GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: העסק בקריסה.
איתן כבל: אני אומר לכם את זה כמי שמרשה לעצמו לומר שמבין מאוד - - -
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, דבריך ברורים, חדים וענייניים.
יואל חסון: אולי זה טבעי, משום שזה ועדת הכלכלה, אבל ברמה הציבורית אני קצת מצטער שבדיון הזה אנחנו מתמקדים בסוף.
יואל חסון: בסוף זה אומר, איך סוגרים את עיתון "מעריב" או איך מפטרים את עובדי "מעריב" בצורה החוקית, הראויה והנכונה, כשמבטיחים את כל הזכויות שלהם.
יואל חסון: אל"ף, אם חס ושלום נגיע לנקודה הזאת, אין ספק שזה צריך להיות על-פי הזכויות, הכללים והחוקים.
יואל חסון: אין כאן בכלל שאלה בדבר הזה.
יואל חסון: ועדת הכלכלה בוודאי צריכה לעמוד על הדברים האלה.
יואל חסון: אני מצטער שבכלל הגענו לנקודה הזאת, ואותה הייתי רוצה למנוע.
יואל חסון: מי יודע מה קרה כאן ב-30.7.2007?
יואל חסון: מישהו זוכר מה קרה?
יואל חסון: ב-30.7.2007 השתנו הכללים בעיתונות הישראלית.
יואל חסון: הקימו עיתון שאין לו מודל עסקי.
יואל חסון: ואדוני היושב-ראש, זה ממש לא קשור לפוליטיקה.
יואל חסון: "ישראל היום" הוא לא העיתון הראשון שיש לו אג'נדה.
יואל חסון: נכון, יש לו אג'נדה פרסונלית יותר מאשר רעיונית, אבל הוא לא הראשון שיש לו אג'נדה.
יואל חסון: אבל הוא הראשון שעובד ללא מודל עסקי.
יואל חסון: הוא חיסל את עולם העיתונות – מישהו דיבר כאן על עניין הפרינט והלא-פרינט, והאינטרנט – והוא הקדים את הזמן לחיסול של הפרינט במדינת ישראל.
יואל חסון: יכול להיות שהמשבר של "מעריב" צריך היה לקרות רק בעוד עשר שנים, והמשבר של ידיעות אולי בעוד 20 שנה.
יואל חסון: ולמה הוא הקדים, אדוני היושב-ראש?
יואל חסון: ואי אפשר להתעלם מהדבר הזה גם כשמדברים במושגים כלכליים בוועדת הכלכלה.
יואל חסון: דיברו פה קודם על דוגמת החלב, וזה לא רק עניין חלוקת העיתון בחינם.
יואל חסון: כשבא עיתון ומוריד למחירי רצפה את המודעות שהוא מוכר ואת העמודים שהוא מציע, ומאלץ אחר-כך את כל העיתונות לדרדר את המחירים למטה, מביא, בסופו של דבר, גם להידרדרות ברמת העיתון, לחוסר יכולת להעמיד ולממן את העיתון הזה, ומביא למצב שמי שבכלל מחזיק עיתון צריך להיות פילנטרופ.
יואל חסון: איפה יש דבר כזה?
יואל חסון: מה פתאום שמי שמחזיק עיתון צריך להיות פילנטרופ?
יואל חסון: עיתון צריך להיות מקום שמרוויחים ממנו.
יואל חסון: וברגע שהמודל העסקי הזה קרס, ניתקו את צינור החמצן מהעיתונים שהם עדיין עיתונים חופשיים.
יואל חסון: אתה מסתכל היום על הציבור, אתם יודעים, יום כיפור, יושבים בחוץ ברחוב, אנשים מדברים, שכנים, ושאלתי קצת על העניין הזה.
יואל חסון: לרוב האנשים היו מנויים בעיתונים, ורוב האנשים ביטלו אותם.
יואל חסון: בשבילם "ישראל היום" נותן את הפתרון.
יואל חסון: איך אמר לי אחד מהם?
יואל חסון: אני יודע שזה עיתון של ביבי, אבל יש בו ספורט.
חנה אלחנן: ויש בו תשבצים.
יואל חסון: יש בו ספורט, ויש בו תשבצים.
יואל חסון: בטוח שהמשבר הזה הוקדם בעשר שנים.
יואל חסון: ואין לי בעיה, "ישראל היום" יכול להתקיים כל עוד הוא מתקיים במודל עסקי.
יואל חסון: אין לי בעיה שישים כל יום תמונות של שרה וביבי בכותרת, כל עוד הוא פועל במודל עסקי, ולא מרסק את שוק העיתונות ומוריד את המודעות למטה, ולא מאפשר קיום אמיתי-ריאלי.
יואל חסון: זאת הבעיה המרכזית, ואפשר היום לדבר על איך מצילים את העובדים האלה, ויש את הכלים להציל את העובדים האלה.
יואל חסון: יש חוק במדינת ישראל ויש זכויות עובדים במדינת ישראל, ויש ועדת הכלכלה שצריכה לעמוד עליהם.
