GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: אז זה לא ככה.
עמיר פרץ: לכם יש עכשיו מעמד.
עמיר פרץ: עם כל הכבוד לעניין שמישהו מציג פה מתווה של מול רוכש, שמבחינה מקצועית הוא רוכש פוטנציאלי טוב, אבל מבחינת ההסכם, זה הסכם שאין לו שום משמעות מבחינתכם.
עמיר פרץ: להיפך – מה זה להבטיח שהדפוס של "מעריב" ישרת את הקונה בששת החודשים הקרובים?
עמיר פרץ: מה יש להבטחה הזאת?
קריאה: מי אמר שהוא רוכש מקצועי טוב?
קריאה: - - - הוא כבר סגר כמה כלי תקשורת.
עמיר פרץ: הוא מפעיל תקשורת, הוא בתחום.
קריאה: מה המחויבות שלו לדמוקרטיה?
עמיר פרץ: בסדר, אבל אם היו מביאים לך עכשיו איזה סוחר קרקעות שינהל לך?
עמיר פרץ: זה שיש פה מישהו מהתחום, לא צריך להקל ראש בעניין, יש בזה יתרון.
עמיר פרץ: אבל ל"מעריב" יש היום שני מרכיבים, עם כל הכבוד.
עמיר פרץ: מה זה נקרא שהוא עושה טובה שהוא מסכים לקבל שירותים?
עמיר פרץ: אתה הרי מבטיח לו רציפות של הוצאת העיתון, של העסק.
עמיר פרץ: הוא חייב מישהו שידפיס ויפיץ לו בתקופת ביניים.
עמיר פרץ: זה שהוא קונה רק שישה חודשים – במהלך ששת החודשים הוא יבדוק אלטרנטיבות זולות יותר, ובעוד שישה חודשים הוא יגיד: חבר'ה, תודה רבה לכם, לא רוצה את העסק הזה, אני הולך למפיץ אחר או למדפיס אחר וכולי.
עמיר פרץ: העיתונאים עומדים בראש המאבק, הם בולטים יותר.
עמיר פרץ: אבל אני מודאג מאוד – עובדי הדפוס, עובדי המנהלה, עובדי הניקיון, העובדים השונים בשירותים השונים, לא יכולים להידחק הצידה.
עמיר פרץ: אני אומר למפרק – כבר התנהלתי מולך, תשמע, דוקטור נס, יכול להיות שבכל פעם שמזכירים את שמך לא מזכירים את השותף שלך, אבל זה יותר נוח.
עמיר פרץ: יש לך גם שם קליט, ואומרים גם שאולי תעשה מעשה שהוא בחזקת נס.
עמיר פרץ: לכן פונים אליך.
קריאה: שם אופטימי.
קריאה: חנוכה קרוב.
עמיר פרץ: אבל ברור לך לחלוטין שלא תוכלו לקבל הפעלת מפעל רק עם מובילי הדעה, תקבלו רק את הבוננזות ותשאירו את הכול בצד.
עמיר פרץ: אני אומר למפרק – סליחה, אני מבקש ממך לבדוק גם אפשרות להעביר את המפעל שנקרא "מעריב" לבעלות משותפת של העובדים ושל הצרכנים.
עמיר פרץ: אנחנו כבר רואים מצב כזה שמתרחש בכמה מקומות.
עמיר פרץ: אנחנו רואים קבוצות ספורט שנרכשות כך.
עמיר פרץ: אם אני צרכן "מעריב", שווה לי לשמור על הדמוקרטיה.
עמיר פרץ: יכול להיות ששווה לי להשקיע שם איקס שקלים כדי להבטיח את עצמי.
עמיר פרץ: אי אפשר להיות תקועים רק במודלים האלה, שעכשיו אנחנו מוצאים רק קונה ואין שום אופציות אחרות, ואנחנו שבויים בידי איזשהו משא-ומתן שאיש לא מעורב בו.
לאה נס: אנחנו נאמנים - - -
עמיר פרץ: נאמנים להפעלה של עסק חי?
לאה נס: לנסות להציל.
עמיר פרץ: בסדר גמור, אז זה כבר מנדט מצוין.
עמיר פרץ: לגבי השכר והזכויות של העובדים בימים האלה – גם זאת שאלה שאתם צריכים לפתור מיד מול הבעלים הקודמים.
ירון ארבל: אני רוצה לדבר על זה, אם אפשר.
עמיר פרץ: על זה אנחנו רוצים לשמוע גם.
עמיר פרץ: בסך-הכול, אדוני היושב-ראש, אתה עושה פה מעשה חשוב ביותר.
עמיר פרץ: יש פה עניין ציבורי ממדרגה ראשונה.
עמיר פרץ: יש פה עניין דמוקרטי ממדרגה ראשונה.
עמיר פרץ: יש פה עניין שכל דבר שיוכרע ישמש תקדים, או לטובה או לרעה, לכלל ציבור העובדים בישראל, ואת זה אסור לשכוח לרגע.
עמיר פרץ: ולכן המאבק הזה, מבחינתנו, כוועדת הכלכלה, הוא מאבק מוביל שישפיע גם על דמותה של התקשורת, גם השלכות דמוקרטיות, וגם השלכות על זכויות עובדים בישראל.
ניצן הורוביץ: שני דברים שצריך להדגיש בדיון הזה – קודם כל, הסכסוך בין דנקנר להכשרת הישוב - - -
קים שהם ניר: אין סכסוך.
