GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כרמל שאמה-הכהן: ואתם יודעים על עוד במצבכם?
קריאה: זה קצה הקרחון.
חגי מטר: זה רק קצה הקרחון.
חגי מטר: אנחנו עדיין לא יודעים את היקף התופעה, אבל זה בפירוש רק חלק מהעניין.
חגי מטר: אני רוצה להמשיך בבקשה.
חגי מטר: אמרנו את הדברים האלה הן לגבי הפנסיה, הן לגבי החוב שהוא כנראה הגדול יותר, וזה עניין הפיצויים והתראה מוקדמת, ויש חבילה שלמה שמרכיבה את 94 המיליון, שזה החובות.
חגי מטר: ואנחנו רואים בשתי החברות, קודם כל בנוחי דנקנר, אחרי זה בעופר נמרודי, אחראים.
חגי מטר: אבל אנחנו נמצאים בכנסת, ובכנסת חשוב להגיד גם דברים על העתיד ועל מעורבות ממשלתית.
חגי מטר: ובעניין הזה אנחנו צריכים להסתכל גם לעתיד.
חגי מטר: זה לא רק 2,000 משפחות שהזכויות שלהן בעבר לא מובטחות, אלא שגם העתיד שלהם, המחר שלהם והעוד-חודש שלהם, לא מובטחים כרגע והם על כרעי תרנגולת.
חגי מטר: במצב הזה, מתוך משבר עמוק – הן של מפעל של 2,000 עובדים, וזה קנה מידה אדיר בשוק הישראלי, והן בתור עיתון שהוא אחד מכלי התקשורת החשובים המרכזיים והוותיקים ביותר לשיח הציבורי ולדמוקרטיה בישראל; אם יש משבר ויש משבר בעיתונות בכלל ובעיתונות הכתובה בפרט, וזה משבר עולמי, אנחנו לא חווים אותו רק פה; אם The New York Times לא מצליח לקיים את עצמו, זה אומר משהו על המצב שלנו; אנחנו במעין דור מדבר שבו עיתונות הפרינט, המודפסת, נמצאת בקריסה כמודל כלכלי, עיתונות האינטרנט עוד לא הצליחה להתבסס כמודל כלכלי – ובתוך דור המדבר הזה, מכיוון שיש אינטרס ציבורי עליון לקיומה של תקשורת ביקורתית עצמאית ופעילה, אז יש גם אינטרס של הממשלה ושל הכנסת להתערב, לדאוג ולהסדיר את הדבר הזה.
חגי מטר: יש מודלים, הוזכרו כמה מהם, ואפשר לדבר גם על אחרים.
חגי מטר: אנחנו חושבים שצריכה לצאת מפה קריאה ברורה מאוד לממשלה לשבת אתנו, לשבת עם נציגי ועדים של עיתונים אחרים, עם ארגון העיתונאים ואגודות העיתונאים.
חגי מטר: צריך לשבת ביחד ולפתח מודלים שיצילו את העיתונאות כי אנחנו כבר אחרי הדקה ה-90, כפי שאנחנו רואים במקרה שלנו, באמת אחרי הדקה ה-90, בהקפאת הליכים ובסכנה ממשית מאוד, וכלי התקשורת האחרים נמצאים בדרך.
חגי מטר: אלה הדברים המרכזיים מבחינתנו, ואני מבקש שגם נציגי הוועדים האחרים בעיתון יוכלו לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: קודם כל, הכונס הרשמי, דוקטור האן.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, רצית לומר כמה דברים.
דוד האן: אני מצטרף לדברי הנאמנים.
דוד האן: משהוגשה בקשה להקפאת הליכים, פנה בית-המשפט בין השאר לקבל את עמדתו הרשמית של הכונס הרשמי לגבי מינוי בעלי תפקידים שיוכלו לפעול בצורה ראויה בתיק של "מעריב".
דוד האן: בעניין הזה סברנו שיש לפנינו שתי משימות.
דוד האן: לא בהכרח קשורות אחת בשנייה, אבל שתיהן כאחת מתקיימות כאן.
דוד האן: האחת, היא הסתכלות מכאן והלאה אל העתיד, לבחון כיצד בנסיבות הקיימות ניתן להשיג את התוצאה הטובה ביותר בתנאים הקיימים מבחינת המפעל, פרויקט העיתונות, ששמו "מעריב".
דוד האן: אנחנו לא יודעים מה התנאים, אנחנו פשוט מנסים לפעול בצורה המיטבית.
דוד האן: ימים יגידו, על-פי התנאים ועל פי הנסיבות, מהו המתווה הראוי יותר.
דוד האן: ולכן חשבנו גם שלא נכון בהכרח ללכת על מתווה אחד סגור – כך סבר בית-המשפט, לא רק אנחנו – אלא שימונו בעלי תפקיד שיבחנו את כל האופציות האפשריות, ככל שקיימות.
דוד האן: העניין השני שראינו לנכון הוא צופה פני עבר.
דוד האן: אכן לבדוק בצורה ראויה ויסודית את ההתנהלות ואת בדיקת הזכויות של בעלי התביעות השונות, ובראשם העובדים.
דוד האן: כאשר יש לנו כאן חסר על פניו, אבל הדבר עדיין איננו ברור מבחינתנו, מבחינה משפטית ומבחינה פיננסית.
דוד האן: הדברים הללו טעונים בדיקה.
