GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: אם דבר כזה קורה, ואני כלקוח מועדון – מה אני עושה כשאני נכנס לתוך המועדון הזה?
אלכס מילר: אני לא רוכש במקומות אחרים, כי אני יודע שפעם אחת רכשתי בדיוטי פרי, כבר שילמתי פעם אחת יותר, ואז כבר נכנסתי לתוך המעגל הזה, אז ברור לי, שאם יש לי היום אפשרות לקנות במקום א' במקום ישראל, כמובן שאקנה בישראל, כי אקבל את הזיכוי הזה ב-100 דולר, שאקבל מהם הטבה בחינם.
לאה ורון: ואז הקניות הופכות משתלמות.
אלכס מילר: אני לא מדבר על לקוח רגיל, שנוסע פעם בשנתיים-שלוש אלא על כאלה שנוסעים לפחות ארבע-חמש פעמים – זה רק על דיוטי פרי.
אלכס מילר: אני חושב שזה בחלק גדול מאוד מהמבצעים שעושים גם בישראל - אתה עובד בשיטת צבירה.
אלכס מילר: הרשת רוצה שתהיה אצלם, וברגע שאתה נכנס, פסיכולוגית כבר לא תלך לרכוש במקום אחר, כי אתה יודע שאתה בצבירה.
אלכס מילר: אם אנחנו הולכים למצב כזה, חייב להיות פה מנגנון, כי שילמת כבר יותר, גלגלו לך את הכסף הזה לתוך ההטבה; זה לא שמישהו נתן לך בחינם איזו מתנה.
יצחק וקנין: הבנתי, אבל אני רוצה להעלות פה בעיה.
יצחק וקנין: נאמר שהחלטתי לתת הטבה ללקוחות - כל מי שרוכש, או מקבל מדבקה, וכאשר תאסוף 10 מדבקות, תקבל אחת חינם ועוד אחת במחיר X – סתם דוגמה.
יצחק וקנין: אותו בעל עסק פשט את הרגל והתחלף באמצע.
יצחק וקנין: מה אתה עושה?
אתי בנדלר: זו סוגייה שונה לחלוטין.
יצחק וקנין: אני מנסה להבין את הרציונל פה.
יצחק וקנין: הרציונל פה, שאני נותן הטבה לתקופה של חצי שנה.
יצחק וקנין: אם באותה חצי שנה, כאשר אין זמן – כל אחד צריך לעשות את החשבון האישי שלו, איך הוא רוצה להתנהל בדברים האלה.
יצחק וקנין: יש פה דבר לא פשוט משפטית גם.
יצחק וקנין: אם חברה החליטה לתת הטבה, ומפסיקה אותה אחרי תקופה מסוימת- - -
אלכס מילר: השאלה, אם שילמת על ההטבה הזאת בצורה כזו או אחרת.
אתי בנדלר: אפילו לא.
אתי בנדלר: אני הבנתי את הדיונים הקודמים כך שהצעת החוק הזו אינה מיועדת ללקוחות בלתי מזוהים, כלומר מדובר פה – כך הבנתי, וכך נוסחה ההצעה הזאת- - -
יצחק וקנין: לי לא נשמע כך.
יצחק וקנין: לי נשמע: כל דיכפין ייתי ויכול – קח, תיכנס, תקנה – אתה מקבל.
יצחק וקנין: אם זה מועדון סגור, זה משהו אחר – אני מסכים עם מה שאיתן ואלכס אומרים, אבל אם זו מסגרת פתוחה - כל מי שנכנס, מקבל את ההטבה – זה לא משנה אם אתה שנה בתוך העסק, שנתיים- - -
אלכס מילר: לא, אנחנו מדברים על הבדל בין צבירה לבין הטבה במקום.
אלכס מילר: אם אתה מדבר על צבירה, זה גם יכול להיות לכל הלקוחות, אבל בסופו של דבר אתה משלם יותר.
אלכס מילר: הרי אנחנו לא מדברים על זה שמישהו מקבל משהו בחינם.
אלכס מילר: אם אתה צובר, ועל הצבירה הזאת אתה גם משלם – נאמר שאתה כחברה אומר: מצד אחד, אני אקשור לקוחות, ומצד שני, ארוויח יותר, אז נאמר שהמוצר שלך עלה 17 שקל, אתה מעלה אותו בשני שקלים, ואתה אומר שבמשך שבע העסקאות שתעשה, תקבל את המוצר השמיני בחינם, כלומר שילמת על המוצר הזה, ברגע שהעלו לך את המחיר על שני שקלים, חייבת אותו, כי הוא יודע שהוא צריך להגיע למוצר השמיני, הוא משלם שני שקלים פר מוצר יותר, וכשהוא מגיע, הוא מקבל.
אלכס מילר: מה קורה, נאמר, אם במוצר הששי פתאום מחליט: נגמר הסיפור, מפסיקים?
אלכס מילר: ואז כלקוח שילמת קרוב ל-15 יותר מכיסך על המוצר שהלכת לקנות אותו רק כי אתה יודע שבמוצר השמיני – תקבל אותו בחינם, ואז גם שילמת יותר, גם לא קיבלת את המוצר, ומי שהרוויח, זה הוא.
וגיף אליאב: כלומר זה לא מוגבל בזמן, ויש פעולה שנדרשת ממך לעשות.