ניצן הורוביץ: הטענות השונות, הגרסאות השונות, מי אחראי למה מבחינת החובות.
קים שהם ניר: את הטענות ייחסו הדוברים.
קים שהם ניר: אנחנו, בינינו, אין לנו שום טענה.
קים שהם ניר: הם אמרו שהפרשנו כיאות, וגם אנחנו אמרנו שהם - - -
ניצן הורוביץ: אוקיי, אז תשלמו.
ניצן הורוביץ: אז הכול בסדר, אם ככה.
ניצן הורוביץ: אם אין בעיה, אז תשלמו והכול בסדר.
חנה אלחנן: הכול דבש.
ניצן הורוביץ: את ההתחשבנות הזאת, אני לא יודע אם נצליח לגמור פה.
ניצן הורוביץ: מן הסתם לא נצליח, וזה יעסיק בתי-משפט בטח לאורך תקופת זמן.
ניצן הורוביץ: השאלה היא מה עושים עובדים בזמן שאתם ביניכם תתדיינו במי יבטיח, כי מדובר לא רק, אדוני היושב-ראש, על פיצויים ופנסיה, מדובר גם על משכורת שצריכה להיכנס בסוף החודש, ומי משלם אותה.
ניצן הורוביץ: אז את העניין הזה צריך להסדיר מעבר למחלוקת הזאת ביניכם.
ניצן הורוביץ: ואני רוצה להגיד לך משהו – את דיברת על כך שבעלי השליטה הם בעצם לא במשחק, וזו חברה בע"מ או התאגדות, או כמו שאמרת.
ניצן הורוביץ: זה התירוץ הידוע של מה שנקרא, ההסתתרות של בעלי שליטה מאחורי מסך ההתאגדות.
ניצן הורוביץ: הדברים האלה משום מה עובדים רק בכיוון אחד, כשבעלי השליטה צריכים להזרים כסף.
ניצן הורוביץ: כי כשהם צריכים לקחת, וראינו בשנים האחרונות איזה סכומים בעלי שליטה ונושאי תפקידים, ב-IDB, למשל, קיבלו ואיזה משכורות משכו מהעוגה.
ניצן הורוביץ: רגע, רגע, שנייה, אני לא הפרעתי לך.
ניצן הורוביץ: זאת אומרת, שהעניין הזה של ההסתתרות מאחורי מסך השליטה או מסך ההתאגדות לא יעמוד כאן, ולא יכול לעמוד כאן, כי זה עוול בסיסי ביותר.
ניצן הורוביץ: אדוני, אני רוצה להדגיש משהו שהוא מעבר לנושא "מעריב", והוא חשוב גם לעיתונים אחרים, ובכלל לכל נושא העיתונות.
ניצן הורוביץ: המחלה שאריק בנדר דיבר עליה בהתחלה, מחלת העיתונות, היא אנומליה עסקית כלכלית שאנחנו נתקלים בה בשנים האחרונות בכל העולם.
ניצן הורוביץ: התפוצה של הפרינט יורדת, החדירה של האינטרנט עולה מאוד, אבל אי אפשר להוציא כסף מהאינטרנט.
ניצן הורוביץ: אין עדיין מודל עסקי סולידי שמאפשר לאנשים להתפרנס מאינטרנט כפי שמתפרנסים מהפרינט.
ניצן הורוביץ: הסתירה הזאת קיימת לפחות עשר שנים, ואנחנו לא מצליחים לפצח אותה בכלים העסקיים ובמודלים העסקיים המוכרים.
ניצן הורוביץ: ולכן כאן נכנסת גישה אחרת, גישה ציבורית שאנחנו רואים אותה, ונצטרך ללכת אליה גם בארץ, ויש מספר דרכים לפעול בנושא הזה.
ניצן הורוביץ: כפי שאנחנו נוהגים בתקציבי התרבות – אנחנו יודעים, למשל, שבלי חוק הקולנוע בישראל או בלי תקציב התמיכות בתיאטרון, לא היה תיאטרון ולא היה קולנוע בישראל בכלל.
ניצן הורוביץ: לא היתה יצירה תרבותית בכלל.
ניצן הורוביץ: גם התקשורת החופשית חייבת להיכנס לתוך הפרמטרים האלה, ויש מספר דרכים, אדוני.
ניצן הורוביץ: אנחנו עכשיו יושבים, מגבשים וחושבים על המודלים, אבל זה יצטרך להיות מהר.
ניצן הורוביץ: יש עניין של קרן הצלה, או קרן סיוע או תקציב תמיכות, וחייבת להיות כאן אמירה ציבורית.
ניצן הורוביץ: יש אפשרות אחרת שאנחנו רואים אותה, למשל, בצרפת.
ניצן הורוביץ: גם בגרמניה, דודו, גם בספרד.
דוד רותם: מאיפה אתה רוצה - - - על חשבון החינוך או הבריאות?
ניצן הורוביץ: שנייה, חכה רגע.
ניצן הורוביץ: רגע, דודו.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לך שהמדינה כבר עושה את זה.
ניצן הורוביץ: תקציב רשות השידור, שהוא השידור הציבורי והתקשורת הציבורית במדינת ישראל, הוא יותר מ-800 מיליון שקל בשנה.
ניצן הורוביץ: תקציב התמיכות של משרד התרבות הוא כמעט 500 מיליון שקל בשנה.
