GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גיא בלנקשטיין: ביום שהוא יירשם הוא יקבל הצעה בלי התחייבות והצעה עם התחייבות.
גיא בלנקשטיין: ביום שהוא יחליט שהוא עוזב במהלך השנה – כמה חודשים אדוני היה, כמה היה עולה לך אם מראש היית קונה בלי התחייבות.
גיא בלנקשטיין: בזה הוא יודע מראש, זה כתוב לו, הוא חותם על זה, זה ברור.
גיא בלנקשטיין: הוא יכול לעזוב בכל עת בהודעה של חודש מראש.
גיא בלנקשטיין: הצענו את זה גם לוועדה.
כרמל שאמה-הכהן: ההצעה שלך מגלמת 35% קנס.
כרמל שאמה-הכהן: זה מה שאתה אומר במלים אחרות.
תמר פינקוס: לא נגמור אף פעם את הדיון הזה.
אתי בנדלר: 35% זה המון.
גיא בלנקשטיין: זה מגלם את ההשקעה הרבה שיש במנוי שמתחיל.
גיא בלנקשטיין: אלו אותן מלים כמו שאמרת, קח 1,000 שקל לחודש הראשון או לחודשיים הראשונים, אז אני פשוט אומר לו מראש, תתחייב לשנה, הרי ההתחייבות בשבילך.
גיא בלנקשטיין: הרעיון שלנו בשיווק הוא לשכנע את הבן-אדם לעשות עם עצמו שינוי – להפסיק לעשן, לאכול נכון, להתאמן, לעשות פעילות גופנית.
גיא בלנקשטיין: כולנו לא עושים פעילות גופנית בישראל.
גיא בלנקשטיין: כולנו קוראים מה שקורה.
גיא בלנקשטיין: אז אחד, אני נותן לו את הIncentive- גם במחיר, ואם תחליט שלא, אז רק תשלים באותו יום שאתה עוזב.
איתן כבל: ברשותך, באופן עקרוני החוק זה מיותר, למה?
איתן כבל: כי אין כמעט נושא שאין בו מועד יציאה.
איתן כבל: רק מה – אומר לך, אם אתה רוצה את זה בתנאים האלה, אז תדע לך שתשלם כך וכך.
איתן כבל: כשבא האזרח אומר, אתה יודע מה, כבר עדיף לי לשלם את המחיר הזה.
איתן כבל: דרך אגב, הצעת החוק במקור מדברת על איך למנוע מצב כזה - -
איתן כבל: - - כי גם היום אין כמעט מקום שאתה ניגש אליו, ולא משנה באיזה תחום, שנותן לך את שני המסלולים.
איתן כבל: הוא אומר לך, זה המסלול שאני מעדיף, אבל תדע לך – בעיתון למשל, אין לי תור בשכונה שלך, זה מצריך ממני עלויות מיוחדות, אני לא מזלזל בזה, אבל העוסקים נתנו מחירים.
איתן כבל: הרי מכך התחלתי, כל הצעת החוק התחילה מכך שפנו אלי אנשים שנניח עוברים דירה, ואז הם מקבלים הצעה, הם רוצים את העסק הזה רק לשנה, ואז נותנים להם מחיר כפול-משולש.
איתן כבל: ולכן, את זה ביקשנו למנוע.
איתן כבל: אני חושב שאתם מבוהלים מההצעה הרבה מעבר למה שבאמת - - -
גיא בלנקשטיין: אז בעצמנו הסדרנו את זה גם כן.
גיא בלנקשטיין: בוא נגביל את התקרה בכמה אני יכול למכור את המנוי בלי התחייבות יותר ממנוי עם התחייבות, נגביל את זה ל-30% או 35% על מנוי בלי התחייבות.
כרמל שאמה-הכהן: זה המון.
איתן כבל: 35% אני רץ בבית, לא זז.
גיא בלנקשטיין: חבר הכנסת כבל, זה מה שרוב האנשים עושים, מוכרים יותר הליכונים לבתים, שכל מי שיש לו הליכון פה בבית יתאר את זה שזה משמש כקולב.
איתן כבל: בגלל זה לא קניתי הליכון.
איתן כבל: אני רץ בשכונה.
גיא בלנקשטיין: אבל עדיין מוכרים יותר הליכונים מאשר מנויים לחדר כושר בישראל.
תמר פינקוס: לא נגמור אף פעם את הדיון הזה היום.
יואל חסון: למה, ממהרת?
תמר פינקוס: אבל אתם תפזרו אותנו ב-14:00.
אבי אלמוג: אנחנו מצפים מחברי הוועדה שיעזרו לנו בקטע של נאמנות.
אבי אלמוג: כמו שאמרתם, הרי איפה זה יבוא בסופו של דבר – כשאתה מרגיש בכיס את המועדון בא לקראתך בקטע של נאמנות.
אבי אלמוג: לכן מה שאנחנו מבקשים מהמחיר השנתי, אמר גם גיא, 35%, אפשר כמובן לשמוע הצעות אחרות, אבל זה פחות או יותר מה שמקובל היום.
אבי אלמוג: בענף בריכות השחייה אנחנו מדברים על 16%, לדוגמה על כל חודש קיץ, כי הרי ברור שחודש קיץ – אני רוצה להעניק את ההטבה למנוי, אני רוצה לתת לו מחיר מופחת יותר.
