GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסף אמיר: אנחנו באים לכאן לוועדת הכלכלה, אפילו נהנים מזה מדי פעם, במשך שנים עשרות פעמים בשנה כדי לדון בהקלות כאלה או אחרות שערוץ 10, קשת או רשת יקבלו, כדי שיהיה להם מעט פחות לייצר את התוכן האיכותי שהרגולטור, המדינה חושבת שראוי שיהיה פה.
אסף אמיר: אנחנו עושים את זה ובאים חברי כנסת, וכמו שיושב-ראש הוועדה אמר האולם הזה מלא ואי-אפשר לשבת, אי-אפשר למצוא מקום.
אסף אמיר: כל הזמן הזה אנחנו יודעים שיש שפיל גדול שעומד פה באמצע הדבר הזה, שהוא בגודל של בערך 300 מיליון שקל, שזה הרבה יותר מכל הדיונים, מכל ה-60 מיליון של ערוץ 10, מכל הרגולציות, מכל הפרוגרסיבי הזה או האחר או חובות הקולנוע או כל הדברים האלה שאנחנו מדברים עליהם במשך השנים.
אסף אמיר: הדבר הזה, לא נוגעים בו.
אסף אמיר: אף אחד לא נוגע בו.
אסף אמיר: הממונה לצערי אומר: לא קיבלנו בקשה – אנחנו לא חיים בישראל, אנחנו לא יודעים מה קורה, אז אנחנו לא מטפלים בזה.
אסף אמיר: זה לא יכול להיות.
אסף אמיר: אנחנו חיים בתחום שהוא כל-כך כל-כך שוחק אותנו.
אסף אמיר: זה לא 30, זה 330, אני חושב שיריב התכוון להגיד שחלק גדול יושבים בבית בזמן האחרון, כי אומרים לנו שיש איזה משבר בדרך, וברגע שומרים שיש משבר בדרך, אז קשת, רשת, HOT ו-YES – כולם אומרים: בואו נספר לוועדת הכלכלה שיש משבר בדרך, שכבר יעשו לנו הקלות.
אסף אמיר: שוב ה-300 מיליון במזוודות פה באמצע, ועל זה אף אחד לא מדבר ואף אחד לא נוגע בזה, כי כולם מפחדים, כי כולם הבינו שזה גדול עלינו – זה גדול על הכנסת, זה גדול על הוועדה, זה גדול על הקואליציה - - -
תלמה בירו: בואו נפתח את המזוודות.
תלמה בירו: זה מה שאנחנו רוצים.
לאה ורון: מספיק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתה אומר את זה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא כולם מפחדים.
אסף אמיר: ברור שאני מברך את הכנסת שמנסה לטפל בזה.
אסף אמיר: אני אומר שעד היום זה מה שהיה.
אסף אמיר: אומר לנו יושב-ראש הרשות השנייה: זיהינו.
אסף אמיר: אחרי שקיבלנו את הדוח זיהינו, הבנו, ראינו, זה ברור לכולם.
אסף אמיר: לא טיפלו בזה.
אסף אמיר: איכשהו זה עוד פעם טואטא מתחת לשטיח.
אסף אמיר: אני אביא עוד דוגמה קטנה, אני חייב לממונה.
אסף אמיר: זה לא יכול להיות שאין בקשה.
אסף אמיר: זה לא יכול להיות המצב הזה שאין בקשה.
אסף אמיר: אפרופו 30 הבמאים שעובדים בקשת – אנחנו מדברים על הרבה יותר אנשים כמובן – כל התחום הזה הוא מונופול אחד גדול.
אסף אמיר: אנחנו עומדים מול גוף אחד.
אסף אמיר: כל התחום הזה זה אותו חוזה.
אסף אמיר: אנחנו חותמים על אותו חוזה מול כל האנשים שיש בתחום הזה.
אסף אמיר: למשל כולם יודעים שהיתה סדרה שנקראת "עספור", נכון?
אסף אמיר: כולכם מכירים אותה.
אסף אמיר: מאוד הצליחה, כולם אוהבים אותה, 30 מיליון הורדות ב-VOD.
אסף אמיר: כמה קיבל המפיק/במאי/יוצרים?
אסף אמיר: זירו, אפס.
אסף אמיר: זה יכול לקרות בשוק חופשי?
אסף אמיר: כולם מהללים את השוק החופשי.
אסף אמיר: הממונה כנראה רואה HBO.
אסף אמיר: תודה רבה.
טל רוטשטיין: הממונה פועל על-פי סמכויותיו, על-פי חוק ההגבלים העסקיים.
טל רוטשטיין: וכשמדובר על היווצרות של ריכוזיות באופן - - -
אסף אמיר: הוא לא מזהה אותה לפעמים?
טל רוטשטיין: צריכה להיות הפרה של הוראות החוק כדי שאנחנו נוכל לפעול, או שצריכה להיות חובת הגשה של בקשה כדי שאנחנו נוכל לפעול.
אסף אמיר: אנחנו נשלח לכם מחר בבוקר.
אסף אמיר: משהו אחד יהיה לכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני יכולה?
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, יוליה.