חנה אלחנן: אני מוכרחה לשאול שאלה: איפה אתם הייתם עד עכשיו?
יואל חסון: תודה שאת שואלת את השאלה, כי זה בדיוק המשפט הבא שלי.
חנה אלחנן: איפה הייתם אתם?
חנה אלחנן: למה אנחנו היינו צריכים לצאת ולעלות על בריקדות?
חנה אלחנן: אתם רואים את ביבי נתניהו יותר ממה שאני רואה אותו, לשמחתי.
יואל חסון: גברתי, לפני ארבע שנים העליתי את הצעת החוק הראשונה שאמורה להגביל את היכולת של עיתון שמחולק חינם ומחייב מודל עסקי, והצעת החוק הזאת בקדנציה הזאת נפלה, לצערי, בגלל שראש הממשלה לא רצה שהיא תעבור.
חנה אלחנן: נו, ברור, לא?
יואל חסון: הכנסת העלתה יותר מפעם אחת הצעות חוק שרצו להסדיר את עולם העיתונות במדינת ישראל, ולצערי, הממשלה וראש הממשלה הזאת הכשילו.
חנה אלחנן: כי העיתון הזה נקרא "ביביתון", ואנחנו יודעים את זה.
חנה אלחנן: לא רק "חינמון".
יואל חסון: בסדר, אני לא נכנס לזה.
יואל חסון: ביקש היושב-ראש לא להיכנס לפוליטיקה.
רוברט אילטוב: אתה ממש לא נכנסת לפוליטיקה, אפילו לא על הקצה.
יואל חסון: לא, ממש לא.
יואל חסון: כדאי שתקשיב לעומק.
רוברט אילטוב: ממש אפילו לא על הקצה.
רוברט אילטוב: אתה הופך את הבעיה של עובדים אחרים בעובדים אחרים, ומנסה מה?
רוברט אילטוב: התנגשות ביניהם?
יואל חסון: כדאי שתקשיבו ותבינו את הדברים לעומק, ואל תלכו לעניין הפופוליסטי השטחי.
יואל חסון: אין לי בעיה ש"ישראל היום" יאדיר ויהלל את נתניהו מהבוקר עד הלילה, כל עוד הוא עובד במודל עסקי, וכל עוד הוא לא מרסק את שוק העיתונות ואת שוק המודעות.
יואל חסון: זאת הבעיה, חברים.
יואל חסון: אין לי בעיה עם קיום העיתון כקיום עיתון.
כרמל שאמה-הכהן: יואל, או שיוציא אותו זכאי אחרי שהוא מורשע בבית-משפט בעבירות פליליות.
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנת, אוקיי, תמשיך.
כרמל שאמה-הכהן: נו, בסדר.
רוברט אילטוב: לא חשוב, לא חשוב.
יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, ואני אסיים במילה אחת: דיברו על התערבות ממשלתית, וההתערבות הממשלתית שמחייבת היא שכל הכללים של העיתונות הכתובה, מבחינת המודל העסקי, מבחינת הפצה בחינם, מבחינת כל הדברים האלה – ולא מבחינת אג'נדות.
יואל חסון: אג'נדות – שכל עיתון יקבע את האג'נדה שלו, והציבור יקבע אם הוא קורא את העיתון הזה או לא.
כרמל שאמה-הכהן: מצחיק לחשוב ש"מעריב" הוא העיתון שהיה היחידי בלי אג'נדה ברורה בעד או נגד מישהו, בניגוד לכל שאר העיתונים.
יואל חסון: מה פתאום?
יואל חסון: לעיתון הזה יש אג'נדה.
יואב ריבק: כולם שונאים אותנו.
יואב ריבק: אין לנו מי שיתמוך.
יואב ריבק: שונאים אותנו משמאל, שונאים אותנו מימין.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא שונאים אתכם.
ציון חבס: לא שונאים, אבל לא אוהבים.
יואל חסון: בסוף, כשאתה שובר את שוק המודעות, אז עיתון שפועל על-פי מודל עסקי, לא יכול לפעול יותר.
יואל חסון: מה שקרה ל"מעריב" היום, יכול היה לקרות בעוד עשר שנים.
יואל חסון: מה שיקרה ל"ידיעות אחרונות", יכול היה לקרות בעוד עשרים שנה.
יואל חסון: אגב, אולי מה שיקרה גם ל"ישראל היום".
יואל חסון: יום אחד יקום אותו בעל הון, ויגיד: כבר אין לי אינטרס, ביבי בפנסיה בקיסריה, אני כבר לא צריך עיתון.
יואל חסון: אז הוא יסגור את העיתון, ואז מה יגידו אותם עובדים?
יואל חסון: שהרבה מאוד מהם טובים וראויים, ועושים את עבודתם - - -
כרמל שאמה-הכהן: יואל, לעניין.
קריאה: הוא יעשה להם תספורת, כמו שהוא עושה לכולם.
יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, הכנסת לא צריכה לפחד.