אבי אלמוג: גורם נוסף שאני חייב להביא לוועדה כאן – 50% מהמנויים באים דרך ארגוני עובדים גדולים וזה מקובל במשק – עסקאות צרכנות דרך ארגונים גדולים כמו קרנות השוטרים, הסתדרות המורים וכך הלאה.
אבי אלמוג: הם לא מתעסקים במהלך השנה עם אף אחד, once – והם מבקשים ממך, תן לי מחיר שנתי מוזל יותר על מנת שאבטיח לך שהלקוח יהיה אצלך שנה, זה בסיס העסקה, וזה 50% היום.
איתן כבל: הבעיה הגדולה שמתקיימת, וזו האמת מאחורי הבקשה שלכם, כי חלקנו הלא קטן נרשמים ואחרי חודשיים-שלושה חודשים נהיה קשה, יש התכווצויות, וזה קורה לכל אחד ואחד, קצת קשה, אז הוא בא ואומר אחרי שלושה חודשים, אעשה שנה הבאה.
יואל חסון: אנוח.
איתן כבל: זה עניין אמיתי, אני לא פוסל את זה, אני לא מתייחס – זה מצחיק, כי זו האמת, אבל גם חשוב לשים אותה על השולחן, כדי לתת מענה לבעיה המתקיימת אצלכם.
איתן כבל: כי מצד אחד אתה נותן לו מחיר באמת לשנה ואתה מצ'פר אותו באמצע – לו קשה בדרך, במעלה.
איתן כבל: אבל מצד שני, תבין את הדילמה המתקיימת שמצד אחד אזרח בא – הרי זו בדיוק מהות החוק, איך אתה מונע את הכבילה הזו שהוא בכל מקרה קשור אליך בעבותות, ולכן צריך למצוא כמאמר הגמרא, שזה נהנה וזה לא חסר.
איתן כבל: אני חושב שאפשרי למצוא את נקודת האיזון.
אבי אלמוג: אנחנו לא חושבים ששנה זה עבותות, אבל את זה כבר אמר פה - - -
איתן כבל: יש כאלה שאחרי חודש החליטו שזה עבותות.
תמר פינקוס: אני למשל.
תמר פינקוס: אני מייד חולה אחרי - - -
כרמל שאמה-הכהן: כן, עוד הערות?
כרמל שאמה-הכהן: גברתי, בבקשה.
איילת זק: אני בעלים של מועדון כושר קטן באבן-יהודה.
איילת זק: אני יכולה לייצג עסקים קטנים, שלא כמו עסקים כאלה.
איילת זק: אני כבר רוצה להתחיל להגיד שאני חושבת שאין מודעות בכלל לפרופורציה בין מה שאנחנו גובים בחודש לבין השירות שאנחנו נותנים.
איילת זק: פה אתם מדברים על שירות טוב או רוצים לתת שירות טוב, אז קודם כל, עלות אימון אישי אחד היא בין 150 ל-200 שקלים לשעה – מה שאנחנו גובים בחודש שלם ומציעים.
איילת זק: אם אנחנו מדברים על מקומות שנרשמים אליהם לשני חוגים בשבוע, שזה שעתיים בשבוע, אנחנו משלמים את המחיר שאנשים משלמים לנו לחודש שלם כשאנחנו מציעים חמישה חוגים ביום פתוח, חדר כושר, מחויבים לספקים, מחויבים למשכורות לעובדים, ארנונה.
יואל חסון: אז מה?
יואל חסון: אז העסק לא רווחי?
יואל חסון: אז למה את בעסק הזה?
כרמל שאמה-הכהן: לא, סליחה, אנחנו לא מתערבים לך במחיר.
יואל חסון: אז קחי 500.
איילת זק: אז אנחנו אומרים דבר ראשון, שאם אנחנו לא מחייבים אנשים לשנה, מן הסתם זה ישפיע על המחיר.
איילת זק: היום אנחנו מתמודדים עם מחיר שהוא מאוד נמוך בזכות העובדה שאנשים מחויבים לשנה.
איילת זק: אנחנו לא מפחדים מזה שקשה לבן-אדם, שלא מתמיד.
איילת זק: יבוא ויגיד, אני רוצה לעזוב, אין בעיה, אנחנו לא רוצים להחזיק אותך אצלנו בכוח, אבל גם לנו יש את הזכות לדעת – א.
איילת זק: באמת חודש מראש ו-ב.
איילת זק: לתמחר את מחיר היציאה.
איילת זק: ואני לא אומרת בקנס, כי אני יכולה להציע משהו שאני אישית הצעתי אצלנו במועדון כושר – יש מחיר לחודש, יש מחיר לשלושה חודשים, יש מחיר לחצי שנה ויש מחיר לשנה.
איילת זק: עשית מחיר לשנה, פרשת אחרי חצי שנה, כאילו מלכתחילה עשית מחיר לחצי שנה.
איילת זק: למה שאמרת קודם, מה אנחנו עושים בעצם עם החודש מראש, אין לי בעיה שתנצל את החודש מראש הזה, להשאיר לך את המנוי פתוח, ויותר מזה, אם אתה לא רוצה לנצל אותו, תביא את אשתך שתנצל אותו, מבחינתי כמה שיותר יודעים - - -
תמר פינקוס: אבל לא כולם כאלה.
תמר פינקוס: אז לך לא תהיה בעיה.