כרמל שאמה-הכהן: דקה לסיכום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לקרוא ארבעה סעיפים שאנחנו רוצים להכניס להצעת החוק, במהירות אני אקרא את זה, ברשותך, בתקווה שזה יצליח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך אגב, אם השוק הזה יוסדר בלי הצעת חוק, לנו זה ממש לא משנה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רוצה שיהיה לי עוד וי או למישהו עוד וי להצעת חוק נוספת שהעברנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " "לא ימכור אמצעי תקשורת למתווך תקשורת שטח פרסום, זמן שידור או שירות הוצאה לאור או הפצה של עלוני פרסום שלא עבור מפרסם מסוים, ידוע מראש, ובמסגרת חוזה הרשאה כתוב ממפרסם זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " "בכל הקשור לרכישת זמן שידור או שטח פרסום עבור מפרסם מסוים, יהא המפרסם צד להסכם של מתווך תקשורת עם אמצעי התקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " "כל הנחה, טובת הנאה או יתרון כספי שווה ערך מכל סוג אותו מעניק אמצעי התקשורת למתווך התקשורת יפורטו בהסכם בין שלושת הצדדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " זה הנושא של השקיפות שאת מדברת עליו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "לא יקצה אמצעי תקשורת יותר מ-18% מזמן שידור תשדירי פרסומת או משטח הפרסום אותם הוא מציע למתווך תקשורת אחד או לכל חברה הקשורה אליו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " דרך אגב, אפרופו ההתנגדויות שלך – יגאל בראון – אני חושבת שרוב משרדי הפרסום צריכים לברך על זה שאנחנו מנסים להסדיר, כי סוף-סוף אולי המונופול יישבר, ואז משרדי פרסום קטנים ובינוניים יתחילו להרוויח כסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הסנדוויצ'ים האלה שדיברת עליהם, אולי הם סוף-סוף יתחילו להרוויח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הסעיף האחרון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יקבע את שיעור העמלות המרבי אותו יוכל לשלם אמצעי התקשורת למתווך התקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: " אנחנו מדברים פה על שלושה דברים: שקיפות, שיעור עמלה והגבלה של גוף תקשורת אחד ברכישת מדיה אחת.
אילן אבישר: קיבלנו תגובה לאחד המכתבים שלנו ויש פה התייחסות לכך: יש החלטת ממשלה מס' 133, מיום 12 במאי 2009, המנחה את שר התקשורת לגבש, בהתייעצות עם מועצת הכבלים והלוויין והרשות השנייה, עד ליום 1 באוקטובר 2009, מדיניות לטיפול בנושא עמלות הפרסום המשולמות על-ידי המפרסמים והגופים אשר מוכרים זמן שידורי פרסומת לחברות המתווכות בתחום הפרסום, לרבות מנגנון שיבטיח שקיפות בפרסום העמלה.
אתי בנדלר: זה או-טו-טו...
דרור שטרום: ההחלטה הזאת בוטלה.
דרור שטרום: היא תורגמה לסעיף בחוק ההסדרים, והסעיף הזה הוצא מהחוק הזה ערב ההצבעה עליו.
כרמל שאמה-הכהן: האם זה כבר היה בחוק ההסדרים?
אתי בנדלר: זה היה אולי בהצעה להצעת חוק ההסדרים.
כרמל שאמה-הכהן: זה נפל עוד בשלב הממשלה.
אתי בנדלר: זה מה שאני שומעת.
אתי בנדלר: זה לא היה בהצעת חוק ההסדרים.
דרור שטרום: זה לא הגיע להצבעה.
דרור שטרום: איפה שאין תחרות, יש שתיקה.
אסף אמיר: אם לא הובנו נכון, אנחנו מברכים כמובן על הצעת החוק הזאת, ואולי זה המקום לשאול אם מישהו פה מתנגד למתווה הזה.
לאה ורון: אדוני לא ברשות דיבור, בוודאי לא להציע לקבל תשובות.
לאה ורון: תאפשרו ליושב-ראש לסכם את הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: היעדר נציגות בכירה של המדיה כמו גם הדברים שהוצגו מדברים בעד עצמם ושכנעו אותנו כי חייבים לקדם במהירות את הצעת החוק לקידום התחרות, השקיפות וההגינות בשוק הפרסום.
כרמל שאמה-הכהן: מתברר כי במהלך השנים הצטברו נתונים ברורים על הבעיות הקשות שנוצרו בתחום, ולמרות זאת ולמרות הדוח שהוכן בזמנו, שאושר על-ידי הרשות השנייה, לא נעשה דבר בנושא על-ידי המשרדים הרלוונטיים.
כרמל שאמה-הכהן: על רקע ואקום זה חייב המחוקק לומר את דברו ולפעול.
כרמל שאמה-הכהן: בכוונתנו, ואנחנו נקרא לחברי כנסת נוספים בוועדה להצטרף, להניח את הצעת החוק בוועדת השרים הקרובה שתתכנס.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר-היום: הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון - איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"א-2011 של חבר הכנסת אורי אורבך פ/2848.