יואל חסון: היא כן צריכה לקדם את הצעות החוק שאנחנו ניסינו לקדם בנושא ההגדרה כיצד פועלת עיתונות חופשית, וכיצד מתייחסים לעיתונים שאינם פועלים במודל עסקי - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה במליאה, לא בוועדה.
יואל חסון: - - ולעיתונים שפועלים בהפצה חינם, ועל דבר הזה צריך לתת את הדעת.
יואל חסון: לגבי הוועדה – לעמוד על זכויות העובדים, בצורה ברורה, לעקוב אחרי זה ולוודא שזה קורה, אם ובמקרה שהגענו לנקודה שהעיתון הזה צריך לפטר.
חגי מטר: כבוד היושב-ראש, אפשר שתי מילים, בבקשה?
כרמל שאמה-הכהן: שתי מילים, תמיד.
חגי מטר: קודם כל , יושב-ראש ועד הדפוס לא דיבר, אם אפשר לשמוע גם אותו.
כרמל שאמה-הכהן: יש גם חברי כנסת שלא דיברו.
חגי מטר: אבל לפניו, נראה לי חשוב לציין: המטרה שלנו פה היא להבריא את "מעריב" ולהציל את מקומות העבודה בכל תרחיש שהוא, וזה לא בהכרח נוגע לעיתונים אחרים.
חגי מטר: יש פה עניין רגיש מאוד, מטבע הדברים, שבו אנשים יכולים להגיד: למה לממשלה להציל את העיתון?
חגי מטר: הוא נגדה.
חגי מטר: או לחילופין, למה שהעיתון ירצה עזרה מהממשלה?
חגי מטר: כי אם הוא ייתמך על-ידה, אז הוא יהיה חייב לה.
חגי מטר: יש לנו פה הזדמנות היסטורית להוכיח שהממשלה מתעלה מעל לאינטרסים המיידיים שלה, לכאורה, ורואה שהיא דואגת, קודם כל, לציבור ולדמוקרטיה.
חגי מטר: ומיד לאחר מכן, הזדמנות לנו להוכיח שלא משנה מי תומך בנו, כעיתונאים חזקים אנחנו יכולים להיות עצמאיים בכל מקרה.
רוברט טיבייב: לגבי עיתון "מעריב" – לפני כמה שנים, ואני בארץ מ-1994, עשיתי מנוי ל"מעריב" כי ראיתי בו איזשהו מפעל ציוני בשבילי.
רוברט טיבייב: היום אני מנוי גם ל"מעריב" וגם ל"הארץ", ולא שזה פחות טוב או יותר טוב, אלא כי אשתי אוהבת את המוסף "גלריה".
רוברט טיבייב: ואני מקבל גם את "ישראל היום".
רוברט טיבייב: זה זול יותר, את "מעריב" אני אוהב, ו"הארץ" בגלל "גלריה" לאשתי.
רוברט טיבייב: אם אני צריך לבחור היום אחד, ברור שאני אבחר, כנראה, לצערי הרב, ב"ישראל היום".
רוברט טיבייב: כי הוא חינם, וגם כפי שאמרו פה כבר, יש בו כמעט הכול.
רוברט טיבייב: ודיברו פה על עובדה, על סגירת עיתון "מעריב".
רוברט טיבייב: לא דיברו על המחדל שנכנסנו בו.
רוברט טיבייב: ונכון, איפה הכנסת היתה קודם?
רוברט טיבייב: זה מחדל, ואני ממש התביישתי.
רוברט טיבייב: דויד קוראים לך, נכון?
רוברט טיבייב: אני מצטער, אבל ממש התביישתי לשמוע שדויד צריך להתחנן ולהילחם פה, מול המצלמות, על המשכורת שלו.
רוברט טיבייב: זה ממש מחדל של המערכת.
רוברט טיבייב: ואם המערכת, וקודם כל הכנסת, לא מצליחה לפתור את המחדל, יש לנו בעיה.
רוברט טיבייב: יש לנו בעיה ענקית לא אצלכם – הפרשות, פנסיות, משכורות, בעלי הון, הכול ברור.
רוברט טיבייב: אבל אם הגענו לנקודה הזאת, יש לנו בעיה ענקית במדינת ישראל, קודם כל.
רוברט טיבייב: ואני מסכים עם יואל חסון.
רוברט טיבייב: אני לא רוצה להגיע לרמות ולהגיד על החושך של "ישראל היום".
רוברט טיבייב: בעיני, הוא עיתון טוב.
רוברט טיבייב: אבל יואל חסון צודק.
רוברט טיבייב: זה לא תוכנית עסקית.
רוברט טיבייב: זה עיתון שהיום הוא קם, מחר הוא יכול להיסגר, ובאיזשהו שלב זה גרם לקריסת "מעריב", ישירות או בעקיפין.
כרמל שאמה-הכהן: רוברט, תודה רבה.
רוברט טיבייב: עוד לא סיימתי.
כרמל שאמה-הכהן: לא סיימת?
כרמל שאמה-הכהן: אז נא לסיים.
כרמל שאמה-הכהן: תודה, טיבייב, תגיד.