ניצן הורוביץ: אלה תקציבים שהולכים למטרות מהסוג הזה.
ניצן הורוביץ: קרן הצלה או קרן סיוע, סבסוד מנויים, כמו שאנחנו רואים היום בכל מיני מקומות בעולם, שהמדינה רוכשת עבור חיילים, עבור שוטרים, עבור אחיות, עבור עובדים, עבור תלמידים, מנוי לעיתון בהיקפים מסוימים.
ניצן הורוביץ: אפשרות אחרת היא מע"מ חלקי או מע"מ ייעודי שהכספים יופרשו לעניין, או, וזאת ההמלצה שלי, שילוב של כל האלמנטים לחבילה אחת גדולה.
ניצן הורוביץ: אין דרך, אדוני היושב-ראש, לעקוף את המחלה הזאת של העיתונות בלי מעורבות ציבורית באופן שהגדרתי, והדברים האלה כבר קיימים בעולם.
ניצן הורוביץ: לא רק המודל הצרפתי שאנחנו מנסים ליישם אותו בשוק הספרים.
ניצן הורוביץ: אלא גם מודל גרמני, מודל בריטי ומודלים אחרים.
ניצן הורוביץ: כי עיתונות, מעבר למקום העבודה – וכאן יושבים אנשים שמתפרנסים ומביאים לחם מהמקום זה – זה גם עבורנו לחם, עבור הציבור.
ניצן הורוביץ: תקשורת חופשית טובה זה טוב למדינה, זה אינטרס ציבורי.
ניצן הורוביץ: ואני מציע שהוועדה הזאת תסיים היום גם באיזושהי אמירה של הכרח במעורבות ציבורית להצלת התקשורת בישראל.
ניצן הורוביץ: ותראה, אדוני, מה קורה בספרים היום, איך המו"לים קורסים.
ניצן הורוביץ: זה לא רק עיתונים.
ניצן הורוביץ: לא תהיה לנו יצירה תרבותית, יצירה תקשורתית, בלי מעורבות ציבורית.
ניצן הורוביץ: המודל הישן של הבעלות הפרטית נטו, כשזה נסגר זה נופל, לא עובד יותר ולא מתאים לסוג כזה של עסקים.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת הורוביץ.
ירון ארבל: אפשר, בבקשה?
כרמל שאמה-הכהן: כן, עורך-דין ירון ארבל, בבקשה.
ירון ארבל: דיברנו על העבר, דיברנו על העתיד, מה קורה עם ההווה?
ירון ארבל: אנחנו לא באנו עם כסף.
ירון ארבל: איך נממן את המשכורות של ספטמבר?
ירון ארבל: אנחנו נבקש, כנראה, אשראי מבית-המשפט לשלם את המשכורות האלה.
ירון ארבל: אבל אנחנו צריכים עזרה מאיזשהו מקום אחר.
נחמן שי: מה זה "אשראי מבית-המשפט"?
נחמן שי: לבית-המשפט אין כסף.
נחמן שי: מה זה אשראי?
עמיר פרץ: לא, הוא יבקש מבית-המשפט רשות לקבל הלוואה.
עמיר פרץ: אחרת, הוא לא יכול לקחת.
ירון ארבל: אישור לקבל אשראי.
ירון ארבל: אנחנו מבקשים, כפי שחבר הכנסת שדיבר קודם התחיל לדבר על הנושא הזה, שהוועדה הזאת תבוא אולי בקריאה מסוימת לביטוח הלאומי, שיכול להיות שהם ישתתפו בתשלום לעובדים ויעזרו לנו במימון של השלמת חודש ספטמבר הזה לפחות.
כרמל שאמה-הכהן: בכמה כסף מדובר?
קריאה: סליחה שאני מפריע, אבל דנקנר התחייב לוועד העובדים שהוא ישלם את משכורת ספטמבר.
קריאה: אנחנו יודעים, אנחנו יודעים.
קריאה: נכון, עד ה-26 בספטמבר הוא התחייב.
קריאה: - - - התחייב בפנינו על משכורות ספטמבר.
קריאה: לא, לא, מה-24 אנחנו כבר לא תחת השליטה שלו.
קריאה: עד ה-23 בספטמבר.
קריאה: זה כולל את ה-23.
חגי מטר: העמדה של העובדים, בפירוש, היא שמי שהיה המעסיק שלנו עד ה-23 – דנקנר, שגם נתן התחייבות והוא ראה שהוא ישלם את זה – הוא אחראי לשלם את המשכורת הזאת.
חגי מטר: אם אין את זה בקופה של הנאמנים, זה צריך להיות מי שהיה הבעלים האחרון.
כרמל שאמה-הכהן: עד עכשיו מר דנקנר מדבר ברור מאוד.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא חושב שהוא יחזור בו.
ירון ארבל: אנחנו מדברים על הביטוח הלאומי, כי יכול להיות שהביטוח הלאומי יצטרך לשלם את זה.
כרמל שאמה-הכהן: כמה כסף אתה צריך מהביטוח הלאומי?
ירון ארבל: אנחנו מדברים על בסביבות 11 מיליון שקל.
ירון ארבל: אנחנו מדברים על דברים פשוטים מאוד.
כרמל שאמה-הכהן: זה משכורת לחודש של כל העובדים?
כרמל שאמה-הכהן: אבל אם מר דנקנר משלם כמעט שלושה רבעים מהחודש?