כרמל שאמה-הכהן: זאת הצעת חוק שעברה בקריאה מקדמית ב-9 במרץ 2011 - - -
יעקב כץ: סליחה, פשוט זה טלפון מראש הממשלה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה מכבד את ראש הממשלה.
אורי אורבך: תגיד לו שאתה בוועדת כלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: זאת כותרת.
יעקב כץ: מופז יצא והוא רוצה להיות בטוח שיש לו רוב.
אורי אורבך: המצב באמת חמור בקואליציה.
ניצן הורוביץ: אם הוא מצלצל אליו – המצב באמת חמור.
אורי אורבך: מיקור חוץ מ"האיחוד הלאומי".
כרמל שאמה-הכהן: ב-6 במרץ התקיים דיון ראשון בוועדת הכלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: הסיכום היה שכשית
כרמל שאמה-הכהן: קבל נוסח מוסכם – תזומן ישיבה נוספת של הוועדה.
כרמל שאמה-הכהן: היות ומספר חודשים לא הוגש נוסח מוסכם, ועדת הכלכלה החליטה לשים את הנושא על סדר-היום ולגבש נוסח מוסכם עליה במהלך הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: אתמול הגיע נוסח שכבר מוסכם על כולם, אנחנו מברכים על כך, הוא יהיה הבסיס לדיון.
אתי בנדלר: עדיין לא מוסכם על כולם.
כרמל שאמה-הכהן: עדיין לא מוסכם?
כרמל שאמה-הכהן: זה מה שכתבו לי.
לאה ורון: כתבתי "הנוסח המבוקש", לא כתבתי המוסכם.
כרמל שאמה-הכהן: המבוקש היה נוסח מוסכם.
אתי בנדלר: יש הערות גם לנוסח הזה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אין נוסח שאין לו הערות.
אתי בנדלר: ויש דברים שמחייבים, כמובן, ליבון והשלמה.
אתי בנדלר: אבל יש כאן לפחות נקודות שמהן אפשר לצאת הלאה.
כרמל שאמה-הכהן: הבסיס של הצעת החוק מדבר על כך שאזרחי ישראל, לא משנה היכן הם גרים, גם אם זה ביהודה ושומרון, רשאים וזכאים לקבל שירותים ומוצרים כמו כל אזרח במקום אחר.
כרמל שאמה-הכהן: כמובן, הכול בהתאמה.
יעקב כץ: הכול בהסכמה של הות"ת.
אורי אורבך: לא רק במקום מגוריהם, אלא גם לא במקום מגוריהם, קל וחומר.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה חבר הכנסת אורבך.
אורי אורבך: האמת שאדוני היושב-ראש הטיב לתאר את הצעת החוק.
אורי אורבך: יש כמה נקודות שאנחנו מתקדמים בהן ויש כמה נקודות שצריך עוד ללבן כדי לא להגיד את זה בנוסח יותר בוטה.
אורי אורבך: על פי הצעת החוק אסור להפלות במוצרים ושירותים ובכניסה למקומו בידור ולמקומות ציבורים, זה בעצם כתוספת לאיסורי האפליה הקיימים כבר בחוק.
אורי אורבך: איסור האפליה אמור להיות – אני קורא את סעיף (ב): "מי שעיסוקו בהספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי, לא יפלה בהספקת המוצר או השירות הציבורי בבית העסק" פה יש את התוספת, שאני מקבל אותה בשמה, של משרד המשפטים: "או במרכז העסקים אליו מגיעים לקוחות כדי לרכוש את המוצר או השירות הציבורי".
אורי אורבך: יש פה הערה איך להגדיר מקומות שהם נותנים שירות לא במקום שהלקוח גר או עובד, אלא מהו מרכז עסקים.
אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר, אמרתי את זה גם לגברת ליברוס אתמול בשיחת טלפון, אני מציעה שנברר למה הכוונה כשמדברים על מרכז עסקים, כי אני לא יודעת מה זה מרכז עסקים.
אתי בנדלר: מדובר כאן באיסור שהוא גם איסור פלילי וגם עוולה אזרחית והמונחים צריכים להיות מספיק בהירים כדי שהאסור והמותר יהיו ברורים.
אתי בנדלר: אני לא יודעת למה הכוונה במונח "מרכז עסקים", אני לא - - -
כרמל שאמה-הכהן: מי שכתב את זה יגיד למה הוא התכוון.
כרמל שאמה-הכהן: למה הכוונה ב"מרכז עסקים"?
איל זנדברג: אפשר להמיר את הביטוי.
איל זנדברג: לאו דווקא מרכז עסקים.
איל זנדברג: אפשר להפוך אותו למקום אחר - - -
אורי אורבך: מקום הו ניתן השירות שלא בבית הלקוח.
לאה ורון: תחזור בבקשה על הנוסח.
איל זנדברג: הדגש הוא על הסיפא: "מקום אליו מגיעים לקוחות כדי לרכוש את המוצר או את השירות הציבורי", אני מדגיש, זה לא בית המגורים ולא מצב שבו מספק השירות מגיע אל הלקוח אלא מקום יציב וקבוע שבו - - -
אורי אורבך: הלקוח מגיע אליו.
איל זנדברג: השירות ניתן דרך כלל.