וגיף אליאב: ברגע שאתה לא מגביל את זה בזמן, אני לא יודע כמה זמן יש לי לנצל את ההטבה, והתנאי השני – ברגע שנדרש ממני לעשות משהו – לקנות עוד מוצרים או לעשות כל פעולה, ההטבה היא כבר לא הטבה; אני עושה דברים כדי לקבל את ההטבה, ומגיע לי לנצל את ההטבה, כי קיבלתי על עצמי את ההתחייבות הזאת.
וגיף אליאב: אז שני הדברים האלה – לא מוגבל בזמן ופעולה נוספת.
יצחק וקנין: צריך להתכנס לאיזשהו מקום.
אתי בנדלר: אולי בגלל שעבר פרק זמן ארוך מאז קיום הדיון הקודם, נראה לי שהוועדה מקיימת כאן דיון כאילו זה הדיון הראשון בנושא הזה.
אתי בנדלר: עו"ד עצמון קרא בסך הכול את ההגדרות.
אתי בנדלר: בהקשר להגדרה העליתי נקודה ספציפית שלא התחדדה בדיון הקודם, והיא האם צריכה להיות הצטרפות פוזיטיבית, כלומר להיות חבר באיזשהו – אין לי הגדרה של מועדון לקוחות, אבל להצטרף לתוכנית ההטבות הזאת באופן שיהיה ברור, וזה עולה גם מהסעיפים הקטנים שמנוסחים בהמשך, שאמור להיות קשר בין הצרכן לבין העוסק, כלומר יש, למשל, חובת יידוע אישית של הצרכן לגבי סיום תוכנית ההטבות או שינוי לרעת הצרכן בתוכנית ההטבות הזאת.
אתי בנדלר: מכאן אפשר גם ללמוד שכך דובר בישיבה הקודמת, שלא מדובר על אלה שאין קשר מזוהה בין הצרכן לבין העוסק.
אתי בנדלר: באשר לשאלה, אם מדובר בתקופה קצובה או מדובר בתקופה שאינה קצובה, ודאי שמדובר גם בתקופה קצובה, משתי סיבות: תקופה קצובה, נאמר לחמש שנים, הרי כל הרעיון הוא שהלקוח או הצרכן, כשהוא מצטרף לתוכנית, לא יודע – התקופה הקצובה היא לפעמים כל כך ארוכה, היא לא מוטמעת בזיכרון שלו, או לחילופין, יכול להיות שתקופה קצובה לחצי שנה, אבל כשהעוסק נכנס לעסק שמנהל תוכנית הטבות כזאת – למשל, שלושה חודשים לפני מועד סיום התוכנית, ואיש לא אומר לו שהתוכנית הזאת אמורה להסתיים בתום שלושה חודשים.
אתי בנדלר: ניסינו בהצעת החוק, לתת מענה לכל אחד מהמקרים הללו, כלומר בין אם מדובר בתקופה קצובה ובין אם מדובר בתקופה בלתי-קצובה, ולכן חשבתי שמדובר בהצטרפות פוזיטיבית, כלומר שהצרכן עושה משהו – הוא חותם על בקשה להצטרפות למועדון או הוא מקבל כרטיס, כלומר הוא יכול להיות חבר באותה תוכנית, אבל שיהיה קשר מזוהה, הייתי אומרת, בין העוסק לבין הצרכן.
אתי בנדלר: זאת השאלה, האם הוועדה פותחת את הדיון מההתחלה, או היא דנה רק בפרטים.
אתי בנדלר: איני יודעת איך להתייחס להערות כאן.
יצחק וקנין: אם את אומרת שעברתם על כל החקיקה- - -
אתי בנדלר: לא עברנו על כל החקיקה.
יצחק וקנין: ויש פה תיקונים קטנים, שיכולים להסדיר- - -
אתי בנדלר: חלק מהסוגיות שנדונו כאן, אבל השאלה היא שאלה של תפישה - האם באמת, למשל, מדברים על כל לקוח מזדמן, או מדברים על מישהו שמילא את פרטיו כדי להיות חבר.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: כרת חוזה.
אתי בנדלר: כרת חוזה לא על-ידי עצם רכישת מוצר, לא על-ידי עסקה נפרדת.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה חוזה נלווה לעסקה העיקרית.
יצחק וקנין: זה לא בדיוק מה שעלה פה לפחות.
יצחק וקנין: רבותיי, יש פה מספר דברים: כאשר יש כרטיס מועדון או כל צורה של חברות אחרת, הדברים ברורים, ואני לא רואה עם זה בעיה; כאשר יש אפילו, מה שאמר עו"ד דוידוביץ, שיש מצב של אפילו כריתת חוזה - אתה נכנס לתוכנית, אתה חותם על חוזה – אז הדברים ברורים לי; אבל לא ברור לי הדבר הכללי – נאמר שחברת הוט או יס או כל חברה אחרת, מפרסמים מבצע לכל הלקוחות שלהם – גם שם יש כריתת ברית, כי מועדון הלקוחות של יס, זה אותו מועדון לקוחות; מי שמנוי, הוא מנוי.
אלכס מילר: המבצעים הם ללקוחות החדשים ולא ללקוחות הקיימים.
קריאות: לא תמיד.
אתי בנדלר: בקשר לזה, יש הוראות אחרות בחוק.
אתי בנדלר: יש הוראות על עסקה לתקופה קצובה וכיוצא בזה, כי זו העסקה העיקרית.
