GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרית זוכוביצקי: הרי אמרנו שיבואן שמייבא עבור עוסק, הכלל הוא שהוא צריך לתרגם את הוראות השימוש לעברית.
שרית זוכוביצקי: נתנו הקלה והסתפקנו ביבוא מיוחד בהוראות באנגלית, ואנחנו רוצים לעשות את ההתאמה כמובן בסנקציה.
יעקב אנוך: ברשותך, אדוני היושב-ראש, הסירוב לבקשת עוסק לייבא עבורו רכב חדש בניגוד לסעיף 16א(י) – 30%, זה לא מידתי, זה לא ראוי.
יעקב אנוך: אני לא חושב שכשיבואן נותן ערבות ומביא 20,000 כלי רכב בשנה, והערבות צריכה לעמוד כנגד כל פעילותו, לבוא ולחלט 30% בגלל איזשהו רכב שיש ספק אם כן או לא היה סירוב, אני חושב שזה לא מידתי, זה לא ראוי.
יעקב אנוך: ואם אני משווה את זה, לצורך העניין אותו יבואן לדגם הרכב הזה נחשב כמו יבואן קטן.
יעקב אנוך: יבואן קטן הערבות שלו היא קטנה ולא היו מחלטים לו 30%.
יעקב אנוך: היום מאפשרים או רוצים לאפשר לאחרים לייבא עד 20 כלים בצורה כזאת או אחרת ללא ערבויות בכלל.
יעקב אנוך: אני חושב שזה לא מידתי, ואני מבקש להוריד את זה לרמה מידתית.
יעקב אנוך: אני חושב שגם 10% זה מספיק כבד, זה 800,000 שקל, וזה יותר מידתי מ-30%.
יצחק וקנין: כן, משרד התחבורה.
דפנה עין דור: אני חושבת שזה בסדר מבחינתנו.
יצחק וקנין: מסכימים?
יצחק וקנין: להוריד ל-10%.
איתי עצמון: להוריד ל-10%?
יצחק וקנין: אני מצביע, רבותי, על 16ב, כולל התיקון.
יצחק וקנין: בעד סעיף 4 – פה אחד
יצחק וקנין: בעצם אישרנו את כל התקנות.
איתי עצמון: אני מבין שהצו ייכנס לתוקף עם פרסומו ברשומות?
יצחק וקנין: תחולה מפרסום ברשומות.
יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אישרנו את התקנות.
יצחק וקנין: אני נועל את הישיבה, תודה רבה לכם.
ישראל חסון: רבותי, אני רוצה לפתוח את הדיון, אני מקווה שאורנה תצטרף אלינו.
ישראל חסון: זה דיון המשך לדיון שהיה לנו לפני כשבועיים, שבו ביקשנו מהגורמים המטפלים לחזור אלינו ולומר לנו, אם רוח הדברים היא על דעתם.
ישראל חסון: גם ביקשנו שפרקליט המדינה יגיע על מנת להציג את המדיניות.
ישראל חסון: אני מבין שהוא לא הגיע, נכון, עידית?
עידית חנוכה: נכון.
עידית חנוכה: הגיע רק פרקליט מחוז דרום.
שי חרמש: הוא הודיע שהוא לא יגיע בכתובים.
ישראל חסון: אז בבקשה, אדווה, אתם רוצים להתחיל?
אדווה אשל-רבינוביץ: בהמשך לדיון שהיה פה היו לנו כמה דיונים פנימיים.
אדווה אשל-רבינוביץ: אמרתי גם בוועדה הקודמת, תחילה התייחסנו לחוות בראייה שאנחנו רוצים לטפל בכולן ולשחרר את המלצותינו ביחד.
אדווה אשל-רבינוביץ: דווקא בעקבות הדברים שנאמרו פה ולאור חשיבה ודיונים שהיו אצלנו, דיווחתי שאנחנו לא רואים את כל החוות כמקשה אחת, אני מדברת על חוות "דרך היין", אלא יש ביניהן מקרים יותר פשוטים ויש ביניהן מקרים יותר מסובכים שדורשים יותר עבודה ובירורים.