איל זנדברג: אנשים, לקוחות, נכנסים.
איל זנדברג: התיקון שלנו לסעיף 3, הוא סיף של אפליה, מתייחס למצב הרגיל: אנשים הולכים ברחוב, יש בית עסק שפתוח לקהל הרחב, לא יעלה על הדעת שכשאדם נכנס לבית העסק, יעצרו אותו ויגידו: אתה לא נכנס, מה שאנחנו מכנים "סלקציה במועדונים", כי אתה – היום החוק אוצר: גזע, דת, מין – בגלל שיוך שכזה.
איל זנדברג: בא חבר הכנסת אורבן ואומר: לא יאפשרו, לא ימנעו, לא יעלה על הדעת שימנעו כניסה למקום שבו נותנים את השירות מאדם כי הוא מתגורר במקום פלוני ולא אלמוני – זאת הכוונה.
כרמל שאמה-הכהן: זאת הבעיה הפחות קשה, אם היא בכלל קיימת.
אורי אורבך: אנחנו מתחילים להרגיל אתכם.
איל זנדברג: אם היא לא קיימת – אין הכרח לחוקק אותה.
איל זנדברג: אנחנו מסכימים לפוזיציה שיש לחוקק - - -
כרמל שאמה-הכהן: יש אנשים שמונעים כניסה, נניח, של מתנחלים לבית העסק שלהם.
אורי אורבך: אבל אתה יודע, הרבה פעמים מקום המגורים הוא כיסוי למשהו אחר.
אורי אורבך: אתה לא מפלה ערבים, אתה אומר: אני אין לי בעיה עם ערבים, יש לי בעיה עם תושבי טייבה.
ניצן הורוביץ: מי אומר את זה?
אורי אורבך: אני אומר שאתה יכול להיאחז – השימוש באמתלת מקום המגורים היא - - -
יעקב כץ: היא יום יומית.
איל זנדברג: לא יכול להיות, זה כתוב בחוק.
איל זנדברג: החוק מבהיר שקביעת תנאים שלא ממין העניין היא בעצם אפליה.
אורי אורבך: מה זה "ממין העניין"?
אורי אורבך: אני בטייבה שש פעמים פינצ'רו לי את האוטו, אני לא נוסע לשם, לא קשור לזה שהם ערבים.
איל זנדברג: אז עברת לדוגמה אחרת.
איל זנדברג: אנחנו מדברים על הכניסה למכולת.
איל זנדברג: בסעיף הזה, בכניסה למכולת, אין ספק היום שקביעת תנאים שלא ממין העניין – אם אני אומר:
איל זנדברג: אני לא מפלה אותך כי אתה - - -
אורי אורבך: הערה כללית שאנחנו באים לסתום פרצה מסוימת שמשתמשים במקום המגורים – במועדונים בקיבוץ אתה לא מכניס פתאום איזה טברייני, לא כי הם גרים בטבריה בשיכון ד', כי זה פרופיל חברתי מסוים, בל אחטא בשפתי, נכון?
אורי אורבך: אנחנו מבינים על מה מדובר?
אורי אורבך: אבל אומרים טבריינים במקום להגיד מילה שאסור.
אורי אורבך: הוא לא מגבעת המטוס.
אתי בנדלר: או לא מקצרין שזה הנושא שנדון בפסק דין באפליה.
כרמל שאמה-הכהן: חבל להתווכח בגלל הסעיף הזה.
איל זנדברג: השאלה אם יש בו צורך.
איל זנדברג: אם אין בו צורך – לא נוסיף איסור פלילי במקום בו צורך.
איל זנדברג: אנחנו לא מתנגדים לו, אבל אם אין צורך אז הכנסת בוודאי לא תשמח לחוקק משהו שלא לצורך.
כרמל שאמה-הכהן: יש תופעות כלו בכלל?
אורי אורבך: אני מבחינתי, בית העסק – אני עכשיו חושב על זה שוב – בית העסק אליו מגיעים לקוחות כדי לרכוש את המוצר או השירות הציבורי, עזוב את מרכז העסקים, אותו דבר.
איל זנדברג: בית העסק או מקום אחר שאליו מגיעים לקוחות.
אתי בנדלר: אני לא יודעת מה זה מקום אחר.
איל זנדברג: אם יש לי מרכז רשום, מרכז החברה רשום איפשהו ברמת גן ועדיין יש מרכזי שירות לקוחות של פלאפון - - -
אתי בנדלר: זה מקום העסק, כך מקובל בחוק הגנת הצרכן.
אורי אורבך: בית העסק או מקום מתן השירות.
איל זנדברג: מקום מתן השירות זה בעייתי כי מקום מתן השירות מביא אותנו להמשך הדיון.
איל זנדברג: הטכנאי בא לתת את השירות בבית הלקוח – זה לא מקום מתן השירות.
אתי בנדלר: איל, מקום העסק, כך אנחנו משתמשים בחוק הגנת הצרכן, הדברים מאוד-מאוד ברורים, זה ברור שזה כל מקום שבו הוא מנהל את עסקיו.
יעקב כץ: איך דואגים שהוא יגיע?
יעקב כץ: איך דואגים שבעל עסק יגיע ללקוח?