אתי בנדלר: כאן מדובר רק על תוכנית הטבות, והכוונה היא שתוכנית ההטבות היא משהו שנלווה לעסקה העיקרית – כך הבנתי את הדבר.
איתן כבל: כדי שלא יקרה לי כמו בחקיקות אחרות, שאני מתכוון למשהו, ובסוף יוצאת חקיקה אחרת, ויש לי מקרה כזה פה – לגבי העניין של המשכנתאות, ויום אחד אחרי שיצאנו מפה היתה תוכנית שלמה על העניין הזה, על משכנתאות משרד הבינוי והשיכון, שלב-לבה של הבעיה מתקיימת – זה מה שבאתי לתקן, אבל זה דיון אחר לגמרי.
איתן כבל: אני רוצה לעשות סדר, כי נראה לי שזה דבר פשוט שהסתבך לו: יש פה שני אלמנטים, וחשוב לי להבהיר אותם: יש מועדון לקוחות – את זה אנחנו רוצים להסדיר בשני מקומות.
איתן כבל: זה קל, אבל צריך להסדיר את זה – את מועד היציאה של הלקוח, כשהוא רוצה לצאת, שלא ימצא עצמו כבול בכל מיני כבלים מיותרים, או, לחילופין, אם זה שמנהל את מועדון הלקוחות הזה, אם הוא רוצה להפסיק את זה מיוזמתו, צריך שיהיו כללים, איך הוא מפסיק.
איתן כבל: זה פשוט, אין לנו בעיה עם זה, אפשר לתקן את זה.
איתן כבל: הבעיה שלי היא – זה אפילו כבר פחות עם הגופים התקשורתיים, כי שם איכשהו העניין מוסדר, וזה לא קשור לעסקה מרכזית, גם לא עסקה מזדמנת.
איתן כבל: אתה נכנס היום לכל חנות - קשה לראות את זה נעשה בהוט או ביס, כי אתה מנוי שם.
אלכס מילר: גם שם הם יכולים לומר לך: תרכוש חמישה סרטים, ואת הששי תקבל בחינם.
אלכס מילר: אם הלקוח יודע מה אתם עושים - אין בעיה.
איתן כבל: אני רוצה לחלק את זה לשני חלקים.
איתן כבל: יש החלק – הדוגמה שנתת, גברתי, ואני חידדתי אותה, שלקוח בא, יש מבצע – הכול טוב, ואני רוצה לדעת, מתי הוא מסתיים, כי אני רוצה לדעת, מתי אני קונה את המוצר הששי, כי את השביעי אני מקבל חינם.
איתן כבל: אני רוצה לדעת מתי הוא מסתיים, כדי למצוא את עצמי, אם כבר החלטתי להיכנס לתוך התהליך הזה.
איתן כבל: מה מסובך בזה?
איתן כבל: זה לא קשור לעסקה מרכזית, לעסקה צדדית, לכן זה גם נוגע למה שאתה אומר.
איתן כבל: אם הלקוח יודע, אין בעיה, ולא שאחר כך יש באותיות עוד יותר קטנות, ואז נאמר שלבעל העסק יש זכות בכל זמן לסיים, ואחר כך לך חפש את החברים שלך – בדרך כלל אתה מגיע לפקיד – מסכן, מה, הוא בעל הבית?
יצחק וקנין: רבותיי, אני מציע, בואו נתכנס לכך – אני מבין שסיום תוכנית ההטבות בהגדרה, בשינוי – אין לנו בעיה; הבעיה היא בתוכנית ההטבות.
יצחק וקנין: יש לכם בעיות גם בזה?
מיכל קוריאט: המטרה של מועדון לקוחות זה לייצר נאמנות לרשת.
מיכל קוריאט: הרשת מרוויחה חברי מועדון לקוחות ודאי, אבל היא מעניקה להם הטבות בתמורה לחברות שלהם, לנאמנות שלהם.
מיכל קוריאט: זה עולה לה יותר, לתת הטבות ללקוחות מועדון.
מיכל קוריאט: במועדון YOU, למשל, יש מיליון ו-200 אלף לקוחות.
מיכל קוריאט: אתם יודעים מה זה, לתת למיליון ו-200 אלף לקוחות 3 אחוז הנחה במגה?
מיכל קוריאט: אתם היום מכירים את המרווחים של רשתות המזון, אתם מכירים את המרווחים של רשתות הדלק.
מיכל קוריאט: אתם יודעים שהיום כל הנחה שניתנת הן בעולם הדלק, הן בעולם המזון, עולה לרשתות הרבה כסף, אבל זה שווה להם, כי כך הם מייצרים נאמנות לרשתות שבמסגרת מועדון הלקוחות.
מיכל קוריאט: אני חושבת שזה אנטי צרכני, מה שנאמר פה.
מיכל קוריאט: גברתי היועצת המשפטית, את אמרת שהלקוח הצטרף על סמך זה שיש לו הנחות בדלק, ואיך אתם רוצים להפסיק לו היום את ההנחה או להקטין לו את ההנחה?
מיכל קוריאט: אבל מה לעשות, שחברות הדלק תלויות במדינה.
מיכל קוריאט: לפעמים מעלים את - - -
אלכס מילר: אין בעיה, אבל זה הנחה במקום.
אלכס מילר: זה לא שפתאום הוא צריך אחרי 20 תדלוקים, את ה-21 הוא יקבל חינם, וב-19 פתאום את מפסיקה לו.