רוברט טיבייב: רוברט טיבייב, צריך להדגיש.
רוברט טיבייב: וכמעט בטוח שרוברט אילטוב מסכים לרוב הדברים שלי.
כרמל שאמה-הכהן: הוא כבר ידבר.
כרמל שאמה-הכהן: אחריך יוליה שמאלוב-ברקוביץ, ואחרי זה רוברט אילטוב.
רוברט טיבייב: אני, קודם כל, פונה לחברי הכנסת.
רוברט טיבייב: ויואל, בוא ניקח את הצעת החוק שלך, כחברי ועדה, ונחתום עליה.
רוברט טיבייב: וקודם כל, כנסת ישראל צריכה לפתור את המחדל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני נסעתי לכאן והגעתי באיחור של חצי שעה, אבל היה לי חשוב מאוד לשמוע את הדיון מההתחלה, ושמעתי אותו בדרך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וקצת לא הבנתי על מה הדיון, והלחיץ אותי מאוד, לפי מה ששמעתי כאן והמשכנו לשמוע את זה מהרגע שהתחילה הוועדה, זה שקיבלנו בשוויון נפש את הסגירה של עיתון "מעריב" או את הפיטורים של אותם 2,000 עובדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו יושבים פה בוועדת הכלכלה, וחוזר הדפוס הזה פעם אחר פעם עם העובדים, ועם בעיות הפנסיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה שוועדת הכלכלה תקים ועדת משנה, או שנעשה דיונים בנושא מנגנון רגולטיבי, בנושא הפנסיות והפיצויים שמועברים בכל המפעלים במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי כששמענו פה מישהו שאמר שלפני שנתיים כבר נשלחו מכתבים – אם היה איזשהו מנגנון רגולטורי, אז יכול להיות שהמדינה היתה נכנסת ובודקת איך אפשר להציל את אותו מפעל או אותם אנשים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה חייבת להגן על האזרחים שלה – וכולם פונים אליך, כי דיברת אל הרגש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הזלתי דמעה, ואני בטוחה שלכולם היה קשה מאוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד קשה לשמוע שיש לך שלושה בנים בצבא, ואתה יושב ונלחם על פת הלחם שלך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז, אל"ף, אני רוצה שתרשום לפניך, שאנחנו נקים מנגנון בדיקה של ההפרשות הפנסיוניות והפיצויים לעובדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באופן כללי, אני מסכימה מאוד עם איתן כבל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה איך בכלל אנחנו דנים בנושא הזה – אם הם יקבלו או לא יקבלו את הפיצויים שלהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה צריך להיות obvious.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה היה צריך להיות ברור שהעובדים מקבלים מה שמגיע להם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל יש פה בעיה שכולם נגעו בה – בעיית כלי התקשורת במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדאי מאוד שנתייחס לעובדה שב-15 השנים האחרונות נכנסו לכלי התקשורת הרבה מאוד בעלים, בעלי הון, שאין להם שום קשר לכלי תקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קבלנים, "שטראוס", ולא שיש לי טענה כלפי מישהו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מדינת ישראל אסרה על בעלויות צולבות של כלי תקשורת להיכנס לכלי תקשורת נוספים, ועשתה טעות גדולה מאוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מי שמחויב לכלי תקשורת, יעשה הכול כדי לא לסגור אותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא באה להגיד שום דבר נגד IDB כי אני בטוחה שכוונותיו היו טובות, אני רק רוצה לשאול ואחר-כך תענו לי, בבקשה – אם יש עובדים ב"מעריב" שמקבלים משכורת ישירות מ-IDB ולא מתוך "מעריב", זה מעניין אותי מאוד, ומה מצבם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשבא קבלן ומשקיע בכלי תקשורת, ואני מדברת מניסיון, והוא רואה שאם לא נכנסה כמות מודעות מספקת השווה להוצאות של יום הוצאת העיתון או הטלוויזיה – להבדיל ממה שקורה לו כשיש לו נכס, כשהוא בנה דירה שלא נמכרה, ואז יש לו נכס – בתקשורת, הלך היום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא הכנסת מספיק כסף מהפרסום, הכסף הזה לעולם לא יחזור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומי שנכנס לכלי תקשורת כדי לקבל השפעה, ולא בגלל שהוא אוהב את כלי התקשורת, לא בגלל שהוא רוצה מאוד דמוקרטיה, אלא בגלל שהוא יודע שהוא עשה את ההון ועכשיו הוא רוצה את ההון על דעת קהל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פה, לדעתי, מדינת ישראל חייבת לעשות חושבים, מה אנחנו עושים, איזו רגולציה אנחנו עושים, מי נכנס לכלי התקשורת באופן כללי, ומהי המחויבות שלו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, השוק הוא חופשי ואנחנו רוצים תחרות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לפני התחרות, קודם כל, מה קורה עם האנשים, ואם יש להם עתיד בתחום הזה או לא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד משהו שאולי יכאב לכם קצת - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל, כרגיל, אני אגיד דברים שאולי הם לא פופולריים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שצריך לעשות פה בדק בית רציני מאוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאומר נחמן שי שכלי התקשורת לא מעניינים את הציבור, זה אומר דרשני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם העיתונאים וגם העורכים הראשיים של כל כלי התקשורת במדינת ישראל, צריכים להבין איך הגענו למצב שלא מעניין את הציבור מה קורה עם כלי התקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שהם מרגישים שאולי עושים להם שטיפת מוח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי הם מרגישים שמדברים יותר מדי עם אג'נדות עיתונים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני, כמי שעשתה תקשורת, לא חשבתי שצריכה להיות אג'נדה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אלא אם כן אתה יוצא ואומר, כמו למשל, עיתון "הארץ": אני עיתון שמאל.