דוד האן: אנחנו לא רוצים להסתפק בפרסומים כפי שהיו עד עכשיו, אלא לבדוק את הדברים בצורה הכי יסודית והכי עניינית.
דוד האן: לשם כך המלצנו לבית-המשפט, ובית-המשפט מינה שני בעלי תפקיד – את עורך-דין ורואה-חשבון שלמה נס, ואת עורך-דין ירון ארבל.
דוד האן: כל אחד מהם הוא מנוסה מאוד בתחומו.
דוד האן: דוקטור שלמה נס ידוע כמי שפעיל בתחום הקפאות ההליכים, כמי שמכיר היטב את ההתמודדות עם עסקים בקשיים.
נחמן שי: להלן: המפרק הלאומי.
דוד האן: עורך-דין ירון ארבל שימש בעברו כמשנה לכונס הרשמי, ניהל תיקי פירוק גדולים עם בחינה של אחריות וזכויות, ובראשם בנק צפון-אמריקה.
דוד האן: לאחר מכן ניהל גם קרנות פנסיה הסתדרותיות.
דוד האן: ועל כן אנחנו חושבים שהצירוף של שני בעלי התפקיד הללו, כפי שהומלץ וכפי שבית-המשפט מינה, אמור אכן להניב את התוצאות המיטביות בתנאים האפשריים.
דוד האן: מהם התנאים ומהן התוצאות, ימים יגידו.
דוד האן: אבל אנחנו סומכים את ידינו על שני בעלי התפקיד המנוסים הללו שיעשו את מלאכתם נאמנה לתועלת הכלל.
כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין נס, מתי העדכון הבא או הדוח שאתם אמורים למסור לבית-המשפט?
לאה נס: לדעתי, תוך שבועיים.
כרמל שאמה-הכהן: תוך שבועיים מהיום?
לאה נס: בערך, אני לא זוכר את המועדים בגלל החגים.
לאה נס: אבל פחות או יותר.
כרמל שאמה-הכהן: כן, גברתי, מה רצית לומר?
חנה אלחנן: שמי חנה אלחנן, ואני יושבת-ראש ועד עובדי המנהלה.
חנה אלחנן: אני רוצה לא להרבות במילים ואני תומכת בכל מילה שאמרו פה חברי, וכמובן, חגי מטר.
חנה אלחנן: אנחנו מדברים על 2,000 משפחות, כפי שנאמר ודשנו, וזה כבר מיותר להמשיך.
חנה אלחנן: במקום של הקפאת ההליכים, וזה משהו שהסבירו לנו, אנחנו כאילו בני ערובה של המערכת.
חנה אלחנן: רובנו ככולנו, כל העובדים, כל אלה שנשארו היום במשרדים ועובדים, שואלים אם נקבל את משכורת ספטמבר ומה יהיה באוקטובר.
חנה אלחנן: אותנו מעניינות עכשיו שאלות מהותיות – מה קורה עכשיו.
חנה אלחנן: ואז נוצר המצב של הביצה והתרנגולת.
חנה אלחנן: אם הם לא יעבדו כי הם פוחדים, או יתחילו לחפש בחוץ, ממילא העיתון יקרוס.
חנה אלחנן: אנחנו רוצים שהוא ימשיך.
חנה אלחנן: מישהו יכול להגיד לנו מה יקרה באמת?
חנה אלחנן: אי אפשר שדוקטור נס ייתן לי תשובה תוך יומיים, אבל משהו ספציפי יותר לא לגבי קריסת העיתון.
חנה אלחנן: היה לי מאוד לא נעים להיכנס לכנסת ולראות: קריסת עיתון "מעריב".
חנה אלחנן: הייתי רוצה לראות: הצלת עיתון "מעריב", הצלת 2,000 המשפחות.
חנה אלחנן: אמרתי קודם בקריאה ש-2,000 איש שיוצאים היום בסך-הכול, יעלה המון כסף למדינה הזאת.
חנה אלחנן: מה עושים שזה לא יקרה?
חנה אלחנן: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.
חנה אלחנן: בשבילנו "מעריב" הוא בית, ואנחנו אוהבים אותו מאוד.
חנה אלחנן: הטלת ההאשמות בין ההנהלה הזאת להנהלה הקודמת – כולם לא עושים את העבודה שלהם, לאנשי IDB לא היה מספיק זמן לקלקל.
חנה אלחנן: הקלקול בא עוד קודם ואנחנו יודעים על המון דברים איומים.
טל רז: אני רוצה לומר משהו אחד שחשוב לי לומר, כי המספר 2,000 איש מוזכר לא פעם, לא רק פה אלא גם בחוץ.
טל רז: עסקת שלמה בן-צבי שהובאה לפתחו של דוקטור נס ולבית-המשפט בתהליך הקפאת ההליכים היא עסקה שאני עבדתי עליה אישית יומם ולילה.
טל רז: מפני שלדעתי, דבר ראשון, זאת עסקה שכן מצילה את העיתון, משאירה את העיתון חי וקיים, ושלמה בן-צבי הוא מוציא לאור מנוסה מספיק לדעת להחזיק עיתון.
טל רז: והדבר השני, הכי חשוב הוא שהעסקה הזאת מותירה 1,600 איש עובדים.
חגי מטר: לחצי שנה.
קריאה: גם לא.
טל רז: חבר'ה, אני לא יודע אם לחצי שנה או לא לחצי שנה.