איילת זק: לא תהיה לי בעיה, אבל אני לא מדברת על 10% דמי ביטול או 100 שקלים, כי אם אני לוקחת 200 שקל לשנה, אבל מחיר לחודש עולה 300 שקלים או לחצי שנה עולה 260 שקלים, ואתה יודע בתור הצרכן שלי את המחירים מראש.
איילת זק: אם אתה הולך לבטל, אתה יודע שתצטרך להשלים לסכום הזה.
תמר פינקוס: זה קנס, ואותו רוצים לבטל.
איילת זק: את קוראת לזה קנס.
איילת זק: מצד שני, אני יודעת שאם תוכלי להודיע חודש מראש ולא להשלים תשלומים, אני בתור עסק לא שורדת.
גיא בלנקשטיין: זה לא קנס, זה Incentive.
גיא בלנקשטיין: היא נתנה לו Incentive לנסות לטווח ארוך יותר.
גיא בלנקשטיין: לא, אז הוא לא נותן קנס, הוא פשוט שילם על המוצר שאותו הוא רכש מראש.
איילת זק: מצד שני, אין מספיק מודעות לכושר אצלנו במדינה.
יואל חסון: למה אף אחד מכם לא העלה פה הצעה לדוגמה, שאם מישהו בא ורוצה לעזוב אותי, אז אני מייד אציע לו הנחה.
יואל חסון: למה אף אחד מכם לא אמר את זה?
קריאה: כי אז כולם ירצו לעזוב.
איילת זק: כי אם לא התמדת חודש או חודשיים ואתה לא רוצה להתאמן, ההנחה שאתן לא תעזור.
אבי אלמוג: ואז תקבל במשרד תור של 1,000 איש.
יואל חסון: אף אחד לא יודע את זה.
יואל חסון: זה לא מפורסם בתוכנית.
אבי אלמוג: זה בגלל שלא ניצלת את חדר הכושר.
איילת זק: אגיד לכם כמה אחוזים לא מחדשים, שזה גם משהו שהוא לא במודעות שלכם.
איילת זק: אני צריכה להילחם כל חודש על 60% נטישה, זה המון לעסק.
תמר פינקוס: אז משהו בשירות לא טוב.
איילת זק: זה לא בשירות.
יואל חסון: לא, זה לא רק קשור לשירות.
יואל חסון: אני לא מסכים.
אבי אלמוג: זה לא שירות.
איילת זק: זה במודעות וברצון לספורט.
ביתיה גוטל: הבעיה שיש בעיה מבנית במהות - - - במכון כושר שאנשים רוצים להתאמן.
אלכס מילר: הבעיה זה שירות – מדריך הכושר מרזה ואני לא.
איילת זק: וכואב להם ולא נוח להם ויש להם ילדים בבית.
חנה וינשטוק-טירי: אבל למעשה את מכריחה אותם לעשות עסקה.
איילת זק: אני לא מכריחה, אין בעיה.
חנה וינשטוק-טירי: או להמשיך עסקה שהם לא רוצים בשם הספורט.
איילת זק: אל תמשיכי.
כרמל שאמה-הכהן: סיימת את דברייך?
איילת זק: כן.
יואל חסון: ברשות היושב-ראש, תראו, יש משהו במה שאומרים בעניין המורכב של ההתמדה בחדרי הכושר.
יואל חסון: ההתמדה לא בהכרח קשורה לעניין מרוצה מהשירות או לא מרוצה מהשירות.
יואל חסון: יש עניין של חוסר התמדה שבא מסיבות אחרות – אדם שהתחיל שלושה חודשים וראה שלהתאמן זה לא הדבר שהכי קל לו בעולם, והוא לא רואה תוצאות או שלא טוב לו, ברמה האישית נתנו לו שירות מעל ומעבר, זה משהו שצריך להגיד אותו למען ההגינות.
יואל חסון: אדוני היושב-ראש, זה תחום שיש בו חוסר התמדה לא רק בהכרח בגלל איך שחדר הכושר התנהל.
יואל חסון: זה לא בהכרח קשור.
יואל חסון: יחד אם זאת, כל ההצעות שמועלות כאן דוחפות לתוך איזשהו היגיון אחד, שיצאתי ממנו, אולי אני צריך לחזור אליו, אז בואו נגמור את העניין הזה של לא חצי שנה, לא שלושה חודשים ולא שנה.
יואל חסון: אין עסקאות ארוכות לגמרי, נקודה.
יואל חסון: תנו איזה מחיר שאתם רוצים, שהשוק ישתולל.
יואל חסון: בסוף איכשהו הדברים יתאזנו.
יואל חסון: כי אתם דוחפים אותי לתוך הכיוון הזה.
יואל חסון: לא רוצה למוטט אתכם, אני לא רוצה למוטט את חדרי הכושר, אני אוהב את חדרי הכושר, לא רוצה לפגוע בהם.
יואל חסון: אבל אני כן רוצה לתת לצרכן את אפשרות הבחירה, ואני רוצה שתהיה יותר תחרות, כי לדעתי אין תחרות אמיתית.
יואל חסון: ואגב, אתן סתם דוגמה קטנה כשמדברים על נושא שירות – אמרתי, זו לא הסיבה היחידה לחוסר התמדה, אבל לתת דוגמה של שירות, שזו דוגמה מהאמת – חדר כושר מסוים במשך למעלה משלוש שנים קיבל מכתבים, קיבל בקשות, ביקשו ממנו להוסיף חדר שירותים נוסף, כי אין מספיק חדרי שירותים.
