה הוא די פתוח ולא נוצר שום סיכון.
אברהם פורז: יש נהגים מסוכנים שהנהיגה שלהם על הכביש היא נהיגה אגרסיבית: עוקפים, לא שומרים מרחק.
אברהם פורז: מוקדם או מאוחר הם יהיו מעורבים בתאונה.
אברהם פורז: הם עובדים באפס מקדמי ביטחון.
אברהם פורז: ברגע שיש להם אירוע הכי קטן, בהעדר מקדם ביטחון הם נכנסים במישהו.
אברהם פורז: זה סוג אחד של נהגים, שמאוד חשוב לאתר אותם.
אברהם פורז: סוג אחר של נהגים זה כשהנהג נכנס לחלום, נוהג בצורה אוטומטית ובא אירוע פתאומי, הוא לא מספיק להתעורר ולא מגיב.
אברהם פורז: זה יכול להיות נהג שאכל ארוחת צהריים והוא קצת עייף, או נהג שחושב על דברים אחרים.
אברהם פורז: את הסוג הראשון אפשר איכשהו לאתר, את הסוג השני כמעט ולא ניתן לאתר כי אלה אנשים רגילים שיכולים לנהוג ב-95% מהזמן באופן לגמרי בסדר, אבל ברגע שיגיע להם האירוע הקטן הם לא מתמודדים איתו.
מוטי פלדמן: היות והמדינה לא מוצפת בשוטרים, הסיכוי שהוא ייתפס הוא 1 ל-50.
אברהם פורז: התשתית לא סלחנית אצלינו כי היא מאוד צפופה.
אברהם פורז: אם אתה, נניח, נוסע מלאס-ואגס ללוס-אנג'לס בכביש מהיר ואתה נרדם, רוב הסיכויים שתכנס למדבר.
אברהם פורז: אם אתה עושה את זה אצלינו, תמיד יש מישהו ממול.
אברהם פורז: אפילו באמצע הלילה יש תמיד מישהו ממול.
אברהם פורז: עצם העובדה שאתה נוהג בצפיפות, בתנאי לחץ, בפקקים זה דבר שמכניס אותך לאי שקט.
אברהם פורז: יש מנטליות אגרסיבית במדינה שמתבטאת בכל דבר.
אברהם פורז: כשאתה נכנס למטוס של אל-על, רק המטוס ממריא כולם מטיילים במעברים.
אברהם פורז: בחברות תעופה אחרות אנשים יושבים בשקט.
אברהם פורז: זה סוג הדברים שהוא עניין של חינוך הרבה יותר עמוק מהנושא של תחבורה.
דן לינק: אתה חזרת כמה פעמים על זה שחצי מדינה עושה את הקורס.
דן לינק: הולכים לקורסים בשיטת הניקוד מעל 150 אלף בני אדם.
דן לינק: זה הכל.
דן לינק: זה מתוך 2 מיליון 800 אלף נפש.
דן לינק: יש הרבה נהגים שנוהגים אוטומטית וגם מתנהגים אוטומטית.
דן לינק: נהג של אוטובוס, למשל, שגמר את הקו שלו, סגר את האוטובוס, הלך הביתה ולא בדק אם ילדה נמצאת שם.
דן לינק: זה חלק מההתנהגות האוטומטית.
דן לינק: חלק מהאוטומטי הזה הוא בנפשנו.
דן לינק: לצערי הרב, לא תמיד זה שנוהג אוטומטית הוא זה שסובל, לפעמים הוא גורם סבל לאחרים.
דן לינק: הנושא הוא רחב מאוד.
דן לינק: לא צריך להכנס אליו בהקשר של שיטת הניקוד.
דן לינק: שיטת הניקוד לא נטפלת לאנשים שבאופן נדיר עוברים או מורשעים בעבירה, היא נטפלת לאלה שנתפסים הרבה .
דן לינק: ברוח הדברים שנאמרו כאן, אם נתפסת הרבה אז גם עברת יותר מאשר אחרים.
דן לינק: אני לא רואה משהו פסול בזה.
דן לינק: על הפרטים אפשר לדבר.
אברהם פורז: אתה אומר ש6% או 7% מהנהגים הולכים לקורס בשנה.
אברהם פורז: אני חושב שעל פני השנים לפחות שליש מאוכלוסיית המדינה היתה בקורס.
דן לינק: מה רע בזה?
אברהם פורז: אין רע בזה אם אתה מחליט שאתה רוצה לחנך, אבל חלק מהקורסים האלה הם מן טרטור כזה.
אברהם פורז: אם זה באמת היה מוסיף מיומנות, אז מילא, אבל אומרים שזה סתם טרטור.
צבי יוזנט: יש לנו עכשיו תגובות מאוד טובות.
אברהם פורז: אנחנו בינתיים נמשיך עם הנקודות.
אברהם פורז: אני מבטיח לכם שבעניין שיטת הניקוד יש להרבה חברי כנסת דיעה.