אדווה אשל-רבינוביץ: הצגנו את הנושא גם לשר, ואחד הדברים שהעלנו כמחשבה זה שאת אותן החוות שמבחינתנו אנחנו יכולים להמליץ לשר נמליץ לשר, ב-12 ליולי מתכנסת הוועדה, ואז גם אני מקווה שזה יעבור בתור החלטה של הוועדה.
ישראל חסון: ומה עם יתר החוות בתהליך?
ישראל חסון: המדיניות הרווחת ממשיכה כמו שהיא, או שיש למשרד עמדה?
אדווה אשל-רבינוביץ: אני מעדיפה שאולי משרד המשפטים יתייחס לעניין הזה.
שי חרמש: ההליכים המשפטיים נמשכים?
איתי בר: באיזה הקשר?
איתי בר: יש הליכים, יש תיקים תלויים ועומדים, יש כל מיני מצבים.
איתי בר: נכון לעכשיו דה-פקטו כל ההליכים המשפטיים שלי ידועים, יש לנו את השבע תיקים הבסיסיים, המקוריים, של "דרך היין".
איתי בר: הוגשו עוד שתי תביעות נוספות אם אני לא טועה, אל תתפסו אותי במספרים, ולאחרונה הועברו גם תביעות ממחוז ירושלים של מנהל מקרקעי ישראל.
ישראל חסון: מחוז ירושלים לא רלוונטי לדיון הזה.
איתי בר: הוא רלוונטי.
איתי בר: מחוז ירושלים, הגבול הדרומי שלו, נמוך יותר מקו - - -
קריאה: 115.
שי חרמש: אני ביליתי לילה בחווה שקיבלה קנס של 160,000 שקל, ופירוק החווה אחרי 20 שנה שהוא יושב שמה.
שי חרמש: וזה ירושלים.
איתי בר: בקיצור, נכון לעכשיו על-פי החלטה של השלום התביעות נמחקו, בית-המשפט המחוזי הפך את ההחלטה של בית-משפט השלום, החיה את התביעות של המדינה כנגד אותן שבע חוות מקוריות, כאשר הוא אמר רק שההליכים מותלים עד להתקדמות התהליך בוועדה.
איתי בר: זה פחות או יותר.
שי חרמש: אז למי שלא מבין במשפט, זה הקפאת תהליכים או שזה לא הקפאת תהליכים?
שי חרמש: אני לא הבנתי מה אמרת.
איתי בר: התיק חי בבית-משפט.
שי חרמש: "חי" זה עלא כיפק.
איתי בר: יש תביעה תלויה ועומדת, כרגע לא עושים כלום דה-פקטו.
איתי בר: אם אתה רוצה להגיש בקשות לבית-משפט אז אף אחד לא יגיד לך לא.
איתי בר: אבל כרגע דה-פקטו לא מתנהל הליך, כאשר כולם בהמתנה להתקדמות שתיעשה בעיקר בצומת הקרובה, זה הצומת של הוועדה.
אייל יזרעאל: זה לא מדויק, כי הגשתם בר"ע לעליון.
איתי בר: נכון, כיוון שחשבנו שנכון יהיה להגיש בר"ע.
איתי בר: לא חשוב, לא אכנס לנימוקים משפטיים.
איתי בר: השאלה למי יש שליטה בהליך.
איתי בר: הפרקליטות עשתה הערכת מצב, כמובן על-פי עמדת היועץ המשפטי לממשלה.
איתי בר: אמרתי את זה בדיון הקודם ואני חוזר ומדגיש, הפרקליטות לא פועלת בחלל ריק ולא פועלת על דעת עצמה בלבד.