חגי מטר: אתה יודע.
חגי מטר: מדברים על חצי שנה.
טל רז: לא אמרתי שזה לחצי שנה.
טל רז: יכול להיות שכן, ויכול להיות שלא.
חגי מטר: אמרת לנו שזה לחצי שנה.
טל רז: אתה לא הזכרת קודם חצי שנה, עם כל הכבוד.
ציון חבס: רגע, שלמה נס יקלוט אותנו בתור העובדים - - -
טל רז: תנו לי רגע להסביר את העסקה.
טל רז: אני רוצה להסביר את העסקה.
טל רז: שלמה בן-צבי, בעסקה הזאת, אמור לקחת בין 300 ל-400 איש אתו, ולהשתמש בשירותי ההפצה והדפוס של "מעריב".
נחמן שי: זה מעל ל-300–400?
טל רז: כן, כן.
קריאה: טל, תעמיד עובדות.
טל רז: חבר'ה, אבל אתם לא נותנים לי לדבר, שנייה אחת.
נחמן שי: זה יותר מה-300–400?
טל רז: ברור.
טל רז: יש לנו 1,000 עובדי הפצה ועוד 150 עובדי דפוס.
טל רז: בעסקה הזאת, בחצי השנה הראשונה, שלמה בן-צבי שומר את העסק הזה עובד, חי וקיים.
טל רז: גם אם נמכור את המגרש עליו עומד בית-הדפוס, נעשה הסכם שבו נשכיר את בית-הדפוס מהקונה, ובית-הדפוס ימשיך לעבוד חצי שנה לפחות.
טל רז: אני מזכיר שבית-הדפוס עושה גם עבודות לצד שלישי.
טל רז: הוא לא עושה רק שם עבודות.
רחל אדטו: אבל העובדים מתחילים מאפס מבחינת התנאים שלהם?
טל רז: לא, לא.
טל רז: עובדי ההפצה והדפוס, באותה עסקה, נשארים למעשה עובדי "מעריב".
טל רז: הם לא עוברים לשלמה בן-צבי, אלא נשארים עובדי "מעריב".
טל רז: "מעריב" מעסיק אותם כקבלן חיצוני לעסקי שלמה בן-צבי.
טל רז: זאת העסקה כרגע.
קריאה: והעיתונאים מתחילים מאפס?
טל רז: נכון.
טל רז: נכון שזה לחצי שנה, אבל - - -
דב חנין: חלק הופכים לעובדי קבלן, וחלק - - -
קריאה: זה רק עובדי קבלן.
קריאה: בדיוק ככה זה ייראה.
קריאה: בחצי שנה אי אפשר לבנות עתיד.
טל רז: אני חוזר, בעסקת בן-צבי, שתיבחן על-ידי נס בבית-המשפט, ניסינו וטרחנו והצלחנו להשאיר כמה שיותר עובדים שעובדים.
טל רז: אני מזכיר שוב, מצבו של העיתון הוא כזה, שקבוצת IDB לא יכולה לממן אותו יותר.
קריאה: אם היא היתה משלמת פחות לכל מנכ"ל - - -
רחל אדטו: אריק בנדר זרק כאן
רחל אדטו: משפט שחשוב מאוד לשמוע אותו – אחרי 27 שנה, אם הוא יתקבל, הוא מתחיל מאפס.
רחל אדטו: לקחתי אותך כמשל כי אתה זרקת את זה.
רחל אדטו: כלומר, 27 שנה ועכשיו תתחיל מאפס, אם תתחיל לעבוד עם הרוכש החדש.
דב חנין: אם יקבלו אותו.
חגי מטר: אגב, העסקה מחייבת אותו רק להציע.
חגי מטר: הוא לא מחויב לקלוט אלא להציע 300 מקומות, אנחנו לא יודעים באיזה תנאים.
חגי מטר: וזה בנוסף לכ-1,200 שיש להם התחייבות לחצי שנה להיות עובדי קבלן.
קריאה: אבל היא גם עסקה מקרקעת מאוד.
קריאה: עובדה שלא אישרו אותה.
כרמל שאמה-הכהן: מר רז, סיימת?
טל רז: כן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל רגע, סליחה, מה קורה אחרי חצי השנה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה עם אנשי הדפוס?
טל רז: קודם כל, אין עסקה בשלב הזה.
טל רז: העסקה הובאה חתומה לבית-המשפט, והיא למעשה subject לזה שבית-המשפט והנאמן יאשרו אותה, או לא.
טל רז: יש התחייבות כרגע לחצי שנה בלבד, לגבי דפוס והפצה, כאשר העובדים האלה נשארים עובדי "מעריב", ולא עובדי שלמה בן-צבי, באותם תנאים בהם הם עובדים היום.
טל רז: יש בעסקה הזאת גם פתח – שאם שלמה בן-צבי ירצה להמשיך ולהשתמש בשירותי העיתון, יש לו אופציה לעשות את זה.
טל רז: אני מניח שיש מצב שהתקופה תהיה ארוכה יותר, אבל זה לא משהו שאנחנו נוכל להבטיח.
קריאה: בקיצור: משחק.
קריאה: ירצה – ייקח, לא ירצה – לא ייקח.
קריאה: כסאות מוזיקליים.
כרמל שאמה-הכהן: מי מכם שם רוצה לדבר?
קריאה: יושב-ראש איגוד המפיצים.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, יושב-ראש איגוד המפיצים.