מיכל קוריאט: לא עשיתם את ההבחנה.
מיכל קוריאט: אם אתם עושים את ההבחנה, זה בסדר גמור.
אלכס מילר: חבר הכנסת כבל, אם אנחנו מסכימים על הנושא של הצבירה ועל העניין של הרכישה של כניסה – גם את זה צריך להסדיר: כשאני רוכש בכניסתי למועדון לקוחות, אני צריך שיהיה לפרק זמן מספיק גדול כדי שאוכל ליהנות מנוכחותי במועדון הלקוחות, כי אם, למשל, רכשתי באיזשהו מועדון לקוחות כרטיס חבר ב-60 שקל, ואחרי שבוע וחצי אומרים לי: המדיניות החדשה של המנכ"ל שנכנס זה לא לתת שום הנחה לשום לקוח – תודה שהשקעתם בחברתנו – זה צריך להיות הגיוני.
איתן כבל: הוא פתח לי את האופקים.
איתן כבל: אתה חבר במועדון לקוחות.
איתן כבל: הם תוך כדי חברותך במועדון לקוחות, עושים מבצע על מועדון הלקוחות.
איתן כבל: זה קורה כל הזמן: היום זה ככה, היום זה ככה.
שוש רבינוביץ: העיקרון פה הוא עניין של צבירה.
אלכס מילר: הייתי מציע להתייחס בחקיקה לנושא של הצבירה.
אלכס מילר: אני לא חושב שיש פה יותר מדי אפשרויות.
אלכס מילר: אנחנו מדברים פה בסך הכול על כך שהלקוח צריך לדעת שהסיום יכול להיות – זה הודעה ללקוח.
יצחק וקנין: אני חושב שחבר הכנסת אלכס מילר צודק.
יצחק וקנין: כשמדובר - למשל, אתן את הדוגמה של כרטיס YOU .
יצחק וקנין: כשאתה רוכש במגה או בתחנות הדלק שלהם, אתה מקבל הנחה קבועה, שהיא אחוזית, ואתה יודע במה מדובר, אבל כשיש הטבה שהיא תלויה בהצטברות של כוכבים או כל דבר אחר, שמופסקת באמצע, פה צריך לתת את הדעת על הנושא הזה, אם זאת הכוונה, ואני חושב שזו הכוונה, כי בהנחה קבועה אין לי בעיה.
יצחק וקנין: אני חושב שההתמקדות פה היא כשאני נכנס לתוכנית מסוימת, כשבסופו של תהליך, זה תלוי במספר כוכבים שאתה צובר, וההטבה היא בסוף התהליך – יש הטבה קבועה: אתה נכנס ל-YOU, קונה דלק – אתה מקבל 3 אוז; למגה אתה מקבל 3 אחוז – סתם דוגמה.
יצחק וקנין: פה אין בעיה.
אתי בנדלר: ודאי שגם פה יש בעיה, כי אם נכנסתי למועדון מסוים, הצטרפות פוזיטיבית – ייתכן שאפילו שילמתי כדי להצטרף למועדון הלקוחות – אבל הצטרפתי כי הבטיחו לי הנחה קבועה ברכישת מוצר מסוים, ואולי בגלל זה נכנסתי, אי-אפשר בלי לתת לי הודעה זמן סביר מראש על ביטול ההטבה הזאת.
אלכס מילר: פה יש לנו בעיה אחרת.
אלכס מילר: למשל, אני עכשיו נכנס בתור חבר מועדון משביר לצרכן.
אלכס מילר: ביום שבאתי לקנות, ראיתי שיש לי על שלוש חולצות שרציתי לקנות, הנחה של 20 אחוז.
אלכס מילר: ברגע שרכשתי, אני יכול לבוא בעוד חודש, ואז עליהן כבר לא תהיה הנחה.
אתי בנדלר: זה לא חל.
אתי בנדלר: זה מופיע בסעיף קטן (ו).
אתי בנדלר: זה לא חל על רוב המרכיבים של מה שמוגדר כמכירה מיוחדת.
וגיף אליאב: אם לא עולה לנו להצטרף למועדון לקוחות, ואין צבירה, אז לכאורה, גם יכולים להוריד את ההטבה, אז צריך להיות אותו תנאי שאו שמשלם כסף, או אתה מצטרף לתוכנית צבירה – אתה לוקח על עצמך את תנאי העסקה, ומאמץ אותם, ואז זה יכול להיות גם בהתנהגות – לא צריך לחתום על שום דבר.
וגיף אליאב: אם אתה רואה את הפרסום, ומתחיל לעשות את הפעולות האלה, אז צריכה להיות פעולה.
וגיף אליאב: לעניין תקופה קצובה, אולי לומר שמעל פרק זמן מסוים, כי אם יש הודעה - תוך חצי שנה וזה רשום וברור, אני לא בטוח שהצרכן אמור לשכוח.
אתי בנדלר: אולי כי הצרכן הצטרף, ואיש לא אמר לו שלושה חודשים לפני – עודדו אותו להיכנס למועדון הזה, והוא לא ידע שמסתיים בעוד שלושה חודשים?
וגיף אליאב: זה סוג של הסכם.
וגיף אליאב: הבעיה שלי, באותם מקרים שלא כתוב תוך כמה זמן.
אתי בנדלר: יש לזה התייחסות בהמשך – לתקופה של פחות משנה.