לאה נס: זה לא שייך.
לאה נס: בכל מקרה צריך את זה.
לאה נס: לפחות שתהיה פנייה עקרונית.
ירון ארבל: אם אתם תפנו, יהיה לנו את הגיבוי לעשות ולהתחיל לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: בסמכות של השר?
כרמל שאמה-הכהן: של מי שם?
כרמל שאמה-הכהן: מי אמור לאשר לכם דבר כזה?
לאה נס: מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
כרמל שאמה-הכהן: הוא מוסמך על-פי חוק?
כרמל שאמה-הכהן: אם הוא לא מוסמך על-פי חוק, זה לא יעזור שנקרא לו.
כרמל שאמה-הכהן: הקריאה היא בחינם, אבל אני רוצה לדעת שהיא גם מעשית.
כרמל שאמה-הכהן: יש לו סמכות, על-פי חוק, לעזור לכם?
רחל אדטו: שלמה, יש תקדים לזה שהביטוח הלאומי שילם משכורות?
לאה נס: הביטוח הלאומי, לפי חוק, הרי ממילא נותן גמלה לעובדים של חברה שהמפעל שלה הגיע לפירוק.
רחל אדטו: לא בסדרי גודל של משכורת.
לאה נס: הרבה יותר, והרבה יותר מהסכומים שמדברים עליהם.
לאה נס: כך שממילא בחלק מהחוב לעובדים, בסופו של דבר, גם הביטוח הלאומי ישתתף לפי מה שביטחו אצלו.
דב חנין: השאלה היא אם זה יקזז את זה.
לאה נס: זה עניין של מימון.
לאה נס: כי עד שהביטוח הלאומי יצטרך לשלם את זה, זה יכול לקחת עוד שנה.
לאה נס: בינתיים אנחנו צריכים מימון בשביל להחזיק את העסק.
לאה נס: אז הוא יכול לתת מקדמה שתהיה על חשבון מה שממילא על-פי חוק הוא צריך לשלם, אבל זה יסייע להחזיק את העסק.
דב חנין: הביטוח הלאומי מחויב לעובדים שנפגעו.
דב חנין: אתה מדבר על הלוואה של הביטוח הלאומי לעסק, שאני לא מתנגד לה, אבל זה לא יכול להיות על חשבון זכויות העובדים.
לאה נס: לא על חשבון הזכויות, על חשבון מה שממילא הוא צריך לשלם.
כרמל שאמה-הכהן: טוב, ההערה נרשמה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נכנסים כבר ללחץ של זמנים, ולכן שתי דקות מעכשיו לכל אחד מהדוברים.
דב חנין: אני אשתדל להיות קצר מאוד.
דב חנין: יש כאן כמה שערוריות שמתחרות זו בזו, ואז לפעמים אנחנו לא רואים את עוצמת השערוריות האחרות מחמת השערוריות הראשונות.
דב חנין: הסיפור של הפנסיות זו שערוריה, הסיפור של כספי הפיצויים שהופרשו או לא הופרשו – שערוריה, הסיפור של התנערות של בעלים מהחובות שלהם לשלם משכורת – שערוריה, הסיפור של פיטורי 2,000 עובדים הוא שערוריה.
דב חנין: אנחנו כבר מתחילים לדבר על פיצויים ועל זכויות פנסיה כאילו שכבר השלמנו עם פיטורי 2,000 עובדים.
דב חנין: מה קורה פה?
דב חנין: 2,000 עובדים עומדים ללכת הביתה.
דב חנין: אנחנו יכולים לקבל את זה?
דב חנין: הוועדה הזו נזעקה, ובצדק – בכל מצב של מפעל של 200 או 300 עובדים, התייצבנו ואמרנו שאי אפשר לשלוח אנשים הביתה.
דב חנין: אנחנו מוכנים לקבל את זה כשמדובר במפעל של 2,000 עובדים?
דב חנין: אבל מעבר לזה, דובר כאן על הסכנה שבסגירת עיתון – בוודאי.
דב חנין: אין רקמה דמוקרטית בלי תקשורת, ומה שקורה בתחום התקשורת בישראל צריך להפחיד כל אזרח.
דב חנין: כי התקשורת הולכת ונסגרת, וכל כלי תקשורת נוסף שנסגר זה פחות מרחב דמוקרטי לכולנו לעמוד עליו.
דב חנין: וגם עסקת בן-צבי, אני יודע שבית-המשפט הקפיא אותה ואני שמח על כך, גם היא מפחידה אותי מאוד.
דב חנין: עסקה מוזרה ומשונה שאני חייב להודות שלא שמעתי כמוה.
דב חנין: הוא רוכש את השם של העיתון אבל לא רוכש את העיתון, והוא מקבל את ההפצה אבל לא מקבל את המפיצים, ופה יהיו לו עובדי קבלן לחצי שנה, ופה עיתונאים שהוא יחליט אם הוא רוצה או לא רוצה לקחת, כמובן שיצטרכו לוותר על הזכויות שלהם, אולי הדעות שלהם לא מספיק טובות בשבילו.
דב חנין: כל מערכת העיתון תעבור סלקציה כפולה.
דב חנין: מערכת של עיתון שלם בישראל תעבור סלקציה כפולה – מי שמתאים כלכלית, מי שמתאים פוליטית, מי שמתאים ערכית, ישרוד.
דב חנין: ומי שלא, הולך הביתה.