כרמל שאמה-הכהן: זה המשך הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: זה הסעיף הבא.
כרמל שאמה-הכהן: בזמן שדיברת עם ראש הממשלה אנחנו – איך אני שמח שאתה מדבר - - -
יעקב כץ: קרוב ורחוק מהקואליציה.
אתי בנדלר: זה צריך להיות: במקום העסק שאליו מגיעים הצרכנים.
איל זנדברג: איך?
אתי בנדלר: במקום העסק שאליו מגיעים הלקוחות כדי לרכוש את המוצר או השירות הציבורי.
איל זנדברג: נסתייע בנוסח החוק, אבל הכוונה, אני מבין, היא מוסכמת.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מצביעים על סעיף 1 עם השינוי?
אתי בנדלר: נקרא כולו?
אתי בנדלר: כל סעיף 1 קראו אותו?
כרמל שאמה-הכהן: "תיקון סעיף 3 1.
כרמל שאמה-הכהן: בחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, התשס"א–2000, בסעיף 3 – לאחר סעיף קטן (א) יבוא - - -
אתי בנדלר: זה יהיה (א)(1), לא משנה.
כרמל שאמה-הכהן: (א)(1).
כרמל שאמה-הכהן: "נוסף על האמור בסעיף קטן (א), מי שעיסוקו - - -
אתי בנדלר: גם לא "בנוסף על האמור" – לא משנה, הנוסח יעובד לאחר מכן.
כרמל שאמה-הכהן: אני מקריא את הנוסח הבסיסי והשינויים שהוסכמו.
כרמל שאמה-הכהן: "נוסף על האמור בסעיף קטן (א), מי שעיסוקו בהספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי, לא יפלה בהספקת המוצר או השירות הציבורי בבית העסק או במרכז עסקים אליו מגיעים לקוחות כדי לרכוש את המוצר או השירות הציבורי".
לאה ורון: אז עכשיו מחקתי - - -
כרמל שאמה-הכהן: אמרתי: שינויים שהוסכמו, משתנים.
כרמל שאמה-הכהן: "או במתן הכניסה למקום הציבורי מחמת מקום מגורים" – כל השינויים שהוסכמו והוצגו בדיון שלפני ההקראה כלולים בהצבעה שאנחנו מאשרים כרגע.
לאה ורון: רק לאדוני יש זכות הצבעה.
כרמל שאמה-הכהן: עכשיו, אורי, אתה בבעיה.
איל זנדברג: אם אפשר, ברשותך, הערת הבהרה: אני מזכיר, כמובן, שהחוק מסייג את איסור ההפליה בסעיף 3(ד), שאין רואים הפליה במצבים טבעיים כמו כשהדבר מתחייב מאופיו ומהותו של המוצר, זאת אומרת, עדיין אפשר יהיה, אני מניח, לקיים עסקים שרק תושבי רמת גן מקבלים הנחה או נכנסים - - -
כרמל שאמה-הכהן: תושבי רמת גן זה בסדר.
לאה ורון: אמר ולא ידע מה אמר.
כרמל שאמה-הכהן: אני מקריא את סעיף 2: "בחוק העיקרי לאחר סעיף 4 יבוא – (א) בעל סמכות לפי דין להעניק אשרה למתן שירות ציבורי המנוי בתוספת יבטיח כי השירות הציבורי יינתן ללא הפליה מחמת מקום מגורים.
כרמל שאמה-הכהן: בסעיף זה – "הרשאה" – לרבות רישיון, זיכיון, היתר או כל הרשאה אחרת; "מקום מגורים" – לרבות מקום מגורים של אזרח ותושב ישראלי ביישובים הישראליים באזור; "אזור" – כהגדרתו בתוספת לחוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום יהודה ושומרון (שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז-1967.
יעקב כץ: כולל באוניברסיטת אריאל.
כרמל שאמה-הכהן: "(ב) שר המשפטים, בהתייעצות עם השר הממונה על ביצוע החוק מכוחו ניתן השירות הציבורי לפי רישיון או זיכיון, באישור ועדת הכלכלה, רשאי להוסיף לתוספת שירות ציבורי אחר אם סברו השרים שהוא שירות חיוני.
אתי בנדלר: לפני שאנחנו נכנסים לדיון לגופו של עניין, אני רוצה להעיר על דבר שאני חשבתי עליו ממש עכשיו תוך כדי קריאה, לגבי ההגדרה של "הרשאה", שזה לרבות רישיון.
אתי בנדלר: אני חושבת שזה מאוד מרחיק לכת כי לרבות רישיון, זה למעשה, כל עסק טעון רישיון.
אתי בנדלר: לכאורה, על פי ההגדרה - - -
אורי אורבך: הסברת את המונח "אדרבא".
אתי בנדלר: כי אנחנו חוזרים לחנות הפיצה שלא תהיה חייבת לחלק בכל מקום.
אורי אורבך: יש לי מחוגה - - -
כרמל שאמה-הכהן: למה לא לעשות את זה לפי רדיוס ולגמור את הסיפור?