אתי בנדלר: יכול להיות שההוראות לא טובות.
אלכס מילר: אפשר לכתוב שהספק חייב להודיע ללקוח, לכמה זמן הוא מקבל חברות במועדון.
אתי בנדלר: יש לזה התייחסות בהמשך; אנחנו בסך הכול בסעיף ההגדרות.
אתי בנדלר: מכל ההערות ששמעתי, אדוני, אני לא הצלחתי לגבש אף לא תיקון אחד מוצע, כי בהתחלה כתבתי, שיצטרף אליה, אז אני מבינה שזה לאו דווקא הצטרפות פוזיטיבית, כי חברי הכנסת מתנגדים לכך, למרות שאני חשבתי שאולי כן ראוי להיכנס לזה.
אתי בנדלר: צבירות הטבות – הדוגמה של הנחה של דלק, למשל, או הנחה קבועה ברכישת מוצר זה לא צבירה, אז אני לא יכולה לדבר כאן על צבירה.
אתי בנדלר: אני לא מוצאת, אם כך, איך לתקן.
אתי בנדלר: אני לא מוצאת משהו טוב יותר ממה שהצענו.
וגיף אליאב: אני חושב שכן ראוי שהצעת החוק תתייחס לכל תוכניות הטבה ולא רק למועדוני לקוחות, כי אנחנו שוכחים המון צרכנים שיכולים להיכנס לסופר ולכל מקום אחר, וכמו שחבר הכנסת הזכיר על הדיוטי פרי, זה פתרון כולל לתוכניות הטבה, רק צריך לחפש ניסוח מתאים.
איתן כבל: כשדיברנו בינינו על הצעת החוק הזאת בתחילת הדרך, ההגדרה של מועדון לקוחות היה שם קוד לסוג של מערכת יחסים שמתקיימת, מתמשכת – לא של הטבה חד-פעמית.
איתן כבל: היא יכולה גם להיות, שאתה אומר: קנה ששה מוצרים, את השביעי קבל חינם, ואתה עוצר את המבצע.
אתי בנדלר: עם זה אין לי בעיה.
אתי בנדלר: אם לא הצטרפתי לתוכנית בגלל המכירה המיוחדת, זה לא רלוונטי.
איתן כבל: נכון, אבל כל עוד הלקוח, בעניין הזה לא עושים לו איזו תוספת או לוקחים ממנו יותר – הרי תמיד יש בסוף כל מיני עניינים, שאתה אומר: היה לי יותר זול אם הייתי קונה את השביעי לבד, אבל זה דיון אחר.
איתן כבל: יש פה שני מסלולים מרכזיים: מועדון לקוחות זה מועדון לקוחות.
איתן כבל: יש כל אותן הטבות שהן לכאורה או לא לכאורה תמימות: אתה קונה, ואומרים לך: תגיע ל-X הזה – אתה במסלול.
אתי בנדלר: השאלה, למי אומרים את זה – האם אומרים את זה לכלל הלקוחות או רק ללקוחות שהצטרפו לתוכנית.
אתי בנדלר: אני הבנתי שמדובר רק על אלה שהצטרפו לתוכנית.
איתן כבל: אל"ף, את צודקת.
איתן כבל: מה זה "הצטרף לתוכנית"?
אתי בנדלר: הצטרפות פוזיטיבית, שהעוסק יודע שאני נרשמתי אצלו, יש לו הפרטים שלי.
איתן כבל: כשאתה הולך וקונה במקום מסוים, ומקבל בולים – אתה לא חבר במועדון.
איתן כבל: הפרטים לא ידועים.
איתן כבל: הרי לא כל מי שנכנס לחנות כזו או אחרת – הוא קנה, ואמרו לו: אם תקנה ב-200 שקל, אתה מקבל את הבולים האלה.
איתן כבל: הוא לא חבר בשום דבר, אין לו שום תעודה.
איתן כבל: הוא מגיע למחרת, רוצה לקנות עוד, כי הוא רוצה את הפיירקס.
איתן כבל: אתן לך דוגמה מהבית – היה סט יפה של צלחות, ואז הלכנו, וקנינו, וקנינו.
איתן כבל: אתה לא צריך בשביל זה - לא להיות חבר, אתה לא צריך להיות רשום בשום מקום.
איתן כבל: במצב הזה אני רוצה שהלקוח יידע, תהיה הודעה בכל מקום שאומרת לו – אני לא אמרתי שישלחו לכל אחד הביתה, כי לא יודעים מי זה; באותה דרך שהוא פרסם.
וגיף אליאב: אבל זה צריך להיות כאן – אחרת זה חסר.
וגיף אליאב: מועדון לקוחות זה כלי, לגרום לנאמנות.
וגיף אליאב: אני יכול לגרום לנאמנות לא רק על-ידי מסמך אלא גם על-ידי מבצע.
וגיף אליאב: מועדון לקוחות זה אשליה, זה כלי.
איתן כבל: אני אפילו מוכן לקבל את מה שיש עכשיו שלטי חוצות – לא אגיד של איזה גוף, שאתה אומר: ואוו, איזה מבצע, ואז אתה רואה: מוגבל במלאי, יותר מזה היה כתוב.
איתן כבל: ברמת העיקרון, אפילו את זה אני מוכן לקבל, גם אם אני לא אוהב את זה.