דב חנין: אנחנו נזעקים, ובצדק, כשמאיימים על עיתונאי אחד או על עיתונאית אחת בפיטורים - -
דוד רותם: לא, יש - - - אחרים שיקבלו אותם.
דב חנין: - - פה מאיימים על מאות עיתונאים.
דב חנין: ולכן, יש פה סיבות רבות לדאגה.
דב חנין: אני חייב להגיד לכם שיש פה סיבה אחת לאופטימיות.
דב חנין: ואתם יודעים מה הסיבה לאופטימיות?
דב חנין: שכל הוועדים האלה התעוררו, שכל העובדים התארגנו, שאנחנו שומעים פה את האמירה הכל-כך ברורה שאנחנו לא הולכים לוותר על שום דבר.
דב חנין: אני חושב שזו סיבה לאופטימיות.
דב חנין: יש לכם הרבה כוח, לציבור הזה יש הרבה כוח.
דב חנין: לעיתונאים יש כוח, לעובדים מאורגנים יש כוח.
דב חנין: אם תשמיעו את קולכם ולא תחשבו שתהיו פה רק קורבנות, הכוח הזה גם ישפיע.
דב חנין: אני רוצה להשלים את הדברים שלי בשתי נקודות מאוד בקיצור.
דב חנין: יש פה רמה פרטנית של מה שצריך לעשות עם "מעריב", וצריך לעשות הרבה דברים עם "מעריב".
דב חנין: ויש פה את הרמה הכוללת יותר של מה שקורה בתחום התקשורת בכלל.
דב חנין: אנחנו מהסיפור הזה יכולים ללמוד שעריצות השוק לא עובדת, בוודאי לא עובדת בתקשורת.
דב חנין: אבל אני רק רוצה שיהיה ברור מאוד: משבר דרמטי כמו של התקשורת בישראל לא קורה במקומות אחרים.
דב חנין: אל תתבלבלו.
דב חנין: התקשורת בבעיה, והפרינט נמצא בבעיה במקומות אחרים.
דב חנין: קריסה כל-כך מהירה כמו שקורית אצלנו זו תופעה ספציפית.
דב חנין: אי אפשר להבין את זה רק במנגנוני שוק.
דב חנין: יש פה גם מנגנונים פוליטיים, יש פה גם תהליכים ספציפיים.
דב חנין: דיברו פה על התקשורת חינם – גם זה משפיע וזה משפיע בגדול, אפשר לראות את זה במספרים.
דב חנין: כי שוק תמיד פועל בהקשרים פוליטיים, ותמיד החלטות פוליטיות קובעות איך השוק מתנהל ואיך הוא לא מתנהל.
דב חנין: דיברו על מעורבות ציבורית – חברות וחברים, בכל מדינות אירופה, להוציא בלגיה, פועלים מנגנונים של סבסוד.
דב חנין: סבסוד עקיף בכל המדינות חוץ מבלגיה.
דב חנין: סבסוד ישיר בהולנד, צרפת, פורטוגל, כמובן כל הסקנדינביות, כי צריך דמוקרטיה.
דב חנין: דמוקרטיה עולה כסף, מה נעשה?
דב חנין: אפשר לייצר שיטת משטר שתהיה הרבה יותר זולה, אבל היא לא תהיה דמוקרטיה.
דב חנין: אם אנחנו רוצים דמוקרטיה, צריך להשקיע בזה.
דב חנין: וכדי שתהיה דמוקרטיה, חייבת להיות תקשורת.
דב חנין: וכדי שתהיה תקשורת, כן, צריך להקים רשות תקשורת ורשות עיתונות, וקרן התקשורת - -
כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם, חבר הכנסת חנין.
דב חנין: - - והדברים האלה עובדים, ויש מנגנונים, וצריך רק להעתיק אותם.
דב חנין: אפילו לתרגם מצרפתית, מהולנדית, מסקנדינבית, לעברית.
דב חנין: זה עובד מצוין.
דב חנין: בחלק מהמדינות האלה התפוצה של התקשורת אפילו עולה.
דב חנין: ראו את אוסטריה, עם כל הבעיות.
דב חנין: ונקודה אחרונה – אני רוצה להמשיך את מה שאמר אמיר.
דב חנין: בסיפור של "מעריב" יש עוד מודל אחד.
דב חנין: והמודל הוא שבמקום שנמצא איל תקשורת חדש וניתן לעוד מישהו לנסות, על חשבון העובדים ועל חשבון הציבור, בואו ננסה את הפתרון הכי פשוט.
דב חנין: הרי יש פה אנשים שיודעים איך לנהל עיתון, יש פה אנשים שיודעים איך לכתוב בעיתון, יש פה אנשים שיודעים איך להדפיס עיתון.
דב חנין: בואו נייצר מודל שנותן את העיתון הזה בינתיים לעובדים, לניהולם, לשליטתם, עם סיוע ציבורי.
דב חנין: תאמינו לי, הם לא נכשלו, הם לא נכשלו בעיתון הזה, ודבר אחד אנחנו יודעים עליהם ובטוחים בו – שלפחות להם יש אינטרס שהעיתון הזה יצליח.
דב חנין: תנו ל-2,000 אנשים להילחם על העיתון הזה כדי שהוא יצליח, והוא יצליח.
נחמן שי: חלק מהדברים שרציתי לומר בהכרח נאמרו, ולכן לא אחזור עליהם.