קריאה: "ישראל היום" מצליח מאוד ויש לו אג'נדה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שגם פה צריך לבדוק.
יואל חסון: איך אתה מודד את ההצלחה שלו?
יואל חסון: זה שבן-אדם לוקח את העיתון זה אומר שהוא מצליח?
יואל חסון: אתה לא יכול למדוד כך הצלחה של עיתון.
קריאה: הסקופים שהוא מביא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, כשאני אומרת שצריך לקיים דיונים רציניים מאוד לגבי מה שקורה בכלי התקשורת, אני מתכוונת לשני הצדדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם מי שכותב וגם מי שמשקיע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומדינת ישראל חייבת להיות אחראית על עתידם של האזרחים שלה, כמובן שיש אחריות של האזרחים כלפי המדינה, אבל אין דבר כזה שקיבלנו בשוויון נפש את זה ש"מעריב" הולך להיסגר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה פשוט לא נראה לי הגיוני - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואנחנו צריכים לצאת מכאן עם בשורה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, זה טוב, אחרי החגים, כולנו אחרי יום כיפור, דיברנו, קיימנו עוד ועדה – אין דבר כזה שכנסת ישראל תקבל 2,000 משפחות בחוץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין דבר כזה, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי שזה לא יקרה.
כרמל שאמה-הכהן: אחרון הדוברים, חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.
רוברט אילטוב: תודה, כבוד היושב-ראש, גם על הדיון.
רוברט אילטוב: קודם כל, אין ספק שיש בעיה מערכתית בכל כלי התקשורת, הן בטלוויזיה והן בעיתונות הכתובה.
רוברט אילטוב: אני חושב שאין עיתונים שסוגרים את החודש במאזן חיובי, ואותו דבר בטלוויזיה.
רוברט אילטוב: הדיון צריך להיות, ללא שום קשר לדיון היום פה, רחב יותר בנושא הזה, ולראות איך אנחנו כמדינה מאזנים את הדבר הזה.
רוברט אילטוב: אם זה ברגולציה ואם זה בתרופות אחרות.
רוברט אילטוב: לגבי הדיון על "ישראל היום" – אני לא חושב שזה הדיון פה.
רוברט אילטוב: גם אני הצעתי חוק בנושא הגבלה כאשר החשיפה של עיתון גדלה.
רוברט אילטוב: לצערנו, הדבר הזה לא התקבל, לא בוועדת שרים ולא היה רוב בכנסת.
רוברט אילטוב: וכן צריך לדון בזה, אבל לא פה.
רוברט אילטוב: ולא צריך לעשות את עובדי "ישראל היום" אויבים של עובדי "מעריב", הם לא קשורים לעניין.
רוברט אילטוב: אני מעריך שבעיות עסקיות ב"מעריב" התחילו עוד הרבה לפני כן, ולכן גם ראינו לא פעם אחת שהכשרת הישוב הכניסה משקיעים לאורך תקופות ארוכות, אם זה גוסינסקי או אם זה דנקנר, וראינו את הבעיות האלה מזמן.
רוברט אילטוב: אכן, מה שמפריע לי היום בדיון, הוא שאנחנו לא רואים את ההתחייבות של הכשרת הישוב בצורה מפורשת להשלים את מה שמגיע לעובדים על-פי החוק, וכפי שהם מחויבים על-פי החוק, כך שהעובדים ייצאו לפחות עם מאה אחוז.
רוברט אילטוב: זה הדבר שמפריע לי.
רוברט אילטוב: דבר נוסף, הדיון סטה וזה לא חשוב, חברת הכנסת אבסדזה, אם קנית "פראבדה" או שאנחנו לא קנינו "פראבדה".
רוברט אילטוב: "פראבדה" לא היה עיתון שמשקף משהו חוץ מהאג'נדה של המדינה - - -
נינו אבסדזה: ו"ישראל היום" משקף משהו חוץ מהאג'נדה של הממשלה הנוכחית ובן-אדם אחד?
נינו אבסדזה: מה ההבדל?
נינו אבסדזה: אפילו על זה שילמנו שם כסף.
רוברט אילטוב: אני, דרך אגב, יזמתי חוק לגבי "ישראל היום", ושוב, אני חושב שצריך לעשות רגולציה.
רוברט אילטוב: אבל זה לא הדיון.