אברהם פורז: צו התעבורה (עבירות קנס), התש"ס-2000 – שיעורי קנסות (סעיף 3 והתוספת לצו).
יפעת רווה: מר פורז, אומנם הגענו ל-148 אבל אנחנו בכל זאת מבקשים לפתוח דבר שכבר דנו בו.
יפעת רווה: היועץ המשפטי לממשלה גם כתב לך בנושא הזה.
יפעת רווה: מדובר במספר סידורי 98, שזאת תקנה 72(א) (2א).
אברהם פורז: כתבנו לגבי חניה על מדרכה שלא מפריעה קנס של 100 שקל.
יפעת רווה: בחוק חניית נכים יש הבחנה בין מקרה של חנייה מפריעה ולא מפריעה.
יפעת רווה: לנכים מותר לחנות על מדרכות בתנאי שזה לא מפריע למעבר של הולכי רגל, לא מסכן וכו'.
יפעת רווה: מספר הנכים שחונים על המדרכות יחסית לכלל הנהגים שחונים על המדרכות הוא מספר קטן, ובכל זאת יש לנו מספר לא קטן של מכתבים שכתבו נכים על כך שהם קיבלו דוח בגלל שהנכה שחנה חשב שזה לא מפריע ואילו הפקח חשב שזה כן מפריע.
יפעת רווה: עם זה אנחנו יכולים להתמודד.
אברהם פורז: מה, לדעתכם, הנורמה הרצויה?
יפעת רווה: אם זה יחול על אחרים זה יהיה בלתי אפשרי, מפני שבכל מקרה ומקרה יתחילו להגיד "כן היה 1.30, לא היה, כן הפריע, לא הפריע".
יפעת רווה: זה יהיה בלתי אפשרי.
יפעת רווה: מדובר במאסה מאוד גדולה של אנשים.
יפעת רווה: כיוון שהיה בג"ץ נגד עיריית תל-אביב על כך שהיא לא אוכפת מספיק את נושא החנייה על המדרכה, ושאנשים עם כסאות גלגלים או עוורים לא יכולים לעבור באיזורים שלמים.
אברהם פורז: אם פקח רושם למישהו דוח על כך שזה כן הפריע, הבן אדם יכול ללכת לבית משפט.
אברהם פורז: הוא הולך?
יפעת רווה: אז כותבים מכתבים ומנסים לבטל.
יפעת רווה: אנשים מרגישים שנעשה להם עוול כי הם חושבים שזה לא מפריע ובעצם זה כן מפריע.
אברהם פורז: גם מי שחונה במקום מותר עם שני גלגלים על המדרכה על-מנת לאפשר למכונית האשפה לעבור ביתר קלות עובר עבירה, נכון?
אברהם פורז: השאלה אם אוכפים או לא אוכפים היא שאלה אחרת.
יפעת רווה: אני חושבת שהאכיפה צריכה להיות גם הגיונית.
אברהם פורז: בחלק גדול מאוד מרחובות תל-אביב מותרת חנייה משני צידי הרחוב, אבל אם חונים על הכביש אז הרבה מכוניות דופקות את המכוניות החונות במקום מותר רק קצת על המדרכה.
אברהם פורז: מה אני אגיד במקרה כזה?
אברהם פורז: שזה תמיד מותר?
אברהם פורז: שזה תמיד אסור?
אברהם פורז: האם מקומות שחנייה בהם מותרת ואתה חונה עם שני גלגלים על המדרכה זאת עבירה?
יפעת רווה: טכנית כן.
אברהם פורז: הטענה שאומרת "את זה לא יאכפו" היא לא טענה.
יפעת רווה: גם אם אתה אומר שהקנס יהיה של 100 שקל עדיין אתה משאיר את זה עבירה.
יפעת רווה: אם טכנית זאת עבירה, אז זאת עבירה ולא משנה מה גובה הקנס.
אברהם פורז: האם אני יכול לקבוע שחנייה על מדרכה במקום שהחניה מותרת זה יהיה קנס של.
יפעת רווה: השאלה היא אם זה מפריע למישהו לעבור במדרכה.
יפעת רווה: אם המדרכה מאוד צרה ואתה מחנה שני גלגלים על המדרכה כדי שלא ידפקו אותך, אתה עדיין חוסם את המעבר.
אברהם פורז: במקום שהחניה מותרת וחונים על המדרכה, אפשר לחנות עם שני גלגלים כדי לתת עוד 20 סנטימטר ברוחב הכביש, ואפשר לחנות ככה ששלושת רבעי מכונית בפנים וחוסמים את המעבר להולכי רגל.
אברהם פורז: גם את זה וגם את זה ראיתי.
דן לינק: צריך לזכור שרוחב המדרכות בארץ נעשה על פי כל מיני תקנים, כאשר בדרך כלל הקבלנים, העיריות או הרשויות המקומיות מתיישרות עם התקן הכי נמוך.