איתי בר: כך גם עם הגשת שבע התביעות המקוריות, זה בא מיוזמה של היועץ המשפטי לממשלה, וכך כל תיק ותיק בסדרה הזאת של חוות הבודדים, זה מתואם על דעת היועץ המשפטי לממשלה.
איתי בר: אז קודם כול, לשים את הדברים על השולחן, שיהיה ברור.
ישראל חסון: מדוע היועץ המשפטי, מאחר ואתה מייצג אותו - - -
איתי בר: לא, יש פה נציב בכיר ממני.
ישראל חסון: לא משנה, אריאל תיכף ידבר, אבל שניכם, מדוע אתם לא מתלים את כל הטיפול הזה, את אלה שעוד לא הוגשו, עד שהוועדה תסיים ותקבעו לוועדה תאריך לסיום?
איתי בר: אנחנו לא בעלי הבית של הוועדה, לפרקליטות אין שום מעמד חוקי.
איתי בר: הוועדה היא גוף סטטוטורי, אם אני לא טועה, שהוקם על-פי דין, והגוף הזה הוא סוברני.
איתי בר: נכון לעכשיו חלף די הרבה זמן, אני לא יודע כמה בדיוק, אבל אנחנו לא רואים תוצאות בוועדה.
איתי בר: אם נגיד שנמתין לעולם ועד כל רשויות האכיפה יעצרו – לא רק הפרקליטות, גם אכיפה של תכנון ובנייה, זרועות שלא נמצאות כאן וכו' – כל הזרועות ייעצרו עד לאיזשהו פעולה של גוף אחר, אנחנו לא עושים את זה בדרך כלל.
איתי בר: נימוק נוסף, יש הבדל אדיר בין חווה לחווה, זו לא מקשה אחת.
איתי בר: יש חוות שלפי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה ועל דעת הפרקליטות אין להן ברמה המשפטית-אופרטיבית אפשרות להסדרה.
איתי בר: פעם שעברה ראיתי שהמלה "הלבנה" לא אהובה עליכם, עכשיו יש, גם בעקבות האירועים בשטחים, מושג חדש – "הסדרה".
איתי בר: זה לא גוף אחד, זו לא מקשה אחת, יש הבדלים אדירים בין החוות.
איתי בר: גם בתוך הקבוצה ההומוגנית כביכול של "דרך היין" יש הבדלים.
איתי בר: יש הבדלים במצב המשפטי, יש הבדלים אם קיים הסכם או אין הסכם, יש הבדלים במצב התכנוני, יש אלף ואחד דברים שונים.
איתי בר: ולכן הפרקליטות כן עושה הערכת מצב, כמובן כנגזרת של המדיניות של היועץ המשפטי לממשלה, וגם לאחר הישיבה במקרה יצא שהיתה ישיבת הערכת מצב אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, שלצורך העניין הוא כמו היועץ המשפטי לממשלה, ולאור הערכת מצב וגם לאור קבלת נתונים מהוועדה, נגזרה מדיניות.
איתי בר: את המדיניות הזו אנחנו נביע בבית-המשפט, אני לא יכול להיכנס, וגם נאמר לי לא להיכנס לנתונים של תיקים פרטניים, ובסופו של דבר הפרקליטות תיתן הודעות מתאימות לבתי-המשפט.
איתי בר: יחד עם זה אנחנו עדיין ממתינים שישתחרר צוואר הבקבוק בדמות הוועדה הזאת, כי זה יכול לפשט מאוד את המצב, ובהתאם לכך אנחנו ניתן הודעות פרטניות.
איתי בר: כל תיק הוא שונה, אני חוזר ואומר, לכן יכול להיות שבכל תיק המצב יהיה אחרת מבחינה משפטית.
יעקב שמול: אבל כל התיקים מתנהלים כמקשה אחת בבית-המשפט, ולא כל אחד בנפרד.
יעקב שמול: אתה לא מדייק.
איתי בר: זה לא מקשה אחת.