יואל חסון: אנשים עומדים בתור לשירותים.
יואל חסון: לא הזיז לו, לא עשה שום דבר, לא שינה, ועד היום לא עשה את הדבר הזה.
יואל חסון: וזו דוגמה אחת קטנה לזה שאתה רואה שיש לך לקוחות מעולים, אז אתה לא לחוץ.
יואל חסון: לא משנה שהוא בטווח הארוך הפסיד, כי אחרי שנה-שנתיים מי שכבר לא מחויב ברח וחיפש חדר כושר אחר.
יואל חסון: אבל זו אולי בעיה נקודתית ספציפית.
יואל חסון: יכול להיות שאתם מאלצים אותנו ללכת חזרה לתוך העניין הזה של חודש בחודשו.
יואל חסון: תתמחרו אותו איך שאתם רוצים, תעשו תוכניות עסקיות איך שאתם רוצים, אחרי חודש מישהו יבוא, תשכנעו אותו באלף הטבות איך להישאר, או שתפסידו אותו בסוף.
יואל חסון: אם אני נכנס פה עכשיו לתוך מנגנונים מסובכים של קנסות, של כל מיני תחזיר עכשיו 35% – אתם גם הולכים על 35%, מילא הייתם אומרים איזה משהו קצת יותר הגיוני.
יואל חסון: בהתחלה הייתי בעד איזשהו פיצוי מסוים, זו היתה דעתי, אני לא יודע מה דעת היושב-ראש בעניין הזה, הייתי מוכן על פיצוי מסוים לחדר הכושר אם מישהו החליט לבטל את המנוי לשנה ולפרוש בהתראה מראש.
יואל חסון: אז לא יודע, צריך לחשוב פה, אני לא רוצה למוטט פה כלום, אבל מצד שני, כל הנוסחאות האלה הן נוסחאות שעוד פעם חוזרות לתפיסה הזאת של בלבול הצרכן, שעוד פעם את הכול מפילים על הצרכן, ואני לכיוון הזה לא הולך.
יואל חסון: אולי תלכו על חודש בחודשו, שתהיה תחרות – את תתני 500 שקל בחודש, זה ייתן 400 שקל, וזה ייתן 250.
איילת זק: אבל זה יוריד את כמות האנשים שמתאמנים.
איילת זק: גם ככה אין מספיק אנשים שעושים ספורט.
יואל חסון: אני מבין.
יואל חסון: פגשתי את גיא, הוא ביקש להיפגש אתי לפני כמה חודשים – כל מי שביקש להיפגש אתי בנושא החוק הזה, נפגשתי אתו – גיא אמר משהו נכון, נקודה שאגב, אם לא נלך לבחירות אחרי הפגרה הזאת, אני מבטיח לקדם את החוק הזה של עידוד אנשים להתאמן בחדר כושר; של הוזלות ביטוח הבריאות למי שמתאמן בחדר הכושר; הוזלות על ביטוח בקופת חולים למי שמתאמן בחדר הכושר, כל הדברים האלה כדי לעודד אנשים ללכת לחדרי כושר.
יואל חסון: אני לגמרי בעד זה, ואני מבטיח שאם הכנסת לא תלך לבחירות אקדם את החוק הזה ואלחם עליו.
יואל חסון: אני חושב שזה חוק חשוב, אבל זה לא קשור לנושא התמחור.
אבי אלמוג: מה עושים בבריכות העונתיות?
אבי אלמוג: אני מעלה את זה בכוונה כי קיבלתי עשרות פניות מבעלי בריכות - - -
יואל חסון: היושב-ראש נתן לך פתרון מעולה.
כרמל שאמה-הכהן: הפתרון שהצעתי, אמרתי, נוסיף לפה פסקה שתוכל לתמחר בתוך השנה פרקי זמן בצורה שונה.
יואל חסון: את הקיץ יותר יקר ואת החורף יותר זול.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל לא צריך לכתוב את זה.
ביתיה גוטל: לא צריך לתקן את החוק, יש להם את החופש לעשות את זה.
כרמל שאמה-הכהן: תוכל לתמחר כל חודש בנפרד.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: למה צריך לכתוב את זה במפורש בהצעת החוק?
כרמל שאמה-הכהן: כי אני רוצה שזה יהיה הדדי.
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה שהתמחור לא יהיה רק לצורך הביטול אלא גם לצורך הרכישה.
כרמל שאמה-הכהן: אחרת יכולים לקבוע נניח חודשים מאוד יקרים ואת השאר כביכול מאוד זולים וזה יהיה לצורך הביטול, זה יהיה פיקציה.
כרמל שאמה-הכהן: ברגע שאתה יודע שזה הדדי זה דו-צדדי, אז זה מאזן.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: זאת אומרת שגם צרכן חדש יוכל לשלם - - -
כרמל שאמה-הכהן: צרכן חדש יבוא – נניח שאת חודשים נובמבר עד פברואר, שהם חודשים קרים, הוא תמחר מאוד זול, אוכל לרכוש אותם בנפרד, ואז זה מאזן.
כרמל שאמה-הכהן: זה מבטיח לי בלי שאתערב, בלי שאקבע לו מה לתמחר ואיך, שהוא יתמחר את זה בצורה נכונה והגונה מידתית.
גיא בלנקשטיין: אם אפשר רק בקשר לדברים שנאמרו – 1.