דן לינק: אם מישהו מחנה ב-22:00 בלילה והולך ב6:00 בבוקר יכול להיות שהוא לא מפריע לאף אחד, אבל בזמנים אחרים הוא כן מפריע.
דן לינק: אי הנוחיות שלו, שהיא וירטואלית כיוון שהוא לא רוצה שידפקו לו את המראות.
דן לינק: .
אברהם פורז: לפעמים מכונית הזבל לא עוברת.
דן לינק: אם מכונית האשפה לא יכולה לעבור בגלל שחונים כחוק משני הצדדים, העירייה לא בסדר ואסור לה לאשר דבר כזה.
דן לינק: גם למכוניות האשפה יש זכויות והעיריות קשובות לזה.
דן לינק: כשאתה חונה על המדרכות אתה מקלקל אותן.
דן לינק: גם הרכב הקטן וגם הרכב הגדול, בעיקר הרכב הגדול הורסים את המדרכות.
דן לינק: מה שזה עושה לאיכות החיים שלנו זה דבר איום ונורא.
דן לינק: כשעוברת אישה עם עגלת ילדים יותר קשה לה, ועם תאומים עוד יותר קשה לה.
אברהם פורז: ד"ר לינק, אם היינו בפרלמנט השווצרי בברן אז הנאום שלך היה מצויין, אבל אנחנו רחוקים משם כמה אלפי קילומטרים.
אברהם פורז: מה שאתה אומר זה נכון במאת האחוזים, אבל זה לא מתאים לתנאי הארץ ולתושביה.
דן לינק: בכנסת, לפחות, אנחנו יכולים לקבוע את הנורמה, לא להכנע לנורמה.
אברהם פורז: צריכה להיות איזו שהיא התאמה בין הנורמות המשפטיות שאנחנו קובעים למציאות.
אברהם פורז: באופן עקרוני, העיריות היו צריכות היום, במקומות שניתן, להצר מדרכות כדי לאפשר יותר כביש.
אברהם פורז: נדמה לי שגם עושים את זה פה ושם.
אברהם פורז: חלק גדול מהרחובות האלה נבנו בימי המנדט, בשנים שלאף אחד לא היתה מכונית.
אברהם פורז: אנחנו צריכים לקבוע נורמה בתוך האי-נורמה.
אברהם פורז: אתה חייב לעשות משהו סביר בהתחשב במציאות.
אברהם פורז: במשפט הפלילי יש עבירות בנסיבות מחמירות, שאז התביעה צריכה להחליט.
יפעת רווה: כשמדובר בעבירת קנס זה צריך להיות הרבה יותר חד-משמעי מאשר עבירה שמובאת לבית המשפט.
אברהם פורז: אז שהפקח יסתפק ב-100 שקל.
שמואל חיימוביץ: אבל בינתיים הנכה צריך ללכת בכביש בצורה לא בטיחותית.
אברהם פורז: אם אני מקבל את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה וקובע שכל חניה על מדרכה היא 250 שקל, התוצאה תהיה שגם מי שחונה במקום שמותר, עם שני גלגלים ובמרחק של 20 סנטימטר, בלי להפריע לאף אחד, יצטרך לשלם 250 שקל.
אברהם פורז: זה נראה הגיוני?
שמואל חיימוביץ: נציבות השוויון הוקמה, בין השאר, בגלל שנמצא שיש פגיעה משמעותית בזכויות של יותר מ-10% מהאוכלוסייה שיש לה מוגבלות כזו או אחרת.
שמואל חיימוביץ: המדרכות נועדו להולכי רגל.
שמואל חיימוביץ: יותר ויותר אנשים מיעדים את המדרכות לחנייה ולדברים אחרים.
שמואל חיימוביץ: בהרבה מקומות המדרכות הן צרות.
שמואל חיימוביץ: כשחונה רכב על מדרכה צרה, אדם בכסא גלגלים, כדי להמשיך בדרכו, צריך לרדת לכביש ולסכן את חייו.
שמואל חיימוביץ: אנשים מוגבלי ראייה ועוורים יתקלו בכל מיני דברים שיש על המדרכה.
שמואל חיימוביץ: חייבים להשאיר לפחות מטר 30 פנויים.
שמואל חיימוביץ: ניתן לסמן את המקום המותר לחנייה.
שמואל חיימוביץ: אפשר לחשוב על זה.
שמואל חיימוביץ: יש בעיה של שמירה על החוק במדינת ישראל.
שמואל חיימוביץ: צריך למצוא את האיזונים המתאימים.
אברהם פורז: אתה מייצג פה את הנכים פעמיים: פעם אחת אתה מייצג אותם בתור אלה שנוהגים ברכב ואז אתה כן רוצה לאפשר להם לחנות על המדרכות, ופעם שנייה אתה מייצג אותם כשהם הולכי רגל ואז אתה מתלונן שהמכוניות חוסמות להם את המעבר.