לאה נס: להקל עליכם, העסקה של בן-צבי מוקפאת כרגע מבחינת בית-המשפט.
לאה נס: אז חבל כרגע להיכנס לפרטי הפרטים של זה.
כרמל שאמה-הכהן: כן, בבקשה, אתה יושב-ראש ועד?
דויד מייזלס: אני יושב-ראש ועד ההפצה.
דויד מייזלס: ואם אני יכול לבקש בקשה אישית מכל אלה שמקליטים, אני הולך להגיד דברים אישיים ואני רוצה שרק הוועדה תשמע את הדברים.
לאה ורון: הדיון משודר.
דויד מייזלס: לפני שאציג את עצמי במשך דקה, בזמן האחרון נשמעים כל מיני קולות רקע של שמאל וימין גם בנושא הזה של "מעריב", במאבק שלנו.
דויד מייזלס: לי קוראים מייזלס דויד, סליחה שאני מתרגש, ואני אח שכול, אח של גל שנפל באסון המסוקים.
דויד מייזלס: אני בן 48, גם אני שירתּי בקרבי, ויש לי שבעה ילדים.
דויד מייזלס: מתוכם שלושה עכשיו בצבא – אחד בסיירת צנחנים, אחד בקורס קציני חי"ר של צנחנים, ואחד לוחם בגולני, ואחד שאמור להתגייס עוד מעט ומצפה להתגייס ליחידה קרבית.
דויד מייזלס: ואצלנו ביום שישי כשאנחנו מדברים תמיד על כל מיני דברים, גם אחרי שגל נהרג, ומדברים כל הזמן על לתת למדינה, אז לא מדברים רק על מסים או דברים כאלו, אלא נותנים גם את החיים במקרה שלנו.
דויד מייזלס: לכן, ואני מתייחס בעיקר לציבור שלכאורה אני שייך אליו, לא יפלג בינינו, בין ימין ושמאל, ואני מדבר בגלל חברי חגי שאולי מייחסים לו כיוונים אחרים.
דויד מייזלס: כפי שאתם רואים, יש לי כיפה על הראש, ותמיד הצבעתי למפלגה ציונית-דתית.
דויד מייזלס: לצערי הרב, בזמנים שקוראים בבית-הכנסת את העלונים, אז יש את הדברים הלא-נחמדים שכותבים על זה.
דויד מייזלס: אז שמאל וימין זה לא אצלנו.
דויד מייזלס: אני מנהל ומוביל חבורה של עובדים קשי-יום שעובדת ומנסה להסתמך על השלמת הכנסה, ולא להסתמך על הביטוח הלאומי ולא על הרשויות.
דויד מייזלס: ורציתי להגיד לכם ש"מעריב" זה לא רק עיתון של עיתונאים, אם זה ימין ושמאל, זה בעצם עיתון של אנשים שבאים וכותבים, ובסופו של דבר גם מביאים פרנסה הביתה.
דויד מייזלס: עכשיו אספר לכם איך אני הגעתי ל"מעריב".
דויד מייזלס: לי היתה מכללה שהעסיקה בסביבות 70 עובדים פלוס 300 סטודנטיות, ונקלעה לקשיים.
דויד מייזלס: הבאתי את כל מה שיש לי, מכרתי בית, הכול, כדי שאף אחד מהעובדים והסטודנטים לא יישאר אחרי הטייטל הזה של פשיטת רגל.
דויד מייזלס: בסופו של דבר יצאתי החוצה ונכנסתי לפשיטת רגל, ואני אראה לכם את ההבדלים ביני לבין נוחי שהכניס אותנו להקפאה.
דויד מייזלס: אני צריך לדווח כל חודש לכונס מה אני מוציא, מה אני לא מוציא, אם אני אוסף בקבוקים בשביל להשלים הכנסה, או לא אוסף בקבוקים, וכל דבר אחר.
דויד מייזלס: לי אין כרטיסי אשראי, אין לי חשבון, אין לי לצאת לחוץ-לארץ לאירוע משפחתי, אין לי כלום.
דויד מייזלס: יש פה מישהו שמסתתר מאחורי הטייטל הזה של פשיטת רגל, ואם יצטרכו בעתיד – אני יודע בעוד כמה זמן ימכרו את הקרקע, תהיה עסקה או לא תהיה עסקה?
דויד מייזלס: אז אנחנו נחכה.
דויד מייזלס: למה?
דויד מייזלס: למה אנחנו צריכים לחכות למשהו שמגיע לנו על-פי חוק?
דויד מייזלס: ולשאלתך, דיברו פה על כל מיני סעיפים או לא סעיפים.
דויד מייזלס: כן, יש סעיף במאזן שנקרא: פיצויים.
דויד מייזלס: אז הכשרת הישוב אומרת: רשמנו שחייבים לעובדים ככה וככה.
דויד מייזלס: זה מופיע במאזן.
דויד מייזלס: ולשאלתך, כן, יש הרבה מאוד מפעלים, חוץ מאלה שמשלימים את ה-8 ו-1/3 ואת השאר, כולם באותה בעיה.
דויד מייזלס: אבל לא כולם חושבים שבבת-אחת 2,000 איש ילכו הביתה.
דויד מייזלס: וצריכים להביא 95 מיליון.
דויד מייזלס: אני אומר לכם, אני לא רגיל לכל הדברים האלו ולכל האסיפות האלו, ואני מנסה להסתתר בהפגנות.