איתי בר: הם נדונים בגלל שיש אותו מייצג, אבל כל תיק יש לו מספר תיק, בית-משפט אחר.
יעקב שמול: אז מה?
איתי בר: יש לו תביעה אחרת.
ישראל חסון: התביעה היא פרטנית, התביעה לא יכולה להיות על שבע חוות.
ישראל חסון: אבל, אריאל, ממך אני רוצה לשמוע בבקשה הבהרה על המדיניות.
ישראל חסון: ועוד שאלה אחת לפני שאתה משיב, האם חלק מהתשובה של הפרקליטות לבית-המשפט תיסמך על אמירה מסוימת של הוועדה, של היתכנות כזו או אחרת?
אריאל צבי: אני רק אוסיף על מה שאמר פרקליט מחוז דרום.
אריאל צבי: צריך להדגיש את זה, שכל הזמן יש גם עוד הליכים, צריך להסתכל על התמונה במלואה.
אריאל צבי: יש גם הליכים נגד חוות אחרות, ובהקשר שלהן כן הוחלט להמתין על סיום העבודה של הוועדה, בגלל שבאותה הערכת מצב שעשינו באמת מצאנו שאי-אפשר לומר שעל פניו אין התאמה לכללים שהחוק קבע, ולכן התביעות האלה צריכות להמתין לעבודת הוועדה, וככה גם נעשה ביותר מתביעה אחת, אם אני זוכר נכון.
אריאל צבי: וכמובן שהדברים גם נלקחים בחשבון כשבאים לשקול את ההגשה של תביעות חדשות.
אריאל צבי: גם לזה צריך לשים לב, וגם זה צריך שייאמר.
אריאל צבי: לעניין המדיניות, אגיד שוב באופן כללי, לא ניכנס לתיקים ספציפיים.
אריאל צבי: החוק נתן לנו סט של כלים כדי שיהיה אפשר להסדיר את המעמד של החוות בצורה מסודרת ומושכלת.
אריאל צבי: בגדול מבחינתנו, כשאנחנו קוראים את החוק, אנחנו מנסים לייצר התאמה בין המצב הקנייני, החוזים שנחתמו בעבר – זה גבול הסמכות של הוועדה – לבין המצב התכנוני.
אריאל צבי: באמת כמו שאמרו פה כבר, החוות הן לא מקשה אחת, אין מה לעשות.
אריאל צבי: בגלל הנסיבות השונות המצב הוא שונה.
אריאל צבי: יש חוות שבהן מידת ההתאמה היא גדולה.
ישראל חסון: סליחה רגע, אריאל, אני רוצה להבין אותך מדויק.
ישראל חסון: מה שאתה אומר לי זה את הדבר הבא: לקחתי את סט הכלים שהוועדה אמורה בעצם לעסוק בהם, והחלטתי להסתכל על זה מעל הוועדה, מעל תהליך העבודה של הוועדה, ולצאת כבר באיזשהן קביעות כאלה ואחרות.
אריאל צבי: זה לא מדויק, אדוני.
ישראל חסון: אז תסביר לי איך זה יכול להיות אחרת.
אריאל צבי: כפי שנאמר גם בדיון הקודם, גבולות הגזרה לעבודת הוועדה הם מאוד ברורים.
אריאל צבי: יש שטחים שהוועדה לא יכולה להיכנס אליהם, וזה שטחים שהם מחוץ לחוזה המקורי או במצב שבו אין חוזה.
אריאל צבי: במקרים האלה, ושוב אחרי הערכת מצב שנעשתה גם אחרי שהוקמה הוועדה, מצאנו שלגבי פלישות או לגבי שטחים שלגביהם לא נחתם חוזה אין שום מניעה להמשיך בתביעות שהוגשו כבר, וכך עשינו.
אריאל צבי: ואני אומר שוב, בסופו של דבר, מה שהוועדה צריכה לייצר זה מידה של התאמה בין המצב התכנוני לבין המצב הקנייני.