אתי בנדלר: כי עדיין, גם למי שיש לו עסק לפיצה, אם העסק נמצא בכפר סבא ומשתלם לו להגיע להוד השרון אבל לא משתלם לו להגיע ברדיוס לקדימה כי אין לו שם מספיק לקוחות, אני לא חושבת שראוי לכפות עליו לשנות את ניהול עסקיו.
אתי בנדלר: אני לא חושבת שמישהו רואה בזה הפליה.
כרמל שאמה-הכהן: אם משתלם לי לספק מקרר מכפר סבא להוד השרון, ובאותו רדיוס – למה זה צריך לשנות לי לאיזה כיוון אני נוסע, מערב או מזרח?
אתי בנדלר: נשאיר את המקרר כי תלוי מי הוא בעל בית העסק שמוכר את המקרר, תיכף נדון בזה כי זו בדיוק הבעיה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אפשר ללכת על גודל מסוים של עסקים.
אורי אורבך: לא מדברים על כל מוכר פיצה.
אתי בנדלר: וגם לא על כל מי שמוכר מקרר, אני מניחה.
כרמל שאמה-הכהן: לא החנות הקטנה של שנות ה-60'.
כרמל שאמה-הכהן: אבל למה שא.ל.מ תספק רק בכיוון אחד מקררים ולא בכיוון השני?
כרמל שאמה-הכהן: משהו לא מסתדר לי.
איל זנדברג: אדוני היושב-ראש, אולי פשוט אני יכול להציג את התהליך שעברנו עם חבר הכנסת אורבך המציע?
איל זנדברג: אולי זה יקדם אותנו.
איל זנדברג: ההצעה המקורית מדברת על הוספת עילה חדשה של איסור הפליה מחמת מקום מגורים.
איל זנדברג: הממשלה תמכה כי ראתה שהרעיון, בגרעין שלו, הוא נכון וראוי לדיון, אבל היא תמכה תחת מגבלות יחסית נוקשות של תיאום והסכמה, ולכן נדברנו, נסינו להתקדם, למצוא איזשהו מקום באמצע.
איל זנדברג: אנחנו רואים קשיים שהם בעצם קשיים חוקתיים, צריך לומר את זה, בכך שהאיסור הגורף, הכולל, על כל עוסק שהוא, בעצם, מגביל בצורה שקשה להצדיק אותה – ומיד אני אסביר למה – במי שמנהל את עסקו.
איל זנדברג: זה כמובן פוגע בחופש העיסוק שלו, פוגע בחופש הקניין שלו.
איל זנדברג: אם מדובר על נסיעה - - -
אורי אורבך: מה קשור?
אורי אורבך: אפליה על רקע דת לא קשה להסביר, אתה מגביל.
אורי אורבך: על רקע מין, על רקע צבע, על רקע מגדר – על רקע כל הדברים.
אורי אורבך: את זה קשה להסביר?
אורי אורבך: בשביל זה יש מחוקק, בשביל להגיד שזו הפליה לא ראויה.
יעקב כץ: מי אמר שזה לא ראוי?
יעקב כץ: מי שגר ביהודה ושומרון ראוי שיפלו אותו.
כרמל שאמה-הכהן: לטובה, אתה מתכוון.
יעקב כץ: לרעה.
ניצן הורוביץ: אז צריך לספח את יהודה ושומרון ולשים קץ לכל הניסיונות האלה.
אורי אורבך: גם אתה מסיט את - - -
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת הורוביץ, למה הספקה של מקרר קשורה לסיפוח?
ניצן הורוביץ: אם תיתן לי רשות דיבור, אז אני אסביר.
יעקב כץ: הוא רוצה להצביע אתנו לספח את יהודה ושומרון.
יעקב כץ: אנחנו בעד.
יעקב כץ: סוף-סוף מר"צ - - -
כרמל שאמה-הכהן: אגב, החוק הזה גם יחול על מי שלא רוצה לספק שירות או מוצר ביישובים ערביים, אם זה יפעל לפי רדיוס.
אורי אורבך: תראה איך מפתים אותך.
אתי בנדלר: ממש כך.
אתי בנדלר: הדיון מתמקד כרגע באזור יהודה ושומרון ואני חושבת שזו טעות בקונספציה - -
כרמל שאמה-הכהן: כי המציע מהקיבוצים.
אתי בנדלר: אני חושבת שזו טעות בקונספציה.
אורי אורבך: זה חוק צרכני.
אורי אורבך: זה לא חוק בשביל לספח את יהודה ושומרון.
אתי בנדלר: לצורך הבדיקה העיונית, לפחות, הייתי מציעה לחשוב - -
אתי בנדלר: - - איך במקום שאין מחלוקת פוליטית לגביו, אילו נורמות רוצים שייקבעו, ולאחר מכן להרחיב את זה לנושא הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה היית צריך בדברי ההסבר להצעת החוק לכוון לתיקון הפלייה ליישובים הערביים ואז זה היה מתקדם יותר מהר.
ניצן הורוביץ: אני אמרתי לאורי שאם הוא מוריד את המשפט על יהודה ושומרון אני תומך בחוק.
אורי אורבך: אתה, בגלל השיקולים הפוליטיים שלך - -
ניצן הורוביץ: למה פוליטיים?