נינו אבסדזה: אז אל תגיד שאין דמיון.
רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, בוועדה הזאת אנחנו צריכים בצורה מפורשת לצאת עם דברים שהם פרקטיים ואפקטיביים לגבי אותם עובדים.
רוברט אילטוב: וכמובן, אני, כמו כל חברי הכנסת, בעד שהעיתון הזה ימשיך להתקיים.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אלכס מילר.
אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אהיה קצר ולא אחזור על דברים שנאמרו על-ידי חברי כנסת אחרים.
אלכס מילר: בין פתרון לטווח ארוך, כפי שרובם דיברו כאן על כל מיני ועדות וחוקים, ואני מציע שניזהר מאוד עם כל ההצעות שמציעים כאן בעניין רגולציה והתערבות – ראינו מה קרה עם רשות השידור, עם כל המימון של המדינה, שבסופו של דבר כל הרשות קרסה, ועד היום לא מצליחים לגבש תקציב של 2012.
אלכס מילר: אני יכול להציע לפתרון הקצר – כרגע יש בעיות עם המשכורות, ובזמן שיש דיונים על בעלויות, וכולי, יש צורך בהזרמה של תקציב שיבטיח את משכורות העובדים, לפחות לטווח הקצר, עד שהמצב יהיה ברור מאוד.
אלכס מילר: אני יודע שלממשלה יש צינור שהוא צינור די מקובל בעניין הפרסומים שכל משרד ומשרד יכול לעשות.
אלכס מילר: לדעתי, בהחלטת ממשלה אחת אפשר להחליט על התקציב שיגיע לעיתון "מעריב", בעניין של כל משרד ומשרד שיכול להשקיע.
אלכס מילר: דיברנו על זה בעבר.
אלכס מילר: המשרדים משקיעים בפרסומים, אומנם בתקשורת כלל-ארצית ובחוץ-לארץ, אבל פה, אם אנחנו נמצאים במצב חירום, הממשלה יכולה לקבל.
אלכס מילר: כמה משרדים יש לנו?
אלכס מילר: אני כבר מתבלבל בין כל המשרדים.
ציון חבס: לפי דעתי, הוחלט להעביר את זה ל"ישראל היום".
אלכס מילר: רבותי, אם באתם לכאן לסגור את "ישראל היום", זה סיפור אחד.
אלכס מילר: אם באתם למצוא פתרונות, זה סיפור אחר.
אלכס מילר: אם הדרך של יואל חסון מקובלת עליכם, אז נשב כאן, נדון ב"ישראל היום" - - -
חנה אלחנן: אנחנו לא דיברנו על "ישראל היום".
חנה אלחנן: זה התחיל מכם.
חנה אלחנן: סליחה, זה לא התחיל מאצלנו.
חנה אלחנן: אנחנו באנו לדבר על "מעריב", אנחנו מסיימים על "מעריב".
חנה אלחנן: את "ישראל היום" אתם העליתם.
חנה אלחנן: אתם דיברתם, אנחנו לא התחלנו את זה, אז תהיה מדויק.
אלכס מילר: אני לא דיברתי על "ישראל היום".
אלכס מילר: אני שמעתי עכשיו את ההערה.
חנה אלחנן: בסדר.
אלכס מילר: סליחה, גברתי, אני רק שמעתי את ההערה.
קריאה: חבר הכנסת מילר, זה חבר כנסת אמר.
קריאה: זה לא העובדים אמרו.
אלכס מילר: סליחה, אני רק שמעתי את ההערה שבאה מכאן.
רוברט אילטוב: היתה הערה שהפרסום יעבור ל"ישראל היום".
אלכס מילר: רבותי, תבינו, בסופו של דבר מחפשים כאן פתרונות.
אלכס מילר: אתם רוצים שיהיו כאן
אלכס מילר: פתרונות תכלס או שנתעסק כאן בדמגוגיה?
אלכס מילר: אם רוצים להתעסק בדמגוגיה, אז בסדר, אין בעיה.
נינו אבסדזה: אתה רק מנסה להגיד להם שאם הם לא ישתקו, אז יקרה להם משהו גרוע יותר.
נינו אבסדזה: אם הם מיואשים, גם להפחיד אותם.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, חבר הכנסת מילר מדבר.
אלכס מילר: תעשו לי טובה, אנחנו יודעים מה מעניין אתכם.
אלכס מילר: ובסופו של דבר, יושבים כאן אנשים שצריכים למצוא לעצמם פתרונות.
אלכס מילר: הם צריכים להמשיך לעבוד.
אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני מציע לפנות לממשלה עם בקשה לערוך ישיבת ממשלה בעניין תקציב שיבטיח לפחות לתקופה שבה יש משאים-ומתנים את סוגיית המשך העיתון.
אלכס מילר: בעניין משכורות העובדים – הממשלה יכולה לתחזק את זה בצורה מיידית.