נחמן שי: אני מסכים אתם ותומך בהם.
נחמן שי: אבל אני רוצה לומר לך משהו קודם, אדוני היושב-ראש.
נחמן שי: אני יודע שזה פרקטי יותר לחפש את הכסף, וצריך לשמוע היטב את מה שאמר פה הנאמן ואחרים.
נחמן שי: אבל אנחנו לא יכולים להתנער מהתמונה הכוללת, ואסור לנו להתעלם מן התמונה הכוללת.
נחמן שי: והתמונה הכוללת היא שבשנים האחרונות נעשתה דה-לגיטימציה לתקשורת במדינת ישראל.
נחמן שי: וזה נעשה דבר לגיטימי לפגוע בתקשורת, להשפיל אותה, לחוקק חוקים נגדה ולגרום להחלשת מעמדה.
נחמן שי: ולכן, כאשר מגיע הרגע בו עיתון נסגר, אין עצב.
נחמן שי: אין עצב, לא יעזור שום דבר.
נחמן שי: לקבוצה שיושבת פה אכפת מאוד, לציבור הכללי לא אכפת כל-כך.
נחמן שי: אז יהיה פחות עיתון.
נחמן שי: מה האסון?
נחמן שי: הם אומרים.
נחמן שי: זאת הפעולה העיקרית שעשתה הממשלה, כרמל.
נחמן שי: אני יודע שאתה לא רוצה לנהל ויכוח פוליטי, ואני גם מעריך מאוד את זה שכינסת את הישיבה, שזה חריג.
נחמן שי: מפני שהממשלה לא הזיזה עפעף כדי לסייע ל"מעריב", לא אכפת לה.
נחמן שי: אז אתה אמרת, אני אקח לפחות את המגזר שאני יכול לסייע בו.
נחמן שי: טוב עשית.
נחמן שי: אבל אסור שבמדינת ישראל – ראש הממשלה ושרי הממשלה, וגם האנשים שיושבים בצד הזה של השולחן, הם היו צריכים להתגייס ולומר: אכפת לנו שתהיה תקשורת ואכפת לנו שיהיה "מעריב".
נחמן שי: זה לא רק ש"מעריב" זקוק לממשלה ולמדינה ולציבור.
נחמן שי: זה הציבור שזקוק ל"מעריב" ולכלי התקשורת.
נחמן שי: זאת הנקודה המרכזית.
נחמן שי: ואסור לנו לשכוח את זה גם בדיון כזה שבמהותו הוא טכני יותר.
נחמן שי: וטוב שנוציא מפה תשובות, אני מקווה, גם לבעיות הפרטניות שהועלו פה בדיון.
נחמן שי: אני לא אחזור על כל הדברים האחרים שנאמרו בזכות מעמדה של התקשורת בדמוקרטיה.
נחמן שי: אבל שיהיה ברור שכל פעם שעיתון נסגר, או שגוף אחר שנוגע לתקשורת נסגר, הדמוקרטיה הישראלית נחלשת באותה מידה בדיוק, באותו אחוז בדיוק.
נחמן שי: וככה, כשהכול יסתיים או רובם ייעלמו בצורה כזו או אחרת, נישאר גם עם דמוקרטיה מוחלשת במדינת ישראל.
נחמן שי: לכן אנחנו צריכים לחפש פתרון שלא יהיה פוליטי.
נחמן שי: אני לא רוצה להתחנן בפני ראש הממשלה.
נחמן שי: עשינו את זה יחד אתך בענייני "ערוץ 10", והפתרון נראה עכשיו.
נחמן שי: אבל "ערוץ 10" שונה מ"מעריב", מפני ש"ערוץ 10" הוא משאב ציבורי שניתן, ולכן המדינה יכולה גם לנהל משא-ומתן על דרכי השימוש בו או לסייע לו.
נחמן שי: ואני שמח שמסתמן פתרון.
נחמן שי: הבעיה של "מעריב" היא שונה.
נחמן שי: זה עיתון בבעלות פרטית, והשאלה היא אם הממשלה צריכה להיכנס.
נחמן שי: אני לא רוצה לראות שם ממשלה, אבל אני כן רוצה לראות את מה שאמר ידידי ניצן, אני רוצה לראות שם את הציבור.
נחמן שי: וצריך לחפש גוף ציבורי שיודע להכין את החוק הזה שאנחנו מדברים עליו, ואת הכלים.
נחמן שי: בכל הגופים שהזכרת בעניין התמיכות, ניצן, אלה ועדות ציבוריות – מועצת הקולנוע וכולי.
נחמן שי: זו הדרך, ולא הממשלה.
ניצן הורוביץ: נכון מאוד.
דב חנין: ולכן ברגע שקמה מועצת הקולנוע, השרה או השר, יהיו אשר יהיו, הפסיקו לסבסד ישירות, אלא זה עובר דרך אותו צינור ציבורי.
דב חנין: לזה אנחנו צריכים להגיע.
דב חנין: לא יעזור שום דבר, המדינה, שלכולנו יש חלק בה, תצטרך להקצות את הסכומים שהתקשורת נזקקת להם היום כדי להתקיים.
דב חנין: אין מה לעשות.
דב חנין: יכול להיות שזה יהיה לזמן קצר או לזמן ארוך.
דב חנין: ואני קורא לכל החברים פה בוועדה, שכאשר הדיון הזה יסתיים לא ילכו לעסוק בדברים אחרים שיש לכל אחד, אלא יחפשו פתרון ציבורי ראוי.