אריאל צבי: ככל שמידת ההתאמה הזאת היא לא גדולה, אין שום סיבה לא להמשיך בתביעות האלה.
ישראל חסון: אבל ישב פה שמאי אסיף ואמר: רבותי, אנחנו נדע לעשות את ההתאמה, התהליך הזה עוד לא הותנע.
ישראל חסון: אמר את זה.
ישראל חסון: אתה רוצה שאוציא לך את זה מהפרוטוקול?
ישראל חסון: אוציא לך את זה מהפרוטוקול.
ישראל חסון: אני אומר לך: נדע לעשות את זה, לא לכולם, נדע לעשות את זה לחלק גדול מאוד מתוכם.
ישראל חסון: מה הוא אמר לי בשיחה בחדר על יד, לא חשוב כרגע.
ישראל חסון: לא אנקוב באחוזים.
ישראל חסון: עכשיו מה קרה?
ישראל חסון: בוועדה הזו גם נאמר שייתכן וחלק מהחוות יצטרכו תיקון חוזי.
ישראל חסון: נאמר על-ידי היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, שזה לא סותר תיקון היה ו – נכון, אדווה?
ישראל חסון: אתם ראיתם את זה, נכון?
ישראל חסון: ראיתם את זה בפרוטוקול.
ישראל חסון: מאחר ויש את שתי האמירות הללו, תסביר לי איך אתה מתיישב בפוזיציה מעל הוועדה ומחליט כבר החלטות שהוועדה אמורה להניח לך.
ישראל חסון: אם היית בא אלי ואומר לי: שמע, עבודה בחלל ריק, כשאין הגדרת זמן, מול המשרד לפיתוח הנגב והגליל שבאחריותו הוועדה הזו, ניסינו לומר להם – תגידו לי, כי אתם שתי רשויות שעובדות בכפיפה אחת – אנחנו מבקשים שתתחמו את זה בזמן, כי אנחנו לא מוכנים שהמצב הזה יהיה פרוץ.
ישראל חסון: אמירה כזו לא נאמרה.
ישראל חסון: מה עשית?
ישראל חסון: מיקמת במדיניות שלך את עצמך מעל הוועדה, והתחלת להחליט עבורה.
ישראל חסון: ככה אני מבין את הדברים.
ישראל חסון: יכול להיות שאני טועה.
איתי בר: השאלה דרך אגב עלתה בדיון הזה שנעשה, אותה שאלה שאתה שואל עכשיו.
ישראל חסון: סימן שהיא שאלה טובה.
איתי בר: בצורה אחרת.
איתי בר: ישיבת הערכת המצב היתה מכוונת גם בעיקר לתת הנחיות משפטיות, ואני חוזר ואומר ומדגיש, בצד המשפטי בלבד לוועדה.
איתי בר: נוכח שמה היועץ המשפטי של הוועדה וגברת אדווה, ועסקה אך ורק בסוגיות המשפטיות, כאשר היועץ המשפטי לממשלה, by definition, אמור להנחות את היועצים המשפטיים של כלל השירות הציבורי, לרבות את היועץ המשפטי של אותה ועדה.
איתי בר: זאת אומרת, פה נעשה דיון בסיסי ביותר, בטח שלא על כל סוגיה פרטנית של כל חווה או סיטואציה משפטית כזו או אחרת, אלא בבסיס של הבסיס לגבי התנאים המינימליים שהם תנאי הסף, ובוורסיות ובשונות המשפטית של התנאים האלה.
איתי בר: זה מה שהיה מבחינת ההנחיה המשפטית לוועדה.
איתי בר: הוועדה היא גוף סוברני.
איתי בר: יגיד לה היועץ המשפטי: זה המצב המשפטי, זו עמדת היועץ המשפטי לממשלה וכו'.