גיא בלנקשטיין: אני מאוד מעריך את הבחורה שהגיעה מאבן-יהודה, כי ניסינו מאוד להביא לפה בעלי מועדונים ומנהלים.
גיא בלנקשטיין: יצאו מעל 1,000 מיילים ל-1,000 מועדונים, ועל כף יד אחת אפשר לספור את אלה שהגיעו לפה.
יואל חסון: איך אתה מסביר את זה?
גיא בלנקשטיין: זה הענף.
גיא בלנקשטיין: גם אמרתי לך בפגישה, מי שישרוד את החוק הזה – היא לא תשרוד, והיא צודקת שהיא הסתכלה עלי – יש בישראל שתי רשתות, יש בישראל עוד קצת בעלי מועדונים קצת יותר חזקים שמחזיקים כמה מועדונים.
גיא בלנקשטיין: אנחנו גובים מחירים של 350 ו-450 שקל לחודש ולי יהיה קל יחסית לעלות למחיר של 500 שקל כדי לשרוד, הם לא ישרדו.
גיא בלנקשטיין: מה שיקרה זה שהענף הזה – שהיום הוא תחרותי בטירוף, כי הוא 1,000 בעלים שונים של מועדונים – יתמוסס.
גיא בלנקשטיין: מה שיקרה זה שאנחנו הרשתות נדע להתמודד.
גיא בלנקשטיין: אתה צודק, יש לנו כבר תוכניות מגירה, ויודעים לעבוד, ויש לנו הרבה שיטות, אנחנו מסתובבים בעולם, אספנו הרבה שיטות, ונדע מה לעשות גם אם זה יפגע לנו בטווח הקצר אולי בכלכלה או בטווח הבינוני.
גיא בלנקשטיין: אנחנו נהיה פה הלאה, גם נהיה אלה שנביא לך את המידע מכל העולם כדי לעזור לך לחוקק חוק.
גיא בלנקשטיין: אבל מה יקרה לבעלי המועדונים הקטנים?
גיא בלנקשטיין: מה יקרה לקידום הבריאות בציבור?
גיא בלנקשטיין: שזה חלק ממה שגם הרשתות מנסות לעשות.
גיא בלנקשטיין: אנחנו מנסים היום להגיע לפריפריה, אין בפריפריה מועדוני כושר.
גיא בלנקשטיין: תגיד עכשיו לבעל מועדון שיגיע מכל מקום שהוא מחוץ לאזור גוש דן, אזור השרון, לא תמצא.
גיא בלנקשטיין: יש היום מאות מועדונים כאלו שגובים 99 שקלים ו-100 שקלים.
גיא בלנקשטיין: דמי הביטול פה בשבילם זה יותר ממה שהם גובים.
גיא בלנקשטיין: בעל המועדון הוא כרגע המדריך, והוא בצהריים מנקה את השירותים, והוא עושה את הכול.
גיא בלנקשטיין: הוא לא ידע להתמודד אם מחר בבוקר הוא איבד ארבעה מנויים והלכו לו 400 שקל לחודש, הוא לא גומר את החודש.
כרמל שאמה-הכהן: אבל למה שהוא יאבד?
כרמל שאמה-הכהן: למה החוק הזה גורם לאבד מנויים?
גיא בלנקשטיין: כי הטבע האנושי שלנו – אנחנו עצלנים.
גיא בלנקשטיין: הרי אם נביא לכם מחקרים - - -
כרמל שאמה-הכהן: אתה רוצה שאנשים שלא צורכים שירות יסבסדו את אלה שכן באים?
איילת זק: חלילה.
גיא בלנקשטיין: לא.
גיא בלנקשטיין: בוא נלך רגע לפני חוקי הצרכנות – ואגיד עוד פעם מה קורה בעולם – בעולם כשבן-אדם מתעניין – הענף הזה משווק הכי טוב בכל העולם ולא על ידינו, אנחנו לא משקיעים בשיווק.
גיא בלנקשטיין: כל מה שעושה כל בעל מועדון בישראל או בריכה זה להרים דגל ולהגיד, גם פה יש אחד כזה, ומי שגר בסביבה מגיע.
גיא בלנקשטיין: אנחנו חיים מאוד לוקלית על הקהל שלנו, וגם אם אנחנו עושים עסקה עם גוף גדול, איפה שהאנשים גרים לידינו, פשוט קונים במרוכז דרך הבנק או דרך הגוף הממשלתי שבו הם עובדים.
גיא בלנקשטיין: כשבן-אדם בא לקנות מנוי, יש לו לעולם שתי התנגדויות בלבד – אחרי שאתה מנטרל את הפחד ואת הכול – יש לו או חשש מהמחיר הגבוה או חשש מהתחייבות, אלה הן שתי ההתנגדויות.
גיא בלנקשטיין: כשהצרכן מגיע וכבר מתעניין או שהרופא אמר לו, לך תנסה, יש פה חדר כושר ליד, יש פה מדריכה טובה, יש פה פעילות טובה, תשלב את זה עם הפסקת עישון או לא משנה עם מה, תנסה, אז הוא מגיע לנסות.
גיא בלנקשטיין: מה שקורה מיד זה שלא לוקח לו שלושה חודשים שיתפסו השרירים, ביום הראשון, ביום השני הוא סובל מכאבי שרירים, הוא לא מכיר את מה שקרה לגוף שלו, הוא לא נהנה, זה קשה, זה קשה לקום מהכורסה, מהמעגל הזה של השלט ולעשות את הפעילות.