איתן כבל: יש מבצעים שהם לא מבצעים – הרי בסוף, מאיפה באה המחשבה – בכוכבים – שם אתה לא חבר באמת, שם לא היה באמת מועדון חברים, בישראכרט; מעצם העובדה שהיה לך כרטיס, קיבלת.
איתן כבל: גם פה – מעצם העובדה שרכשת ב-X שקלים, צירפו אותך.
איתן כבל: כל מה שאני מבקש פה- - -
לאה ורון: בכרטיסי האשראי לחברות האשראי יש הפרטים שלך והאפשרות להודיע לך.
יצחק וקנין: אני כל חודש ידעתי מה צברתי ומה לא צברתי.
איתן כבל: אמרתי, בשונה מחברת האשראי - כשאתה נכנס באופן מזדמן או לא מזדמן לסופר הקרוב או לחנות הקרובה שאתה רוכש ממנה באופן מזדמן או קבוע, אתה מוצא את עצמך – לפחות שיהיה במקום בולט.
איתן כבל: אפשר לומר לי שזה לא המקום.
חנה טירי וינשטוק: לדעתי, זה בסעיף 15 בחוק הגנת הצרכן, שאם הודעת על מבצע, ואתה רוצה לשנות, אתה צריך להודיע באותה צורה.
חנה טירי וינשטוק: השאלה, אם זה נחשב מכירה מיוחדת.
חנה טירי וינשטוק: אני חושבת שכן, לאור ההגדרה.
יגאל אכטנברג: חבר הכנסת כבל התחיל, כי הכוכבים היו שווי כסף.
יגאל אכטנברג: חברי הכנסת כבל ומילר מבקשים אחריות ומחויבות.
יגאל אכטנברג: הם דורשים מאתנו מחויבות – בין אם זה בצבירה, בין אם זה בהצטרפות למועדון – אנחנו מתחייבים אליהם, הם רוצים מחויבות שלנו.
יגאל אכטנברג: גם להם, ברגע שהם יוצרים מצב שהוא שווה כסף, ויש צבירה, יש משהו שאנחנו עושים, אקטיבי, ששילמנו עבורו - לחברות אמורה להיות אחריות על זה.
יגאל אכטנברג: הם לא יכולים לברוח מזה.
יגאל אכטנברג: ואם יש משהו, בין אם הוא צובר, וגם עם הפיירקס – כל בול כזה זה כסף – שילמתי את הכסף, צברתי אותו, זה עוד שקלים, ואם פתאום הם עוצרים בלי להודיע מספיק זמן מראש, בלי לדעת שאני יודע, בלי לעשות את הפרסומים – כל הכסף שהשקעתי, מפסיק להיות שווה.
יגאל אכטנברג: לכן כאב הבטן של חברי הכנסת הוא מובן.
יגאל אכטנברג: זה לא מתנה, שלי אין שום מחויבות, להם אין שום מחויבות.
אלכס מילר: אני יכול להציע לפחות בנושא הצבירה, אם אנחנו מדברים על עסקה שאמורה לתת הטבה ללקוח בעקבות הצבירה של רכישה של מוצרים או תוכניות כאלה ואחרות, הספק חייב להודיע ללקוח על תום המבצע – נגיד, ב-20 אחוז מהזמן שהוקצה.
אתי בנדלר: לפרק הזמן יש סעיף אחר – אני מציעה שכשנדון בסעיף הזה, אפשר להעלות את זה.
אתי בנדלר: אנחנו עוד לפני השאלה, מתי צריכים להודיע על סיום המצבע; השאלה, אם הסעיף הזה בכלל עוסק בסוג כזה של הטבה – האם זה נחשב לתוכנית הטבות לצורך הסעיף הזה.
אתי בנדלר: האם אנחנו מדברים בתוכנית הטבות שמתייחסת לכלל הציבור או רק לאלה שיש קשרים מזוהים בינם לבין העוסקים.
אלכס מילר: החשש שלי הגדול הוא מאותן עקיצות שיכולות להיות בעסקאות צבירה.
אלכס מילר: אני פחות מתעניין בנושאים שאני ביום-יום מקבל, אז אני מחליט כן לקחת או לא לקחת.
אלכס מילר: אין לי מחויבות, שאני חייב להיות שם.
אתי בנדלר: בזה אין ספק שהצעת החוק לא עוסקת.
אתי בנדלר: אנחנו מדברים כרגע, האם מדובר בעסקת צבירה, לצורך העניין, שאתה חבר במה שהמוזמנים כאן כינו מועדון לקוחות, ובכוונה לא השתמשתי במונח הזה, כי לא ידעתי איך להגדיר אותו מעבר למה שהגדרתי, או רק כאלה שהם באופן מובהק חברים באותו מועדון או באותה תוכנית, או כאלה שיש איזושהי הודעה כללית של מבצע של עוסק שאומר:
אתי בנדלר: מי שירכוש במשך תקופה מסוימת, בלי שהעוסק בכלל יודע מיהם אלה שבסופו של דבר מועמדים להשתתף באותה תוכנית.
אלכס מילר: יש לי פה כרטיס, אין לי פה לא שם, לא משפחה שלי – אני רוכש ששה מוצרים, והשביעי - חינם.
אלכס מילר: רכשתי ששה מוצרים, אין פה גם תוקף – סתם כרטיס, ויום אחד אני מגיע, ואומר לי: זה כבר לא בתוקף, ביטלתי את זה.