אורי אורבך: - - רוצה לדפוק את האזרח הפשוט שבטייבה ובכל מקום אחר בארץ ביישוב ערבי.
ניצן הורוביץ: אמרתי שאני תומך.
כרמל שאמה-הכהן: ניצן, לא מדובר פה על בנייה, מדובר פה על חיים נורמליים.
יעקב כץ: הוא נגד חיים נורמליים.
כרמל שאמה-הכהן: לא מדובר פה גם על פעילות ייצור בתוך יהודה ושומרון שאתה יכול להתנגד לה בגלל שיקולים בינלאומיים כאלה ואחרים.
ניצן הורוביץ: אתה יודע, יש סיבות טובות מאוד לאנשים לא לנסוע שם.
כרמל שאמה-הכהן: אבל למה אדם שכבר גר שם אתה רוצה למנוע ממנו אספקת שירותים ומוצרים?
אורי אורבך: הוא כבר גר – שלא יהיה לו מקרר?
אורי אורבך: שלא יתקנו לו אותו?
אורי אורבך: אז הוא ישתכנע ויעבור לתוך הקו הירוק?
יעקב כץ: אבל בדרום תל אביב אין לו מקום כי הכול לקחו המסתננים.
כרמל שאמה-הכהן: המצב הנוכחי פוגע מאוד בפריפריה.
כרמל שאמה-הכהן: לא כל חברה גדולה רוצה לספק את השירותים שם.
ניצן הורוביץ: לכן אמרתי שאם יורידו את יהודה ושומרון אני אתמוך בחוק.
יעקב כץ: או שיוסיפו יישובים ערבים, פריפריה.
יעקב כץ: למה לא להוסיף?
כרמל שאמה-הכהן: חברים, אנחנו חייבים להתקדם.
כרמל שאמה-הכהן: בזכותי התחלנו את הישיבה באיחור והיום שלנו קצר.
איל זנדברג: הייתי באמצע משפט.
כרמל שאמה-הכהן: תהיה תמציתי ותכליתי.
איל זנדברג: אני אשתדל למרות שהדברים, שיהיה ברור, מאוד-מאוד חשובים ומאוד מורכבים.
איל זנדברג: אני לא חושב שזה מסוג הצעות החוק - - -
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מודעים.
איל זנדברג: אני לא בטוח שהקיצור - - -
כרמל שאמה-הכהן: לא אמרתי לקצר.
כרמל שאמה-הכהן: אמרתי לתמצת.
איל זנדברג: לתמצת.
איל זנדברג: אני אתמצת את דברי.
איל זנדברג: הגענו למסגרת של הבנה שאני מבין שהיא מספקת לפחות חלק מהדברים שחבר הכנסת אורבך היה רוצה להשיג באמצעות החוק.
איל זנדברג: אני חושב שהחלק הראשון שכבר אושר כאן
איל זנדברג: כרגע על-ידי הוועדה הוא חלק משמעותי והוא מעביר מסר.
איל זנדברג: אני לא יודע אם הוא פותר בעיה במציאות אבל הוא משמעותי ומשקף את הרעיון האמתי של איסור אפליה מחמת מגורים.
איל זנדברג: החוק המקורי של אפליה זה אותה פעולה משפילה שאומרת: אתה לא תיכנס ואתה כן תיכנס.
איל זנדברג: זה מקובל.
איל זנדברג: ההיבט השני הוא לא היבט של אפליה מבחינתנו במובן האמתי, העמוק.
איל זנדברג: הוא יותר היבט צרכני.
איל זנדברג: אתה אומר: אדם גר רחוק יותר, במקום מסוכן יותר במקום שמבטא איזושהי אידאולוגיה מסוימת – האם לגיטימי שהמחוקק יכפה על כל עוסק שהוא לנהל את עסקיו באופן שהוא ייאלץ, הוא ועובדיו, הוא יצטרך לשנות את התפיסה העסקית שלו, להוסיף סיכון לעובדים, לשכור, אולי, עובדים חדשים, כי העובדים שלו, שליחי הפיצה שלו לא מעוניינים לנסוע מעבר לקו הירוק.
איל זנדברג: אני לא מדבר על פוליטיקה אבל לנסוע מער לקו הירוק זה עניין שבמדינת ישראל יכול להיתפס, לגבי יחידים, כעניין מצפוני ולכן יש פה גם פגיעה מצפונית ולכן זה שונה מעילות האפליה האמתיות, החוקתיות, בתפיסה של השפלה וכבוד שמפאת התמצות אני לא מסביר אותן – אני בטוח שהוועדה מבינה - - -
כרמל שאמה-הכהן: המצפון פה הוא לא מן העניין.
כרמל שאמה-הכהן: גם לחרדים, מצפונית, אולי רוצים ללמוד תורה.
ניצן הורוביץ: לכן גם פוטרים אותו.
כרמל שאמה-הכהן: אף אחד לא פטר אותו, לא אני.
ניצן הורוביץ: הם הולכים כולם לצבא.
יעקב כץ: כמו לפיד שהלך ועבד, בתור עונש, ב"במחנה", כתב "במחנה".