איתי בר: היא יכולה להחליט, אני לא יודע עד כמה היא רשאית להחליט לסטות מזה, לקחת את הסיכון, לעשות משהו אחר.
איתי בר: אני לא בקיא בזה, זו לא הטריטוריה שלי, אני בטריטוריה לטיגטורית בפרקליטות, אבל רוח הדברים היתה עיסוק בסוגיות המשפטיות.
איתי בר: לכן זה לא נכון לראות את התמונה כאילו כביכול יושב גוף מלמעלה, מעל הוועדה, אלא ככל שמדובר בסוגיה משפטית.
ישראל חסון: איתי, לפי האופן שאתה מציג את הדברים, כל חווה שאתה הגשת נגדה תביעה, הוועדה לא יכולה לאשר אותה.
איתי בר: אני לא חושב ככה.
ישראל חסון: זה הפועל היוצא צריך להיות.
ישראל חסון: בוא נדבר ברמה הלוגית של העניין.
ישראל חסון: אתה לא מתיישב מעל אלא אתה עושה הערכה אם יש בכלל איזשהו בסיס משפטי, על סמך זה אתה מגיש את התביעות.
איתי בר: מה שדיברתי כרגע, דרך אגב, זה לא הפרקליטות אלא היועץ המשפטי לממשלה מנחה.
איתי בר: הפרקליטות לא מנחה.
איתי בר: הפרקליטות בשורה התחתונה - - -
ישראל חסון: מיישמת את הנגזרת.
ישראל חסון: אז עכשיו אני שואל שאלה נורא פשוטה.
ישראל חסון: מאחר שהוא הנחה את מה שהוא הנחה לכאורה שבע חוות, שאתה הגשת עליהן תביעה, לפי הערכת המצב של הייעוץ המשפטי לממשלה ושל הפרקליטות, הוועדה לא יכולה לאשר אותן.
איתי בר: לא נכון עובדתית.
ישראל חסון: עזוב רגע "שבע".
ישראל חסון: אני לא רוצה לא להיכשל ולא להכשיל.
ישראל חסון: לא רוצה שתגיד פה משהו שאחרי זה בבית-משפט לא תוכל להגיד משהו אחר.
ישראל חסון: אנחנו מדברים על הצגת המדיניות.
ישראל חסון: הרי אתה מייתר את הוועדה.
ישראל חסון: חנא, אפילו שאני יודע מה דעתך, לוגית אני צודק או טועה?
שי חרמש: הכנתי אותו כבר קודם.
שי חרמש: אמרתי לו: אתה בעד שמירת החוק, נכון?
שי חרמש: לא אהבת את החוק, החוק נחקק, אתה תלך נגד חוק שנחקק?
שי חרמש: אמר לי ד"ר סוייד: בשום פנים ואופן לא.
חנא סוייד: אגיד לך מה אני חושב על כל הדיון.
חנא סוייד: זו ההערה הראשונה שאגיד.
ישראל חסון: לא, לא התכוונתי.
חנא סוייד: תן לי, הערה קצרה מאוד.
שי חרמש: יש לך פה חבר כנסת הגון, אל תעצור אותו.
חנא סוייד: יש חושבים שפה מדובר במדינת חוק.
חנא סוייד: אז זה לא בדיוק מדינת חוק, זה מדינת עורכי-דין.
שי חרמש: את זה אני אוהב.
איתי בר: אני מסכים אתך שיש עודף משפטיזציה בחיים שלנו.
שי חרמש: אתם המייצגים הנאמנים שלה.
ישראל חסון: אבל אריאל, אתה עוד לא ענית לי, אני רוצה להבין באמת.
ישראל חסון: אסביר לך למה אני רוצה להבין את זה, כי זו הנקודה הכי מהותית מבחינתי, משום שאם יתפתח פה bypass, כמו שמאשימים את הבית הזה בחוק עוקף בג"ץ, אז יש פה מהלכים שאין דבר כזה בטבע.