דויד מייזלס: ובכל זאת אני מגיע, כי אני לא רוצה שיראו אותי.
דויד מייזלס: אני לא רוצה שהילדים שלי יראו לאן אני הגעתי.
דויד מייזלס: אבל אני אומר פה במפורש, ואחרַי כל האנשים שלי: אנחנו לא נוותר על שקל אחד שמגיע לנו.
דויד מייזלס: ישבנו לפני שנה וחצי – ואנחנו הוועד הוותיק לכאורה, כי כשנכנסה קבוצת IDB רצו לעשות מיקור חוץ של ההפצה ל"ידיעות אחרונות", ושאדון עידו ברגמן, שהוא במקרה הגיס של נוחי דנקנר, הוא זה שיפיץ גם את עיתון "מעריב".
דויד מייזלס: ואז, פחות או יותר, הקמנו את הוועד ונלחמנו.
דויד מייזלס: ואני אומר לכם, אז הגענו לכל מיני הסכמות, אבל כששאלו את השאלה אם אנחנו מכוסים מבחינת הפיצויים, התשובה היתה: כן, יש לנו מאה אחוז.
דויד מייזלס: נלחמנו אז, כשרצו להעביר רק אותנו, נלחמנו על טיפה תוספת.
דויד מייזלס: היום אנחנו נלחמים לא על התוספת, על המאה-אחוז אנחנו נלחמים.
דויד מייזלס: אני אומר בכאב, כי הכרתי את רז ואני מכיר גם את יעקובי, ויש לי הערכה וכבוד אליהם, אבל אנחנו לא נוותר, לא נוותר.
דויד מייזלס: ואני מבקש מכם, 2,000 משפחות הולכות הביתה, בואו ננסה לעשות איזשהו ניסיון להציל את המפעל הזה.
דויד מייזלס: ואני אומר לכם שיש אפשרות, יחד עם שיתוף העובדים יש אפשרות להפעיל את המפעל הזה שקוראים לו: "מעריב".
דויד מייזלס: אם זה על-ידי תוספות של מנויים שצריך להביא, אנחנו וכולם ביחד.
דויד מייזלס: ואם בכל מיני שיטות, גם קיצוצים אצלנו.
דויד מייזלס: אבל המפעל הזה חייב להישאר בידיים שלנו.
דויד מייזלס: תודה.
דני יעקובי: סליחה, רק תיקון עובדה אחת:
דני יעקובי: מיקור החוץ של ההפצה החל לפני כניסת IDB, כך שזו לא קנוניה להעביר למישהו.
דני יעקובי: זה היה בבעלות הקודמת של זכי רכיב.
כרמל שאמה-הכהן: דרור פויר, ארגון העיתונאים, בבקשה.
דרור פויר: תודה רבה.
דרור פויר: אני יושב פה בשם ארגון העיתונאים, ואנחנו מייצגים בערך 1,500 עיתונאים כמעט בכל כלי תקשורת בישראל.
דרור פויר: אני רוצה לדבר לא על מה שהיה, אלא בעיקר על העתיד.
דרור פויר: אבל אי אפשר להתעלם מדברים שנאמרו.
דרור פויר: אנשים דיברו פה על היבטים מוסריים ודברים כאלה, יושבים IDB והכשרת הישוב ומאשימים אחד את השני, וזורקים פתאום גם כל מיני ברוקרים של ביטוח, אבל ההיבט המוסרי הוא הרבה יותר בסיסי.
דרור פויר: קנו ומכרו פה עסק בלי לדאוג לדבר הכי בסיסי, לזכויות העובדים, שזה פשוט מרתיח.
דרור פויר: מדברים פה על היבט מוסרי, אבל עד לפני כמה זמן סירבו בכלל להכיר בוועד של העובדים, סירבו להכיר בצלמים כעיתונאים, הזמינו מאבטחים בשכר נגד עובדים שרצו לעשות שביתת עובדים.
דרור פויר: אז אין לכם שום זכות, לא לכם ולא לכם, לדבר על מוסר.
דני יעקובי: סליחה, לא הוזמנו מאבטחים בשביל העובדים.
דני יעקובי: אני מבקש לדייק.
דני יעקובי: אתה עיתונאי, תדייק.
דני יעקובי: אני רוצה שתדייק.
דרור פויר: אני מדייק.
דני יעקובי: שבוע לפני כן לא הוזמן אף אחד, היתה אסיפת עובדים, היתה התפרצות לקומת ההנהלה, נשברו עציצים - -
דרור פויר: "נשברו עציצים" – כל האנשים הולכים הביתה בתקופת החגים כשהבוס שלכם - - -
דני יעקובי: - - נדחפו מזכירות, ולכן הוזמן מספר שומרים מועט לשמור על קומת ההנהלה מפני ונדליזם שאתה לא יכול להצדיק אותו.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, מר פויר בזכות דיבור.
דני יעקובי: אתה לא יכול להצדיק ונדליזם.
דרור פויר: אני מצדיק שבירת עציצים.
דב חנין: אנשים שווים יותר מעציצים, אין מה לעשות.
דרור פויר: מה שאני לא מצדיק זה מה שאתם עשיתם.
דרור פויר: את זה אסור להצדיק.
דני יעקובי: ונדליזם אתה לא יכול להצדיק.
כרמל שאמה-הכהן: מר יעקובי.