גיא בלנקשטיין: ולכן, המשקל הזה של עסקה ארוכת טווח שנותנת מענה למחיר, שנותנת מענה לרוב המתעניינים שעד היום לא עשו פעילות – הרי מי שעושה פעילות, לא אכפת לו כבר מהתחייבות, מי שיש לו בעיה של התחייבות, המחיר מושך אותו לנסות.
גיא בלנקשטיין: מה שקורה אחרי זמן קצר - - -
יואל חסון: גם מי שמתאמן מוגבל ביכולת שלו להחליף – נגיד, הוא חושב שנפתח חדר כושר חדש לידך, שהוא חושב שהוא טוב יותר ממך, ברגע שהוא כבול אתך בהסכם הוא לא יכול - - -
גיא בלנקשטיין: אז חבר הכנסת חסון, אם הוא מנוי שלי כמה שנים וטוב לו, ומחר נפתח לידי חדר כושר אחר, אז בכל מקרה זה נמצא איפשהו בתוך מהלך השנה שלו.
גיא בלנקשטיין: זאת אומרת, זה עניין של כמה חודשים והוא יכול לקום וללכת אם לא אתן לו את השירותים, כמו שאמרת, או אם לא אתן לו את החוג המתאים, אבל זו כלכלה, זה עסק.
גיא בלנקשטיין: העניין הוא בסוף - - -
יואל חסון: זה יכול להיות תשעה חודשים או - - -
גיא בלנקשטיין: אבל אני חוזר למהות – המהות בעולם שהמנוי הזה לטווח ארוך נהיה כדי לתת משקולת, כי בסוף כולנו אנשים שמנהלים כלכלה פרטית.
גיא בלנקשטיין: כשאני עכשיו שילמתי לצורך העניין 200 שקלים לחודש ושילמתי 2,400 שקל לשנה, זה מתוך כוונה אמיתית שאני רוצה לנצל את זה.
גיא בלנקשטיין: באימון הראשון, באימון השני כואב לי, אני עומד מול המראה, אני לא רואה תוצאה.
כרמל שאמה-הכהן: הבנו את הטיעון הזה.
גיא בלנקשטיין: אותה גב' מרימה טלפון ואומרת לי, אל תשבר, תבוא עוד פעם, חבל גם שתפסיד את ה-2,400 שקל.
גיא בלנקשטיין: זו משקולת היום שמושכת את האנשים להתמיד.
גיא בלנקשטיין: מזה נולדה הכלכלה הזאת של מחויבות, וגם כשאני יושב פה על חוקים לטובת עידוד הציבור, תראו שבכל העולם - -
יואל חסון: אז תתמחר את זה אחרת, אז תעודד.
גיא בלנקשטיין: - - המדינות שמסבסדות את זה בזיכוי מס – חברות הביטוח שנותנות את זה מתנות את זה בחדרי כושר שיודעים לנטר את הפעילות של המתאמן, ולהוכיח שהוא היה כבר חצי שנה, והן נותנות החזר מהחודש השביעי על החודש הראשון.
גיא בלנקשטיין: הן מתחילות תמיד בחצי שנה delay, שיהיה לך Incentive להמשיך.
גיא בלנקשטיין: זאת אומרת, גם הן אומרות למבוטח, שהוא כמו כל מבוטח, לא תתמיד, לא תקבל.
גיא בלנקשטיין: הן אומרות בדיוק את אותו דבר גם כדי לעודד.
גיא בלנקשטיין: זה הענף שלנו, זה לא סלולר, זה לא מוצר צריכה.
גיא בלנקשטיין: זה משהו שקשה לקיים אותו.
גיא בלנקשטיין: גם מי שמתאמן שנים, תראו שקל מאוד פתאום להפסיק.
גיא בלנקשטיין: כמה אנשים הגיעו למצב גופני טוב, ובגלל חודש בעבודה, חודשיים, איזה חופש איזה משהו, חלו שבועיים בשפעת, פתאום כל זה נגדע ולא הצליחו לחזור להתאמן.
גיא בלנקשטיין: זה לא הטבע.
יוסי בנימין: אני מייצג פה את מרכזי הספורט של הפריפריה.
יוסי בנימין: אני רוצה שתבינו דבר אחד, המצב של להעלות מחירים ולעשות את כל מה שאתם מדברים, ממה אתם בעצם חוששים?
יוסי בנימין: אגיד לכם ממה אנחנו חוששים, וישר בפנים – מחירי המים, מחירי האנרגיה, המע"מ, עלו בצורות מטורפות, אנחנו לא יכולים להעלות בשקל את המחירים.
יוסי בנימין: אם עד עכשיו היו לכם מכתבים מכל מיני אנשים שבעצם בוטלו להם מינויים בחדרי הכושר או שבעצם לא ביטלו להם – אתם צריכים להבין, בערד או באופקים או באריאל לוקחים 350 שקלים לחודש לכל המשפחה, כולל 80 חוגים, ואם נעלה בשקל אחד את המחירים, אז יהיה טררם.
יוסי בנימין: תשימו לב שה"קאנטרים" היום הם בעצם "קאנטרים" שהעירייה עשתה וזורקים את זה לזכיין.
יוסי בנימין: אף אחד לא מעניין אותו.
יוסי בנימין: העסק הזה יקרוס בכל הפריפריה.
יוסי בנימין: זה לא גוש דן או תל-אביב שיש שם איזה – לנו אין תחרות.