ישראל חסון: אבל אם יתפתח פה במשרד המשפטים bypass לוועדה, אז אני אחזק את החוק.
ישראל חסון: שיהיה ברור.
ישראל חסון: אתה מבין אותי?
אריאל צבי: אני מבין.
ישראל חסון: ואני מריח פה bypass.
אריאל צבי: אני יכול לענות?
ישראל חסון: אתה צריך לענות.
אריאל צבי: אני יושב גם עם משרד המשפטים וגם בוועדה.
אריאל צבי: אני לא חושב שיש פה מעקף של הוועדה.
אריאל צבי: אני אומר שוב, הדברים נבחנו לגופו של עניין, כל תיק ותיק.
אריאל צבי: התביעות שהגשנו וכרגע המצב שלהם בבית-משפט הוא כמו שהפרקליט תאר, הם מצבים שהם מחוץ לגבולות הסמכות של הוועדה.
ישראל חסון: אריאל, החוק אמר את הדבר הבא: ישנה מהומה ומבולקה בכל הסוגיה הזו, אנחנו מבקשים להסדיר.
ישראל חסון: לפיכך אמרנו שתוקם ועדה תחת אחריותו של המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
ישראל חסון: לכל מי שרוצה standing בפני הוועדה, יש לו שנה וחצי להביא את כל המסמכים, הוועדה תדון.
ישראל חסון: ברגע שאתה לקחת את עצמך ואמרת: אני שם את עצמי פה, אני יודע להגיד מה יש לו ומה אין לו standing, אתה יצרת ציר עוקף.
ישראל חסון: אין מה לעשות, הרי זה כל הדיון.
אריאל צבי: כי הפרשנות שאתה מציג עכשיו, המשמעות שלה היא, וכמו שהציגה את זה בדיון הקודם נציגת הפרקליטות, שיכול אדם בתוך השנה וחצי הזאת לפלוש לכל קרקע שהוא רוצה, ועצם הגשת הבקשה לוועדה תהווה בשבילו תעודת חסינות עד בוא גואל.
אריאל צבי: זו הקצנה של אותו דבר.
ישראל חסון: סלח לי, אדוני, אתה יכול להגיד שהעובדה שהדבר הזה פתוח ולא מתוחם בזמן היא כשל.
אריאל צבי: אני מסכים.
ישראל חסון: אוקיי, אז תתחם את זה בזמן.
יעקב שמול: הוועדה תיחמה את זה בזמן.
ישראל חסון: סלח לי.
ישראל חסון: באמת סלח לי.
אריאל צבי: אני מסכים שראוי שהוועדה תתכנס לקראת החלטות, אולי היועץ המשפטי של הוועדה יוכל להגיד זמנים.
ישראל חסון: לא, אריאל, אנחנו לא בורחים מהנקודה.
ישראל חסון: במדיניות שאתה קיבלת בגלל שזה פתוח, אמרת: אני עכשיו ממלא את מקומה של הוועדה, אני יושב מעליה.
ישראל חסון: אין לי תרגום אחר.
אריאל צבי: ממש לא.
אריאל צבי: אנחנו בעצמינו סובלים מהעדר הזמן של עבודת הוועדה, כי יש עשרות תביעות אחרות שאנחנו או מגישים או מקפיאים בגלל שאנחנו מחכים להחלטה של הוועדה.
ישראל חסון: אני מקווה שאתה לא סובל מדי מזה.
ישראל חסון: אתה סובל מזה נורא?
אריאל צבי: אני משתדל - - -
ישראל חסון: את אלה שהקפאת, אני מבין שזה נעשה מתוך שיקול של בחינה של רוח החוק והבסיס המשפטי שיש לכם, נכון?
ישראל חסון: אלה שהגשת זה גם מתוך בחינה.
ישראל חסון: זה אומר שאתה שמת את עצמך מעליה, כי לא נתת לה את הזמן למצות את עבודתה, שזה תכלית החוק.