דרור פויר: אז בואו נפסיק לדבר על מוסר, כי אין לכם שום זכות לדבר על זה.
קריאה: ולא הכרתם בוועד.
דרור פויר: בדיוק.
דרור פויר: מה שקרה ב"מעריב" עד עכשיו אלה דברים שלא ייעשו.
דרור פויר: אנשים שאני לא חושב שמגיע להם לא רק להחזיק עיתון במדינת ישראל, אני לא יודע אם מותר להם בכלל להעסיק אנשים במדינת ישראל.
דרור פויר: אבל בואו נדבר קצת על העתיד.
דרור פויר: אנחנו מדברים יותר מדי על אנשים שהולכים הביתה, אבל צריך לדבר גם על העתיד, גם על האנשים שנשארים וגם על העתיד של העיתונות בישראל.
דרור פויר: אנחנו, בארגון העיתונאים, עומדים מאחורי החברים שלנו ב"מעריב".
דרור פויר: וזו גם סולידריות חברית של פועלים לפועלים, אבל זו גם אחריות כלפי החברה בישראל.
דרור פויר: אתה, חבר הכנסת שאמה-הכהן, אמרת קודם על האינטרס הציבורי – אני חושב שזה ברור, עיתונות חזקה היא אינטרס ברור של חברה.
דרור פויר: ממש כמו חינוך או משפט, או בריאות.
דרור פויר: צריך לשמור על זה.
דרור פויר: יש משבר כולל בענף העיתונות העולמית, בעיקר בפרינט, אבל גם בטלוויזיה ובאינטרנט.
דרור פויר: יש בישראל מאפיינים ספציפיים, חינמונים וכל מיני דברים כאלה.
דרור פויר: מדינות אחרות בעולם מצאו ומוצאות דרכים להתמודד עם המשבר הזה, וגם בישראל אפשר למצוא את הדבר הזה.
דרור פויר: לא איכנס לפרטי פרטים – יש את המודל הצרפתי ויש הנחות במע"מ, ויש הפחתה של מסים ודברים כאלה.
דרור פויר: אנחנו, ארגון העיתונאים, דורשים, ואני חושב שאנחנו האנשים שראויים להוביל את זה.
דרור פויר: כי עיתונות זה קודם כל עיתונאים, לפני שזה מנכ"לים, ואנחנו ראויים ואחראים להעביר את עולם העיתונות.
דרור פויר: אנחנו לא נודיסטים.
דרור פויר: אנחנו לא אלה מהמהפכה התעשייתית ששברו מכונות.
דרור פויר: אנחנו הכי בעד מעבר לדיגיטל.
דרור פויר: אנחנו לא מקדשים שום נייר ושום פורמט.
דרור פויר: אבל אנחנו כן אחראים על העיתונות.
דרור פויר: עיתונות חזקה זה אינטרס של החברה.
דרור פויר: אם אתה תושב של חדרה, וכתבת התחבורה של חדרה מרוויחה 1,500 שקל וצריכה תוך כדי זה לעשות גם לעשות בייביסיטר, אז סבתא שלך שגרה בחדרה לא תדע שהאוטובוס כבר לא עובר בשכונה שלה.
דרור פויר: ואם אתה תושב פתח-תקווה, ופיטרו את כתבת החינוך כי היא עברה להיות ברמנית באיזה מועדון, אז אתה לא תדע איך דופקים את החינוך של הילדים שלך, וכך הלאה.
דרור פויר: אי אפשר לדבר על זה פחות מדי, אבל גם אין צורך לדבר על זה יותר מדי.
דרור פויר: חייבים לשמור על העיתונות כמה שיותר חזקה, ועיתונות חזקה זה עיתונאים חזקים, מבלי להפחית מכבודם של כל שאר האנשים האחרים שעוסקים בעיתונות.
דרור פויר: המשבר הזה, כמו שאומרים הסינים, הוא גם הזדמנות.
דרור פויר: זו הזדמנות, קודם כל, לחזק את מעמדו של העיתונאי.
דרור פויר: מעמד שנמצא בהידרדרות הרסנית כבר שלושה עשורים בערך, מאז שהעבודה המאורגנת בעולם העיתונות רוסקה.
דרור פויר: וזו בעצם הסיבה שבגללה קמנו, ועדים ב"מעריב" וועדים אחרים עושים עבודת קודש בעניינים האלה.
דרור פויר: זה מה שאני רוצה להגיד, תודה רבה – לשמור על הזכויות של העובדים שהולכים, ולחשוב בעיקר על העתיד.
דרור פויר: על העתיד של העיתונאים ועל העתיד של העיתונות.
דרור פויר: תודה.
כרמל שאמה-הכהן: תודה, מר פויר.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.
נינו אבסדזה: אני לא מבינה, או שאולי עד היום לא הבנתי, יותר מדי בזכויות הפנסיוניות, וגם אני הייתי עיתונאית והגעתי עד לגיל 42 בלי פנסיה בכלל.
נינו אבסדזה: ככה הגעתי גם לכנסת.
נינו אבסדזה: אני מסכימה לגמרי עם מה שאמר אריק בנדר, ש"מעריב" זה רק סימפטום, וסימפטום במחלה קשה, קשה מאוד.
נינו אבסדזה: ומכיוון ש"מעריב" זה חלק מהדנ"א של התקשורת הישראלית, אני חייבת לומר שמדובר כאן במחלה שמתפשטת בחברה הישראלית.