דב חנין: זאת הבעיה שלנו.
דב חנין: נפתור איכשהו את הבעיות המיידיות, אבל הבעיה לטווח ארוך היא בידינו.
יואב ריבק: אפשר שני משפטים?
יואב ריבק: שמי יואב ריבק, ואני ראש אגף החדשות של העיתון.
יואב ריבק: אני בעיתון כרגע ארבע שנים, ורציתי רק להרחיב, ממש בקצרה, ולפרט בעניין הפנסיות והמכתב שהצגת מאחד העובדים.
יואב ריבק: וזה מבלי לגרוע מהאחריות של אף אחד מבעלי השליטה, בעבר ובהווה.
יואב ריבק: לפני כשנתיים התחיל גל של מכתבים מחברות הביטוח לעובדים, עם אזהרות שהם עלולים לאבד את זכויותיהם הפנסיוניות בגלל אי הפרשה של כמה חודשים.
יואב ריבק: אחרי שהתחלנו לבדוק את זה, מסתבר שהיו עשרות עובדים שלא קיבלו מכתבים כאלה, ובכל זאת לא הופרשו להם כספים לפנסיה.
יואב ריבק: אני יכול לספר על זה הכי טוב, גם בגלל שלא היה אז ועד עובדים, וגם בגלל שהייתי בתפקיד שהוא חצי ניהולי – הייתי סגן ראש האגף אז.
יואב ריבק: התברר שלעובדים רבים ב"מעריב", וזה יכול להעיד במידה רבה על אופן הניהול של העיתון הזה בשנים האחרונות, נלקחו כספים מהמשכורת, הכספים ירדו מתלושי השכר, אף אחד לא ידע איפה הם, ולא הגיעו לקרנות הפנסיה.
יואב ריבק: אנחנו יודעים את זה, זו עובדה.
כרמל שאמה-הכהן: יש לך תלושים כאלה להציג לנו?
יואב ריבק: יש לי תלושים להציג.
יואב ריבק: ולמיטב ידיעתי, יש גם חקירת משטרה בנושא ויש גם דיונים משפטיים.
יואב ריבק: אני יודע את זה בוודאות.
כרמל שאמה-הכהן: איזו יחידה במשטרת ישראל חוקרת את זה?
יואב ריבק: אני לא יודע הרבה פרטים.
יואב ריבק: אני יודע רק מה שקראתי בעיתונים.
יואב ריבק: אבל אני יודע שמתנהלים על זה דיונים משפטיים.
יואב ריבק: אני רוצה להדגיש את זה שוב: כספים ירדו מהשכר של עשרות עובדים ולא הגיעו לקרנות הפנסיה.
יואב ריבק: בזמנו, ואני לא מגן כאן ולא לוקח צד, נאמר לנו שזו היתה בעיה של סוכן ביטוח שמוּנה מטעם העיתון כדי להסדיר את הדברים האלה לעובדים.
יואב ריבק: אני לא יודע מה בדיוק הוא עשה עם הכסף.
יואב ריבק: אבל אני מספר את זה כדי שתבינו איך העיתון הזה התנהל בשנים האחרונות.
יואב ריבק: מדובר בעשרות עובדים.
יואב ריבק: דבר אחרון, אני יודע שזה סודר למי שביקש את הדוחות הרבעוניים ועבר עליהם.
יואב ריבק: גם אני, באופן אישי, ביקשתי את דוחות ההפרשות מחברת הביטוח שלי, וראיתי שבמשך שנה לא נכנסו לי כספים לקרן הפנסיה על אף שהם נלקחו מהשכר שלי.
יואב ריבק: אחרי שעברתי על זה בשנה האחרונה עם סוכן ביטוח, זה הוסדר.
יואב ריבק: אבל אני מניח שיש מאות עובדים ב"מעריב" שלא עוברים, ולא מודעים ולא ביקשו את הדוחות הרבעוניים להם – ואני מבקש, אם אפשר, מהנאמן, לבדוק את זה בשבילם ולקבל את כל הדוחות האלה – כי אני משוכנע שיש עובדים שלא בדקו את ההפרשות שלהם.
יואב ריבק: ואם תבדקו, תיווכחו שבשנת 2009 ו-2010 נעלמו מקרנות הפנסיה כספים שנלקחו מהעובדים.
איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא שמים לב אבל כנראה שגל הפיטורים הזה הוא הכי גדול שהיה אי פעם במדינת ישראל.
איתן כבל: זה כמעט בטוח.
איתן כבל: חשבנו שאתא הוא הכי גדול, אבל עוד לא היה סדר גודל כזה של פיטורים כמו שהולך להיות ב"מעריב".
קריאה: זה פעמיים אתא בערך.
איתן כבל: דבר שני, אדוני היושב-ראש, הרי בסופו של עניין אנחנו רוצים לצאת מכאן כשתהיה תכלית ראויה לדיון הזה.
איתן כבל: ואני מודה לך, כמו בדברים אחרים, שלקחת על עצמך להוביל את הדיון הזה.
איתן כבל: אי אפשר שנצא מכאן בלי התחייבות, קודם כל, לעניין הפנסיוני.
איתן כבל: אני לא מקבל את זה, בכל הכבוד, שהדיון הזה נעשה כדי שהבעלים מכאן ומכאן ייקחו את הפרוטוקולים לבתי-המשפט.