אלכס מילר: בעניין הפתרונות לטווח הארוך – כאשר אנחנו מדברים על גופים, וכפי שאנחנו שומעים כאן, יש מפעלים בפריפריה, יש עיתונות שבסכנת סגירה, ואנחנו יודעים ומכירים מהן ההשלכות כשנסגר ערוץ טלוויזיוני או כשאחד מהעיתונים יורד מהדפוס.
אלכס מילר: אז יכול להיות שצריך חוק שמחייב כל משקיע שנכנס בערבות בנקאית בסך מסוים של כסף, שתבטיח במקרה שתהיה איזושהי בעיה עתידית עם הגוף או העסק שהוא רוכש את כל המחויבויות שיש כלפי העובדים, במקרה שהוא יוצא מהעניין הזה.
אלכס מילר: ערבות בנקאית זה כסף שסגור בבנק, אף אחד לא יכול לגעת בו, כולל האדם שסוגר אותו, ואנחנו מכירים את זה גם מתחומים אחרים.
אלכס מילר: זה יכול להבטיח בערך, איכשהו, את העתיד של כל הגופים שאנחנו מדברים עליהם.
אלכס מילר: זה מבחינתי, תודה.
כרמל שאמה-הכהן: תודה, חבר הכנסת מילר.
כרמל שאמה-הכהן: דובר אחרון-אחרון, זהר נדב, יושב-ראש ועד הדפוס.
לאה ורון: ממש בקצרה, בבקשה, מר נדב.
זהר נדב: קצר מאוד.
זהר נדב: נאמר כמעט הכול, ואני רוצה רק לחדד כמה דברים.
זהר נדב: אני מייצג את הדפוס, האקספדיציה ומה שנשאר מ"לוין-אפשטיין".
זהר נדב: לפני כמה שנים היה מאבק של העובדים בהנהלת "ידיעות אחרונות".
זהר נדב: שם הופיעו בכלי התקשורת משכורות עתק, ואת זה אני גם שומע ומקבל פידבקים בסביבה שלי בבית, שלא יודעים מה רמת המשכורות ב"מעריב".
זהר נדב: וגם זה, לדעתי, תורם קצת לאדישות הציבור עליה דובר פה לגבי סגירת העיתון.
זהר נדב: רוב המשכורות אצלנו הן באזור המינימום, פלוס 2,000–3,000 מעל המינימום.
זהר נדב: זו רמת המשכורות שיש בדפוס, באקספדיציה ו"לוין-אפשטיין".
זהר נדב: דיברנו על פנסיות ופיצויים, ופה אתה רואה את ההבדל בין הדוברים חברי הכנסת, המנכ"לים, הכשרת הישוב, לבין העובדים שאומרים: אנחנו צריכים את המשכורת בחודש הבא.
זהר נדב: המשכורת הבאה לא תהיה לנו, ולאנשים יהיה מקרר ריק.
זהר נדב: אני לא מדבר אתכם עכשיו על הפיצויים.
זהר נדב: אני רוצה למלא את המקרר שלי.
זהר נדב: אני רוצה להיות מסוגל לצאת בסוכות לחופשה עם הילדים שלי, וכבר הזמנתי מראש מקום אליו אני רוצה ללכת.
זהר נדב: היום אני לא יכול לעשות את הדברים האלה.
זהר נדב: זה המינימום המיידי, זה הדבר העיקרי לשמו באנו לפה.
זהר נדב: נכון, אנחנו צריכים לבדוק גם את הפנסיות, גם את הפיצויים, לראות שהכול קיים.
זהר נדב: במיידי, אנחנו צריכים אתכם.
זהר נדב: אתכם אנחנו צריכים.
זהר נדב: דבר שני, העלו פה רעיון של המודל הצרפתי – לא מעניין אותי מה הצרפתים עושים, לא מעניין אותי מה האיטלקים עושים.
זהר נדב: בואו תבנו את המודל הישראלי, תיזמו את המודל הישראלי, תעשו את החדש פה אצלנו, שאנחנו נהיה דוגמה לאחרים.
זהר נדב: אנחנו לא צריכים להסתכל על מישהו אחר.
זהר נדב: יש לנו פה את הבית שלנו, בואו נבנה את המודל ושכולם יסתכלו עלינו.
זהר נדב: תודה רבה.
כרמל שאמה-הכהן: טוב, נסכם את הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: לא משנה איזו עמדה הביע מי מהדוברים כאן, אין ספק שאין דמוקרטיה חזקה בלי תקשורת חזקה ועצמאית.
כרמל שאמה-הכהן: ולכן המקרה של "מעריב" מדאיג, מטריד ומביך מכל הכיוונים.
כרמל שאמה-הכהן: שכן כל עיתון, לרבות "מעריב", הוא זה שצריך לעמוד על המשמר ולחשוף מקרים כמו כאלה שעובדים נותרים או עלולים להיוותר ללא הזכויות הכספיות שלהם.
כרמל שאמה-הכהן: ולכן, החובה לשלם לעובדים את כל מלוא זכויותיהם עד האגורה האחרונה היא לא רק חובה מוסרית, היא חובה מוחלטת בל תחסר ובל תעורער.