אלכס מילר: אז אני אומר שחובה לפרסם את תקופת הזמן, לפחות את זה.
איתן כבל: אלה בעיות שהן יותר גדולות ממועדון לקוחות.
אלכס מילר: נכון, את זה צריך לפתור.
אלכס מילר: כל השאר זה שטויות.
לאה ורון: עוסק שיוצא במבצע כזה, יודיע מראש מה פרק הזמן.
יצחק וקנין: רבותיי, אני חושב שחבר הכנסת אלכס מילר צודק.
יצחק וקנין: הוא אומר: אני קיבלתי כרטיס, או כוכבית, שאם רכשתי חמש פעמים, אפילו יותר, כל פעם אני מקבל כוכבית, ופתאום הוא מודיע לי: לא, נגמר המבצע, שינו את הכרטיס.
יצחק וקנין: מה אומר חבר הכנסת מילר – במקרה הזה אותו אחד שיצא למבצע, ינקוב את התאריכים – מתי מתחיל ומתי מסתיים.
יצחק וקנין: כי אם אני אומר שאני עושה מבצע פתוח – נאמר, הוט, יס או כל חברה אחרת – אומרת:
יצחק וקנין: אני עושה מבצע לכל הלקוחות, צבירת כוכבים, אחרי עשרה כוכבים – מילר אומר שיהיה חייב אותו ספק, לכתוב את התאריכים, מתי המבצע מתחיל ומתי נגמר.
אלכס מילר: מתחיל זה פחות משנה.
וגיף אליאב: ואם לא נקב בזמן, יצטרך לתת הודעה של חצי שנה מראש, למשל.
אלכס מילר: אבל אם אתה לא לוקח את הפרטים של האדם- - -
וגיף אליאב: אם העוסק בוחר לא לנקוב בזמן, הוא יצטרך להודיע תקופה מסוימת מראש.
איתן כבל: אנחנו לא רוצים להיות עד כדי כך דרקוניים.
יצחק וקנין: רבותיי, יש לכם בעיה עם זה?
שוש רבינוביץ: לא, אבל אני חושבת שיש הרבה מאוד עסקים שנוהגים בדרך כזאת, שלא חשבו שזה בפנים, והם לא כאן כדי להביע את דעתם - בתי קפה, למשל.
יצחק וקנין: זה מה שהוא הראה – אם אתה רוכש שלושה כריכים, אתה מקבל את הרביעי חינם, למשל.
אלכס מילר: צריך גם להפריד שם.
אלכס מילר: אני גם חושב שצריך להכניס את הסכום, כי נאמר שעל הסכומים הקטנים אף אחד לא יתחיל לנהל מערכת ממוחשבת של כל אדם שנמצא אצלו כלקוח בצבירה – נאמר בתי קפה.
אלכס מילר: גם הסכומים שם הם לא גדולים.
אלכס מילר: נאמר, עד 80, 90 שקלים אפשר להתנהל ללא שמירה של זהות הלקוח, ומסכום מסוים יהיה חייב להכניס את השם, ואז יודיע לו, כי אם אנחנו מדברים על סכומים שיכולים להגיע לאלפי שקלים, כמובן, לא ייתנו לי כרטיסייה.
אלכס מילר: אם זו צבירה שיכולה להגיע ל-800 שקל, למשל – נאמר, דיוטי פרי יכולה להודיע ללקוחות, שמסיימים את המבצע – יש כל הפרטים.
אתי בנדלר: לא תמיד אתה יכול לכמת את ערך ההטבה, כי ערך ההטבה קודם כל תלוי במידת המימוש שלך.
אתי בנדלר: יכול להיות שאתה שותה ששה ספלי קפה ביום.
אלכס מילר: נאמר שפר עסקה מעל 100 שקל, נאמר, יהיה חייב הספק להודיע ולתעד את פרטי הלקוח, ולהודיע לו, אם העסקה המצטברת מסתיימת.
יצחק וקנין: לא הייתי מחייב אותם לתעד אלא להודיע תאריך סיום.
אתי בנדלר: אני הייתי מציעה לשקול – אני עוד צריכה לחשוב על זה, אבל אולי לשקול, שאם יש רישום של הצרכן אצל העוסק כדי להיות חבר באותה תוכנית ההטבות, יחולו ההוראות שעדיין לא קראנו, בשינויים שהוועדה תאשר.
אתי בנדלר: אם ההצטרפות אינה קשורה ברישום, הוא יפרסם באותה דרך.
הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא תמיד היה פרסום.
אתי בנדלר: אם יש תוכנית הטבות שאינה קשורה במתן פרטים של הלקוח אצל העוסק, לא הייתי מציעה עכשיו לפתוח מערכת של רישומים, אבל הייתי אומרת שהעוסק לא יפסיק תוכנית הטבות כזאת, אלא אם כן הוא פרסם בבית עסקו שבועיים מראש, חודש מראש – אינני יודעת - הודעה על התוכנית.
אלכס מילר: ובתחילת העסקה הספק חייב להודיע ללקוח, מתי מסתיימת העסקה.
אתי בנדלר: כלומר שהוא יפרסם הודעה בבית עסקו על תוכנית כזאת.
אלכס מילר: לא, נגיד על הכרטיס או על כל דבר שהוא מקבל.
אלכס מילר: הרי הצבירה נעשית על-ידי משהו כלשהו.
אלכס מילר: צריך להיות משהו חומרי או וירטואלי.