יוסי בנימין: אנחנו קאנטרי יחידי באריאל, ואנחנו בקושי מרימים את הראש.
יוסי בנימין: אם היום יבוא אלי מנוי ויעשה מנוי מיוני ליוני, 350 שקל לחודש – שנה, יעשה לי יוני-יולי-אוגוסט-ספטמבר - -
אבי אלמוג: ילך הביתה.
יוסי בנימין: - - ילך הביתה.
כרמל שאמה-הכהן: שים על זה את כל השנה.
יוסי בנימין: מה אתה אומר?
יוסי בנימין: אעשה חוק וארים לך להנחתה איך לעקוף את החוק הזה.
יוסי בנימין: כלומר, אתה אומר לי, תיקח - -
אבי אלמוג: ואז יבוא מישהו באוקטובר ותצטרך לתת לו בשקל.
יוסי בנימין: - - 600 שקל – איך שרק אגיד את המלים "600 שקל", יהיה לכם כמו "קלאב הוטל" פה, מלחמת עולם.
יוסי בנימין: אין דבר כזה, אי-אפשר לחיות ככה.
יוסי בנימין: אנחנו עכשיו חושבים אם להעלות מ-350 שקל באחוז בגלל המע"מ הזה או לא להעלות.
יוסי בנימין: רק דיברנו על זה בתוך ארגונים כאלו – יש דבר שנקרא "ועדת בריכה של העירייה", יושב-ראש העיר, מנכ"ל העירייה ושני נציגי הזכיין – רק העלנו את זה, בום נתנו לנו מכה בראש.
יוסי בנימין: אי-אפשר לחיות ככה.
יוסי בנימין: אתם צריכים להבין, יכול להיות שתעשו חוק והפריפריה, איך הוא אומר, "גו אקטיב" ו"הולמס פלייס" יחיו עם זה, אבל אף אחד מסביב – תיקחו 30 קילומטר מתל-אביב – אף אחד לא ישרוד.
יוסי בנימין: זה יבוא אליכם.
יוסי בנימין: הוא אומר "BOT", שבעה מדורי גיהינום עברה קריית-אונו כדי לעשות BOT אחד.
יוסי בנימין: כל פעם הוציאו והוציאו והוציאו ולא הצליחו.
אבי אלמוג: קריית-אונו.
יוסי בנימין: כל ה"קאנטרים" בארץ במצב כלכלי גרוע, ובגלל זה זורקים את זה לעיריות.
יוסי בנימין: העיריות מפעילות את זה, נותנים על זה הנחה בארנונה והעסק הזה לא יקום.
יוסי בנימין: אנחנו כל היום חושבים, עוד פעם מעלים חודש הבא את מחירי המים, מה נעשה?
יוסי בנימין: אנשים באריאל באים להתקלח אצלי, כדי לא להתקלח בבית.
יוסי בנימין: אז אני כבר אומר לראש העיר, בוא תעזור לי, תראה מה עושים – באים להתקלח וללכת הביתה.
יוסי בנימין: אומרים, סבבה, יש מים חמים, הוא משלם חשמל, הוא משלם ארנונה.
יוסי בנימין: אנחנו לא שורדים.
יוסי בנימין: אז אתם יושבים, אומרים, יאללה, בוא נראה מה עושים.
יוסי בנימין: אני כבר חושב להוריד ל-300 שקל.
כרמל שאמה-הכהן: תוריד.
יוסי בנימין: אני לא יודע מה לעשות.
יוסי בנימין: במצפה-רמון יקימו קאנטרי – סליחה שאני אומר, חס וחלילה, אנשים חיים לא יודעים איך לשלם את הלחם ואת בית-הספר קודם כל, קאנטרי?
יוסי בנימין: אז עשו קאנטרי, אז מה?
יוסי בנימין: שיהיה פיל לבן?
יוסי בנימין: זה מה שאתם רוצים?
יוסי בנימין: אם באריאל מחר בבוקר אני לא עושה קומבינות ועושה קשרים ונותן לעובדי עירייה ב-200 שקל – המקום הזה כבר שרטטו אותו, קאנטרי עם חדק.
יוסי בנימין: אז זה מה שיקרה בחוק הזה.
יוסי בנימין: אני אומר שוב, יהיו כאלו שישרדו, וברגע שאעלה לקיץ – יוני-יולי-אוגוסט-ספטמבר, במקום 350 שקלים, 600 שקלים, ישבו פה בוועדה הבאה כמו "קלאב הוטל", 9,000 איש מערד - - -
כרמל שאמה-הכהן: הם לא משלמים את זה היום?
יוסי בנימין: לא.
יוסי בנימין: כי הם משלמים 350 שקל לחודש.
אבי אלמוג: כי הוא נותן להם לשנה.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, רגע, אל תבלבלו אותנו, לאט-לאט.
כרמל שאמה-הכהן: דבר לאט.
כרמל שאמה-הכהן: 350 כפול 12, זה מה שאתה גובה מהם היום.
יוסי בנימין: 4,200 שקל לשנה, נכון.
כרמל שאמה-הכהן: את ה-4,200 שקל האלה תחלק איך שאתה רוצה על שנה.
יוסי בנימין: אם יבואו אלי ביוני אגיד להם, סליחה, לא 4,200, אתה מקבל החזר רק של 2,400, כי עכשיו החודשים האלו יותר יקרים, אתה יודע מה יהיה - - -
כרמל שאמה-הכהן: השאלה שלו, כמה הוא משלם בסך הכול בשנה.