כרמל שאמה-הכהן: הסתתרות מאחורי מסך התאגדות או כל קונסטרוקציה משפטית אחרת, היא היתממות מקוממת שלא נעבור עליה לסדר-היום.
כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה תמתין לדוח הראשון של הנאמנים.
כרמל שאמה-הכהן: ולאחריו, במקרה שלא תהיה תשובה ברורה, חדה וממצה שמפנה לכתובת חד-ערכית שאחראית לשלם לעובדים את מלוא התמורה המגיעה להם, ועדת הכלכלה תתכנס שוב ותמליץ למליאת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין המשבר ב"מעריב" וכספי העובדים.
כרמל שאמה-הכהן: כמו כן, הוועדה פונה ומבקשת ממנכ"ל הביטוח הלאומי לבחון כל אפשרות חוקית, הניתנת על-פי חוק, להעניק מימון לתקופת ביניים שיאפשר לנאמנים, לעובדים ול"מעריב" לצלוח את התקופה הקשה ולעלות על פסים של יציבות.
כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה מסכמת בכך את הדיון הנוכחי, אך לא מסכמת את הטיפול בעניין הזה וסביר להניח שנתכנס מיד לאחר החגים לישיבת מעקב והמשך בנושא הזה.
כרמל שאמה-הכהן: לגבי הנושא הרחב יותר של התקשורת הישראלית – שזה מעבר ל"מעריב" – להידרדרות הפיננסית בכל המדיות האפשריות כמעט, אנחנו נבקש שמרכז המחקר והמידע שלנו יכין בסיס אמיתי ומקצועי, ולא רק אמירות, של סקירה בין-לאומית כיצד ממשלות התערבו ותמכו - - -
דרור פויר: יצאה סקירה מצוינת כזאת לפני שנה וחצי.
כרמל שאמה-הכהן: אז שיעדכנו אותה.
דב חנין: חצי שנה.
כרמל שאמה-הכהן: אז הדרך קצרה יותר.
כרמל שאמה-הכהן: שיהיה לנו חומר רלוונטי אמיתי, ועל בסיס זה נקיים דיון שייוחד למצות את הסוגיה הזו.
כרמל שאמה-הכהן: כי מעבר לזה שאתם שומרים שנפעל נכון, התקשורת היא השותף העיקרי שלנו לעשות ולקדם דברים, ובמקום בו יש מחסומים כאלו ואחרים, לדעת להתגבר עליהם.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו כמובן גם מבקשים משני הנאמנים שכיבדו אותנו בנוכחותם כאן, להאיץ ככל האפשר, לאור הנסיבות, את המהלכים, בפרט בכל מה שקשור בכספי העובדים, כדי שנדע איפה אנחנו עומדים ולאן אנחנו מתקדמים.
כרמל שאמה-הכהן: זה המקסימום שוועדת הכלכלה יכולה לעשות בתקופת פגרה, רגע לפני חג הסוכות.
כרמל שאמה-הכהן: מיד לאחר מכן, כשתחזור הכנסת לפעילות מלאה, ותהיה לנו גם הממשלה מהצד השני, נדאג לקדם גם יוזמות יחד אתם.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מאחלים לכם חג שמח, ושתמשיכו לפעול.
כרמל שאמה-הכהן: כן, אתה רוצה להוסיף משהו מיוחד?
דב חנין: אני לגמרי מקבל את כל הסיכום שאתה מציע, שהוא סיכום מצוין.
דב חנין: רק שתי נקודות שאשמח מאוד שבדיווח של הנאמנים אלינו נקבל תשובה עליהן: מה קרה לכל נכסי "מעריב"?
דב חנין: איך זה הנכסים הופרדו מהמותג?
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא עניין לפתיחה עכשיו.
כרמל שאמה-הכהן: זה כלול בדברים שהם בודקים והם יגישו.
כרמל שאמה-הכהן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון, ראשית – התנצלות על האיחור בדיון.
כרמל שאמה-הכהן: היה לנו דיון היום בנושא משבר "פניציה" שהתארך וגרר איחור.
כרמל שאמה-הכהן: הנושא על סדר היום בישיבה זו – מדיניות פיקוח המחירים של מוצרי מזון וההתייקרויות הצפויות.
כרמל שאמה-הכהן: בעקבות פניות רבות לוועדה, גם של חבר הכנסת אילטוב, שבדיוק סיים לנהל כאן את הדיון ולא נמצא כאן, שדרש דיון בעניין עליית המחיר המפוקח של הלחם, וכמובן של חברי כנסת נוספים ואזרחים, התבקשנו לכנס דיון כדי ללמוד פעם אחת ולשמוע על המדיניות הכללית של הפיקוח על מחירים, כיצד המנגנון הזה זורם בתוך הממשלה, כיצד מתקבלות ההחלטות, וכדוגמה ספציפית – קבלת ההחלטה האחרונה בעניין במחיר הלחם.
כרמל שאמה-הכהן: כמובן שכולנו היינו עדים ערב החג לפרסומים בעניין גל ההתייקרויות הצפויות של מחירי מוצרי היסוד והמזון.