יעקב כץ: המנהיג הצבאי שלנו הוא כתב "במחנה", יאיר לפיד.
ניצן הורוביץ: אתה תהיה אתו בקואליציה.
איל זנדברג: לכן אנחנו חושבים שהחלה על כל בעל עסק היא החלה בעייתית, ואם יהיה זמן אני אסביר למה היא בעייתית.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו ביקש להחיל את זה על כל בעלי עסק?
איל זנדברג: מלכתחילה כן, אבל אנחנו נתקדם.
איל זנדברג: בנוסח שמוצע כאן, הנוסח שמשקף מודל שאני חושב שהוא מבחינתנו יכול לעמוד בסטנדרט חוקתי, הוא עדיין מעורר קשיים רבים ביישום.
איל זנדברג: אני כבר אומר שכשידובר על שירותים ציבוריים ספציפיים, זה מחייב דיון עם כל אחד ואחד ממשרדי הממשלה, כי אנחנו לא הספקנו לקיים אתם את הדיון באופן ממצא.
איל זנדברג: לחלקם נודע על הדיון בגללנו, לא בגלל הוועדה, ברגע האחרון.
איל זנדברג: וגם שם, דברים שחשבנו שהם טבעיים, מסתבר שהם מעוררים קושי.
איל זנדברג: המודל המוצע הוא כזה: חוק איסור אפליה מונה עד היום רשימה של שירותים ציבוריים, זאת אומר, מלכתחילה חוק איסור אפליה חל על שירותים מסוימים – ואנחנו בתוך חוק איסור אפליה – יחול על השירותים האלה.
איל זנדברג: כאשר מדובר על שירותים ציבורים שהם חיוניים בהיבט שיש חובה על המדינה או לגיטימי שהמדינה תבטיח שהם יסופקו לתושב ישראל, גם אם הוא גר באזור – כי האזור זה לא כמו לספק את זה בארצות הברית, אנחנו מבינים את ההבדלים – הרי שהמחוקק יחייב את הרגולטור, לא את ספק השירות כי הוא פועל לפי רישיון ואנחנו לא רוצים שהוא יצטרך לרקוד לפי שני חלילים, החוק יחייב את הרגולטור, והרגולטור יצטרך לקבוע הוראות שיבטיחו שלא תהיה אפליה בהספקת אותו שירות.
איל זנדברג: אני לא יודע בדיוק מהן ההוראות, אבל אלו בדיוק היחסים בין רגולטור – אתם מכירים את זה טוב ממני – לבין בעל הרישיון מספק השירות.
איל זנדברג: אני שב ומדגיש שצריך לדבר עם כל אחד משרי הממשלה שלגביהם הוועדה תמצא לנכון להחיל את זה ולנו יש איזושהי הצעה, זה מחייב דיון ופירוט איך לעשות את זה, אבל זהו המודל.
איל זנדברג: אז אנחנו משיגים גם שמי שהחליט לגור ביישוב באזור – עדיין לא ימנעו ממנו את הספקת התקשורת או החשמל, ויחד עם זאת זה פותר לנו את המחלוקת החוקתית, הבעיה החוקתית, כשמדובר בעוסק פרטי.
כרמל שאמה-הכהן: התושבים בפריפריה ובאום אל פחם ובאריאל, זכאים גם לדברים שהם מעבר לשירותים חיוניים ובסיסיים.
איל זנדברג: אנחנו לא טוענים שהם לא זכאים אלא שאין בעיה בהספקה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אתם מביאים את הדוגמה של הפיצה אבל אני לא מכיר הרבה תושבי אריאל שמזמינים פיצה מפתח תקווה או מהוד השרון – הוא יקבל את הפיצה קצת קפואה.
כרמל שאמה-הכהן: יש את הפיצרייה של הבן של יחיאל חזן, הם מזמינים משם, תאמין לי.
איל זנדברג: אז בוא ניקח דוגמה של טכנאי מחשבים.
כרמל שאמה-הכהן: בסדר, אמרנו עסק ממחזור מסוים.
איל זנדברג: גם עסק ממחזור מסוים אנחנו צריכים למצוא איזושהי סיבה, כי בהחלט יכול להיות בשוק החופשי, למשל, אני ממציא, מספק מקררים מעשרה מספקי מקררים בישראל, יחליט שהוא לא מספק למקום מסוים אבל חברו שיראה שיש פה צרכנים שרוצים שירות, הוא יחליט שהוא כן מספק את השירות.
איל זנדברג: בוא ניתן לכלכלה החופשית לעשות את שלה.
איל זנדברג: אני לא מדבר כלכלה, אבל במובן הבסיסי, לפני שאני מתערב לעוסקים בחירויות שלהם, אני צריך להצדיק את זה: אני צריך לזהות בעיה, אני צריך לוודא שיש איזשהו כשל שוק ואני צריך לברר, כמחוקק, שאין מענה בחוק הקיים.
איל זנדברג: לכן אני מציע - - -
כרמל שאמה-הכהן: ראשית, יש בעיה.
אורי אורבך: אתה לא אומר:
אורי אורבך: אני לא מספק לערבים אבל יש ספקי מקררים אחרים שכן מספקים לערבים.