יוסי בנימין: 4,200.
יוסי בנימין: שיבוא אלי ב-1 לאוקטובר ויגיד לי, סליחה, אני מבטל, יש חוק עכשיו - -
אבי אלמוג: יצא אחרי ארבעה חודשי קיץ.
יוסי בנימין: - - אחרי ארבעה חודשים, סליחה, 350 כפול 12, אגיד לו, לא, לא, על החודשים האלה אתה צריך לשלם 650 שקל.
כרמל שאמה-הכהן: אם הוא ניצל את הקיץ.
יוסי בנימין: עזוב, אתה לא יודע מה יהיה.
יואל חסון: אם הוא חתם על זה מראש, מה הבעיה.
יוסי בנימין: הוא ידע על זה מראש.
יואל חסון: ומה עם אלה שלא חתמו על זה מראש?
יוסי בנימין: הוא ידע גם היום.
יוסי בנימין: גם היום הם יודעים על זה מראש, גם אלה של "קלאב הוטל" ידעו על זה מראש, אז מה?
יואל חסון: הם לא ידעו.
כרמל שאמה-הכהן: אם אתה בא ואומר לו את זה מראש - - -
יוסי בנימין: זה לא יעבור בפריפריה.
יוסי בנימין: אני אומר לכם חד וחלק, זה לא יעבור, לא נצליח לחיות ככה.
יוסי בנימין: כל היום נתעסק בביטולים, בטפסים של ביטולים.
אלכס מילר: מה הבעיה לעשות שני מסלולים – הדרגתי שלושה חודשים ולרדת.
אבנר משרקי: יש בריכה קיצית באריאל, גובים 400 שקל בחודש, כמה מינויים יש?
אבנר משרקי: 80 מנויים.
אבנר משרקי: לא יבואו.
אבנר משרקי: אין אנשים – או בערד, כמו שהוא אמר, לא באופקים.
כרמל שאמה-הכהן: אבל הם באים כבר היום.
אבנר משרקי: מה שאתם עושים זה טוב לתל-אביב.
אבנר משרקי: יש שם הרבה אנשים, יש להם כסף.
אבנר משרקי: אני משתמש בקאנטרי, כשהיה שם 600 שקל לחודש לא הלכתי.
אבנר משרקי: הוא הוריד לי ל-350, נכנסתי.
אבנר משרקי: תבואי לאריאל, עוד מקומות, לא רק באריאל, אפילו בשדרות, תלכי לשם ותראי כמה אנשים לא נכנסים.
אבנר משרקי: רק כשהוא הוריד את המחיר התחילו להיכנס.
אבי אלמוג: אבל תמורת מנוי שנתי.
אבנר משרקי: נכון, רק שנתי.
יוסי בנימין: אמרתם שיווק, אנשים עוזבים, אין לי את מי להכניס.
יוסי בנימין: העיר מקובעת.
יוסי בנימין: זה 18,000 תושבים, זה מה שיש.
כרמל שאמה-הכהן: אבל למה שיעזבו?
יוסי בנימין: כי אנשים לא מנצלים, אמרתם לבד.
יוסי בנימין: אתם יודעים שהקאנטרי באריאל הוא קאנטרי מפואר מאוד, רון נחמן הביא תרומות מטורפות כדי להקים אותו.
כרמל שאמה-הכהן: קאנטרי יפה מאוד.
כרמל שאמה-הכהן: ראיתי אותו.
יוסי בנימין: יפה.
יוסי בנימין: אז אני אומר, אנשים מבחינתם, אם הם לא מנצלים, לא מרוע, לא כי הקאנטרי לא נקי, לא כי הוא לא מסודר - -
אבי אלמוג: הטמפרטורה ירדה.
יוסי בנימין: - - הם לא מנצלים, לא הגיעו, אז אין לך אנשים.
יוסי בנימין: בתל-אביב עזבו אותו 100 מנויים, הוא יעשה שיווק, ימתח, חודש חינם למי שמוריד ארבעה קילו, שני קילו, יכניס 100 אחרים.
יוסי בנימין: אצלנו אין לנו את האופציה הזאת.
יוסי בנימין: אתם נותנים פה גזר דין מוות לכל אזור הפריפריה.
כרמל שאמה-הכהן: להיפך, אתה יותר מוגן, כי אצלך אין תחרות.
יוסי בנימין: זה העניין, גם אין לי את מי להכניס.
יוסי בנימין: אתה צודק שאין לי תחרות.
יוסי בנימין: מצד אחד אין לי תחרות, מצד שני - - -
כרמל שאמה-הכהן: אז זה לא משנה אצלך.
יוסי בנימין: מאוד משנה.
יוסי בנימין: העיר לא גדלה.
יוסי בנימין: זה לא שאני יודע ששנה הבאה יהיו לי 30,000, אז יש לי את מי להכניס.
יוסי בנימין: אין.
יוסי בנימין: אנחנו בקטע הזה מקובעים.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אנשים קמים בבוקר, וכמו שהם צריכים לאכול ולהתלבש, הם רוצים גם שירותי פנאי וספורט ובילוי, והם יבואו, ואתה הכתובת היחידה.
אבי אלמוג: אבל ההוצאות שלו בקיץ הם פי ארבעה מכל חודש אחר.
יוסי בנימין: בדיוק.