נינו אבסדזה: המחלה הזו היא בהחלט הסכנה, כי תקשורת מתה אחרונה לפני הדמוקרטיה.
נינו אבסדזה: ואנחנו רוצים או לא רוצים, חייבים לסגור את זה.
נינו אבסדזה: אמר היושב-ראש שאנחנו לא נדבר אך ורק על הזכויות שחשובות מאוד, כמובן.
נינו אבסדזה: אם יש משהו יותר מסוכן מזה שאתם לא תקבלו את הפנסיה והפיצויים, או שחלילה 2,000 איש ילכו הביתה, יותר מסוכן מזה שמחר כבר לא תהיה תקשורת שתספר על הזכויות ועל הצדק החברתי בעידן של צדק חברתי.
נינו אבסדזה: זה יותר מסוכן מכל הטרגדיה שאני עדיין מקווה מאוד שלא תקרה.
נינו אבסדזה: אגב, מי שרוצה לדעת מה יקרה בישראל מחר, לא צריך להיות מגלה או קורא עתידות.
נינו אבסדזה: מספיק לקרוא את "ישראל היום".
נינו אבסדזה: זו אחת הבעיות הגדולות שאנחנו רואים כרגע בתקשורת הישראלית.
נינו אבסדזה: אם אני אעמוד ליד הסופּר ואחלק מהבוקר עד הלילה חלב או גבינה בחינם, סביר להניח שאף אחד לא ייכנס ויקנה את זה.
קריאה: שתנובה תיפול, וחברות אחרות.
נינו אבסדזה: כן, סביר להניח.
נינו אבסדזה: אני שואלת – ראש הממשלה שלנו שכל-כך דוגל בקונקורנציה, בתחרות ושוק חופשי, דווקא פה הוא לא רוצה את הקונקורנציה?
נינו אבסדזה: דווקא במקום שהוא המגן האמיתי על הדמוקרטיה הישראלית?
רחל אדטו: את לא מתפלאת בשאלה, נכון?
נינו אבסדזה: זה מה שקורה בינתיים, וכדי לדעת מה יקרה מחר צריך לקרוא את "ישראל היום".
נינו אבסדזה: ואז נראה שתקשורת החושך, כוחות החושך, הם אלה שמשתלטים על חופש הביטוי, על התקשורת החופשית, ובסוף, על הדמוקרטיה הישראלית.
נינו אבסדזה: זה מה שאנחנו מקבלים.
נינו אבסדזה: אני גדלתי בברית-המועצות, ואפילו את העיתון "פראבדה" לא חילקו חינם.
נינו אבסדזה: רק לחברי המפלגה, ורק לצמרת.
נינו אבסדזה: אנחנו שילמנו על העיתון "פראבדה".
נינו אבסדזה: אני עוד הספקתי לשלם על זה.
נינו אבסדזה: וגם על כל העיתונים של הצעירים והקטנים.
נינו אבסדזה: אין דברים כאלה.
נינו אבסדזה: לא סתם חונקים את התקשורת, דרך חוקים אנטי-דמוקרטיים, דרך סתימת פיות, שכולכם יודעים ואני לא צריכה לספר, אלא פשוט נותנים לתקשורת החושך להשתלט על התקשורת החופשית.
קריאה: אבל זה נוח.
חנה אלחנן: תגידו את זה לראש הממשלה שלכם.
חנה אלחנן: אתם יותר קרובים מאתנו.
חנה אלחנן: זה עיתון שלו, זה עיתון שלו.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, הדבר הכי גרוע זה אם הוויכוח הזה יעבור לפסים פוליטיים.
כרמל שאמה-הכהן: זה קרה גם ב"ערוץ 10" - - -
נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, אין מה לעשות, אני יודעת שלך כואב הלב.
נינו אבסדזה: אני זוכרת את כל המאבק על "ערוץ 10", אבל אנחנו עדיין נמצאים לא במצב טוב יותר - - -
כרמל שאמה-הכהן: לא הפרעתי לך.
כרמל שאמה-הכהן: את אמרת דברים קשים ולא הפרעתי לך, נינו.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אם הדיון ירוץ לשם, זה יפגע באפשרות לעזור ולדון.
נחמן שי: אני ממש חולק עליך.
נחמן שי: זה לא נכון.
כרמל שאמה-הכהן: טוב, אני לא אומר לאף אחד מה לומר, חבר הכנסת שי.
כרמל שאמה-הכהן: אני אמרתי את זה גם אז, בפתח הדיונים על המשבר ב"ערוץ 10", וראינו לאן זה התגלגל.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, כל מי שרוצה, רשאי להמשיך בקו הזה.
כרמל שאמה-הכהן: שלא תגידו שסותמים לכם פיות.
נחמן שי: - - - הממשלה התגייסה לעזור.
נחמן שי: וגם נרתעה מהביקורת הפוליטית עליה.
נינו אבסדזה: לגמרי.
נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, זה כמעט התגלגל עד סתימת פיות של "ערוץ 10", ואותו דבר קורה היום.
כרמל שאמה-הכהן: אני אומר לכם, שללא הקרנבל הפוליטי סביב "ערוץ 10", הנושא של "ערוץ 10" היה נפתר מזמן.
כרמל שאמה-הכהן: אבל מפה תמשיכו, כל אחד יגיד מה הוא מבין.