איתן כבל: זה לא העניין.
איתן כבל: יש כאן שני אנשי עסקים מכובדים, אנשים שיש להם כסף, ואני אומר את זה לא בציניות ולא ממקום של לדבר בשפה לא נכונה כלפי אותם אנשים.
איתן כבל: אין בלבי דבר – אני אומר את זה גם כשאני קורא שאיש עסקים פושט רגל או נמצא בקשיים, או בבעיות כאלה ואחרות, ואני מבין את ההשלכות שיש לכך על המשק הישראלי.
איתן כבל: אבל לא יכול להיות – ואני אומר את זה גם לך וגם לך, אדוני, אני אומר את זה בכל הלב – לא יתכן שנצא מכאן ואתם לא יודעים להסתכל האחד בעיניים של השנייה ולומר לנו באופן שאיננו משתמע לשתי פנים שנושא המאה אחוז איננו בוויכוח, קודם כל.
איתן כבל: אין מצב, ואם לא, אין משמעות לכל הדיון הזה.
איתן כבל: לא יכול להיות שהיא אומרת שאתם יושבים והכול בסדר.
איתן כבל: הרי מה המשמעות?
איתן כבל: שזה ייגמר בבתי-משפט, ואז או שהכלב ימות או שהפריץ ימות, ודוקטור נס יעשה את מה שהוא צריך, וההוא יעשה את מה שהוא צריך.
איתן כבל: אנחנו רוצים לתת מענה, כי סיפור "מעריב", ולא מבינים את העוצמה של המשבר הזה, הוא גדול הרבה מעבר לסך חלקיו.
איתן כבל: הוא גדול בכך שהוא מהווה תקדים שעדיין לא היה כמותו בשוק יחסי העבודה במדינת ישראל, בוודאי לא בסדרי הגודל האלה.
איתן כבל: אנחנו לא יכולים לעבור על זה לסדר-היום, ולא משנה כאן מי צודק.
איתן כבל: בסופו של עניין, לא ייתכן שעובדים במדינת ישראל צריכים להתחנן לקבל את מה שאמורים הם לקבל על-פי דין.
איתן כבל: השאלה: מה, לא בדקתם?
איתן כבל: היא לא רלוונטית.
איתן כבל: היא אפילו במידה רבה סוג של חוצפה.
איתן כבל: מה זה, לא בדקתם או כן בדקתם, העובדים?
איתן כבל: אני לא כל בוקר עכשיו אלך להסתכל אם כן או לא שילמתי, הפרישו או לא הפרישו לי.
איתן כבל: אני בעסק שאמור להיות עסק נקי, לא עסק של גנבים.
איתן כבל: ובסופו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני אפילו תובע את זה, שאנחנו נאמר באופן שאיננו משתמע לשתי פנים לבעלי השליטה ולמי שמנהל את העסק הזה היום, שאנחנו כבית-המחוקקים לא נוותר.
איתן כבל: ואתה מיד אחרי החגים מתחייב לעשות ישיבה נוספת לראות לאן הולכים פני הדברים.
איתן כבל: כי בכל הכבוד למפרקים – לזה בתימנית קוראים: - - - זה יהיה עכשיו דיבור, ואז שוב ייתן שבועיים, אחר-כך הם יבקשו, יש עוד כמה דברים שצריך לברר.
איתן כבל: יש דברים שלא יכולים להמתין, וזאת נקודה אחת.
איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני לא ראיתי כמעט בשום מקום עובדים גרועים.
איתן כבל: בסופו של עניין, עסקים קורסים כי המנהלים גרועים או כי הבעלים חזירים, או שילוב של שניהם.
איתן כבל: לכן, אני מבקש מאוד, כקורא עיתון "מעריב" ותיק, ואני אוהב את העיתון ויש בו אנשים טובים - - -
קריאה: אחלה של עיתון אנחנו.
חנה אלחנן: אני מנהלת את תיק הלקוח שלך ושל כל חברי הכנסת.
איתן כבל: אז תדאגי שלא יזרקו את העיתון.
איתן כבל: ברשותכם, אדוני היושב-ראש, אנחנו קצת מקלים ראש בעניין המשבר.
איתן כבל: "ערוץ 10" עדיין לא הולך להיפתר, עם כל הדיבורים שקראתי היום בעיתון.
איתן כבל: המשבר מתדפק על הדלתות של כל העיתונים וכל המערכת התקשורתית, ואתה יודע את זה, אדוני היושב-ראש.
איתן כבל: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שהסיפור של "קשת", "רשת", "ערוץ 10" ורשות השידור, עם כל זה שיש חוק וכל הסיפורים, והעסק, שלא נדבר עליו.
איתן כבל: אני גם מבקש שנרים את הכפפה גם כוועדה.
איתן כבל: ואני פניתי לך ללא הבדל של מפלגות, ימין, שמאל, קואליציה, אופוזיציה, שנקים ועדת משנה שנקצוב לה זמן של עבודה אינטנסיבית.
איתן כבל: אם אנחנו לא נעשה את זה, הממשלה לא תעשה את זה.
איתן כבל: זו אולי משימה הכי גדולה שיכולה ליפול לפתחך.
איתן כבל: זה אולי לא יכול לעזור ל"מעריב" מחר בבוקר, וזה הסעיף הראשון שאמרתי.
איתן כבל: אבל לגבי העתיד הקרוב זאת חובתנו.