אתי בנדלר: כלומר אתה מחייב שכל סוג כזה של תוכנית הטבות מצטברת, המותנית בהצטברות רכישה, תהיה לתקופה קצובה, שמועד סיומה יופיע על גבי הכרטיס.
אלכס מילר: או, אם אנחנו יכולים להרשות, שלא תהיה תקופה קצובה, רק לגופים שעושים תיעוד של הלקוח, ואנחנו בזמן, כשנגיע, נרשום שם, לפני כמה זמן של סיום חייבים להודיע ללקוח.
אלכס מילר: זה מה שאני מציע - מי שלא עושה תיעוד, חייב ליידע בזמן הרכישה, להודיע שהעסקה היא לתקופה קצובה.
אתי בנדלר: ולציין את מועד הסיום.
אלכס מילר: אין לו שום דרך להודיע ללקוח שהמבצע יכול להסתיים.
אלכס מילר: לכל הגופים שיש להם תיעוד, אנחנו אומרים: אתם יכולים לעשות הטבות שאין להן מגבלה בזמן, אבל ברגע שהם ירצו לסיים את זה, נקבע בפרק זמן, כמה זמן לפני הסיום הם חייבים להודיע ללקוח – רק כשמדובר בהטבות צבירה.
איתן כבל: ברשותכם, מה שמקומם אותי זה שכשרוצים את הלקוח, יודעים לפרסם לו.
איתן כבל: הרי על מה אנחנו מתקוממים - כשרצית אותי, לא היתה לך בעיה לפרסם, איך אתה מפרסם שלטי חוצות.
איתן כבל: אני אפילו לא מתייחס למה שאומר חבר הכנסת מילר על הכריך, שגם זה מצריך התייחסות.
איתן כבל: בסוף זה לא העניין, שאתה נתקע עם עוד כריך חינם; בסופו של עניין הבעיה היותר גדולה – כשאתה קונה במקום מסוים כדי לקבל את הפיירקס הזה או הסט, אתה לא קונה חמישה כריכים אלא קונה לפעמים לאורך זמן כדי להגיע לעניין הזה, ואיך אתה יודע שיש פיירקס – כי פרסמו לך, אמרו לך, אתה נכנס לחנות, הכול מכוסה בשילוט, וזה בסדר גמור.
איתן כבל: לכן בסך הכול אני מבקש שיידע העוסק, או כשהוא מקבל את הבול הראשון, שיהיה כתוב על זה מתי העסקה תסתיים.
אלכס מילר: אם היא קצובה.
אלכס מילר: אם היא לא קצובה, זה יהיה מותר רק לרשתות או לעסקים שמתעדים.
איתן כבל: שעושים תיעוד של לקוחות.
חנה טירי וינשטוק: שיהיה ברור – חובת ההודעה היא לא רק לגבי הטבות מצטברות אלא גם הטבות - למשל, 20 אגורות הנחה בדלק, אם אתה- - -
וגיף אליאב: אם שילמת עבור מועדון, אם עשית משהו.
יצחק וקנין: אם לי יש כרטיס מועדון YOU, ואני מתדלק, ויש לי הנחה קבועה, אני חושב שהעוסק יהיה מחויב להודיע לי.
אלכס מילר: אתה היום חבר במועדון YOU, והצטרפת כי בתחנת דלק נותנים לך 20 אחוז הנחה.
אלכס מילר: יום אחד אומרים שנגמר.
אלכס מילר: אתה לא יודע, וממשיך לגהץ את ה-YOU שלך באותה תחנת דלק, אבל אתה כבר לא משלם 20 אחוז הנחה.
יצחק וקנין: ברור שחייבים להודיע.
אתי בנדלר: לזה הצעת החוק מתייחסת במפורש, כי כאן מדובר על בעל כרטיס.
יצחק וקנין: אני מציע, היועצת המשפטית של הוועדה, למרות שכבר ניסיתם לגבש נוסח, ואני מבין שלא התקדמנו בנושא הזה, אולי אפשר לנסות לגבש, על-פי מה ששמענו כרגע.
יצחק וקנין: צריך לדאוג, איתן, שהישיבה בנושא הזה לא תהיה אחרי הפגרה, כי אז נחזור על אותו דבר.
אלכס מילר: לדעתי, אין כאן בעיה, כי הגדרנו מבחינתנו, את המתווה של עסקה מצטברת.
אלכס מילר: אמרנו שכשאתה נמצא במועדון צרכנות או במועדון לקוחות, ומקבל הנחות קבועות, אם ההנחות האלה מסתיימות, הם חייבם לפרסם שלחבר מועדון כך וכך הסתיים המבצע, ונאמר, וגם הגדרנו, שכל מי שרוכש בכסף את הנוכחות במועדון X, חייב לדעת, לכמה זמן הוא נכנס להיות חבר.
אתי בנדלר: זה בכל מקרה – בין הוא אם רוכש בכסף ובין אם הוא לא רוכש בכסף.
יצחק וקנין: אני מסכם את הדיון.
יצחק וקנין: אני מציע שהייעוץ המשפטי של הוועדה, כולל הייעוץ המשפטי של משרד התמ"ת ומשרד המשפטים, יישבו על הדברים שהועלו בישיבה וגם על מה שדיבר אלכס מילר – אני חושב שהוא העלה נושא חשוב, ולנסות לגבש נוסח, כדי שבישיבה הבאה נוכל להתקדם.