כרמל שאמה-הכהן: אני האחרון שיעשה צנזורות.
ניצן הורוביץ: מי פתח בקרנבל?
דרור פויר: חינמון הוא לא דבר רע באופן עקרוני.
דרור פויר: אפשר להתמודד אתו.
כרמל שאמה-הכהן: מאחר שאין כאן נציג ל"ישראל היום", וקצת הגינות – הוזמן נציג של "ישראל היום"?
כרמל שאמה-הכהן: לא הוזמן נציג של "ישראל היום".
נינו אבסדזה: אני מדברת על הקונספט של עיתונות שמשרתת את הממשלה הנוכחית, ועל עיתונות שהיא חופשית.
נינו אבסדזה: מותר לי להגיד את זה, נכון?
כרמל שאמה-הכהן: אבל כדי שיהיה פידבק – אין פה נציג שיענה ממול.
נינו אבסדזה: אז אני לא אדבר על העיתונות, אני לא אדבר על העיתון, אני אדבר על הממשלה.
נינו אבסדזה: אני זוכרת שראש הממשלה דיבר בקדנציה הראשונה על התקשורת, שהם מפחדים.
נינו אבסדזה: עושה רושם שהוא בעצמו, והממשלה שלו, מפחדים מהתקשורת החופשית.
נינו אבסדזה: בגלל זה הם מנסים לחנוק אותה בכל דרך אפשרית.
נינו אבסדזה: ואני אשמח מאוד אם לא ניתן לזה יד, וכמובן, נשתמש במודלים הקיימים, הצרפתיים, או הורדת מסים.
נינו אבסדזה: אבל חייבים, כמו במדינה נורמלית, לעשות משהו כדי להציל את העיתון כי זה לא רק עיתון אחד, לצערי.
טובי עזרא: הוא מתהדר בדמוקרטיה בכל העולם, דמוקרטיה, דמוקרטיה ישראלית.
טובי עזרא: אבל כל העיתונות קורסת.
טובי עזרא: יש קרן לקולנוע, קרן לספורט, לא תהיה קרן לעיתונות?
טובי עזרא: הוא מתגאה בכל העולם, המדינה שלי דמוקרטית, בכל מקום בעולם מתגאים במדינה היחידה במזרח-התיכון, וככה זה יידרדר ויידרדר עד שנהיה עיתון אחד.
קריאה: אל תוותרו עלינו.
עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, איך קוראים לבחור מההפצה?
קריאה: דויד.
עמיר פרץ: דויד, קודם כל אני רוצה לפנות אליך.
עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך שאחת הבעיות הקשות ביותר במאבקי עובדים היא שאנשים לעתים מרגישים נכלמים מול ילדיהם.
עמיר פרץ: הגיע הזמן שנהפוך את הסדר.
עמיר פרץ: שהילדים יביטו בך ויהיו גאים בכך שאתה וחבריך עושים מאבק שהוא, קודם כל, מאבק דמוקרטי.
עמיר פרץ: הוא מאבק על זכותך להתפרנס בכבוד, ולא לקבל דמי אבטלה מאף אחד.
עמיר פרץ: ואני חושב שבעניין הזה, חלק מהסיכוי לנצח במאבקים כאלה, זה קודם כל להפוך את המשפחה לחלק מהמאבק הזה בצורה הכי ברורה.
עמיר פרץ: כי אין מה לעשות, אין שום סיבה שתתבייש במה שאתה עושה.
עמיר פרץ: אתה מבקש להמשיך להתפרנס בכבוד, וזו זכותך.
עמיר פרץ: ואני פונה אליך להרגיש חופשי לחלוטין.
עמיר פרץ: עכשיו לעניין – יש פה כמה סוגיות שצריך לדון בהן.
עמיר פרץ: אל"ף, החובות.
עמיר פרץ: שמענו כאן את הדוברים השונים.
עמיר פרץ: אני לא חושב שיש ספק בכלל שמבחינה חוקית יש פה מחויבות חוקית.
עמיר פרץ: גם אם אין הסכמים, גם אם אין הסכמים חוזיים.
עמיר פרץ: בסופו של דבר, העובדה שאנחנו רואים פה העברות בפועל בשנים כאלה ואחרות, יוצרות מצב ששני הצדדים גם יחד יצרו מחויבות דה פקטו, ואין שום צורך לחפש ולחטט אם היו הסכמים קיבוציים, אם היו חוזים אישיים וכולי.
עמיר פרץ: לכן, שאלת חובות העבר היא לא שאלה.
עמיר פרץ: היא שאלה שחייבת להיפתר בין הבעלים השונים לדורותיהם.
עמיר פרץ: ובעניין הזה, לפי דעתי, צודקים העובדים.
עמיר פרץ: אני פונה לראשי הוועדים – תראו, עושים לכם תרגיל מדהים.
עמיר פרץ: אתם שקועים באיך להשיג את המאה אחוז.
עמיר פרץ: אני אף פעם לא ניהלתי משבר במפעל בו מישהו התווכח אתי על המאה אחוז.
עמיר פרץ: סליחה, המאה אחוז זה שלי, אני לא מתווכח אתך בכלל.
עמיר פרץ: אני תמיד מתווכח על מה צריך לקבל יותר.
עמיר פרץ: מכניסים אתכם לפינה, שבכלל תגידו תודה רבה שמישהו הפקיד לכם את המאה אחוז.