ישראל חסון: אין לי לוגיקה אחרת, אני נורא מצטער.
ישראל חסון: הטענה שלך היא נכונה, אריאל, שמאחר והתמשך לנו הדבר הזה הרבה מעל ומעבר למה שרצינו נקלענו לסיטואציה, אבל אתם לא נתתם גם את השנה וחצי.
אריאל צבי: אבל התביעות האלה הוגשו גם לפני.
ישראל חסון: בסדר, התביעות האלה הוגשו, עכשיו אתה דן בהן עוד פעם.
ישראל חסון: אני אומר לך שוב פעם: אתה שם את עצמך מעל.
ישראל חסון: אם אתה שם את עצמך מעל, אז אני צריך להגיד: לא לזה התכוונו.
ישראל חסון: כי מה שהבית הזה התכוון, שתהיה ועדה שתסדיר ותביא לך את הדברים שהיא לא יודעת להסדיר, לא הפוך.
ישראל חסון: לא שאתה תבחן מה ניתן להסדרה ותשאיר לוועדה לדון ביתר.
ישראל חסון: אם זה מה שהיינו רוצים, זה מה שהיינו עושים.
ישראל חסון: לוגיקה אלמנטרית.
ישראל חסון: חבר'ה, אתם מבינים מה אתם עושים?
שי חרמש: הם ודאי מבינים.
ישראל חסון: לא, אז אני אומר לך: אתה מבין מה שאתם עושים?
ישראל חסון: זה מה שאתם עושים.
שי חרמש: הם לא אהבו את החוק.
ישראל חסון: איתי, וואלה, זה כבר לא אתך עכשיו.
שי חרמש: ישראל, חוזרים עוד פעם לדיון הפילוסופי של הישיבה הקודמת.
שי חרמש: אם התוצאה היא של הישיבה הקודמת, בוא נסגור את זה, בכל הרצינות.
איתי בר: אבל זה היה נכון, כל מה שאתה אומר בשורש של ה-bypass, אם היה איזה חוק של שורה אחת, שאומר: הוועדה תסדיר וזהו.
איתי בר: החוק מתווה את תחום הפעילות של הוועדה.
איתי בר: הייתי שמח מאוד אם החוק היה מאפשר, היה פוטר אותנו.
ישראל חסון: איתי, היית בדיונים פה בחקיקה?
ישראל חסון: תראה, איתי, ישבנו פה בדיונים בחקיקה לא יום, לא שבוע ולא חודשיים.
ישראל חסון: ישבנו פה, נתנו פה אופציה לקיים שיחות.
ישראל חסון: ותדע לך, יושב פה חבר הכנסת חנא סוייד, היו לי אתו שיחות ארוכות, הוא טען טענות מאוד כבדות בעד ונגד – בעד הוא לא כל כך טען, אלא נגד – וטענות מאוד יסודיות.
ישראל חסון: התלבטנו.
ישראל חסון: הרוח של החוק הזה אמרה את הדבר הבא: בואו ננסה למצוא מכניזם לפתור איזושהי בעיה בלי ליצור בעיות אחרות.
ישראל חסון: זה היה הרוח.
ישראל חסון: ותשמע, דיברו פה נציגי משרד המשפטים מהבוקר ועד הלילה, אני אומר לך, עשו את מלאכתם נאמנה.
ישראל חסון: התחשבנו.
ישראל חסון: חבר הכנסת סוייד, אתה יכול להעיד לטובתי, שכל אחד שרצה להביע את דעתו, היה יכול פה להביע.
ישראל חסון: בסוף הרמנו ידיים.
ישראל חסון: יש רוח שהחוק הזה אמר.
ישראל חסון: אנחנו מבקשים לנסות להסדיר בעיה שנולדה כתוצאה מכל מיני דברים, שאף אחד מאתנו לא התכוון.
ישראל חסון: מה עושה עכשיו משרד המשפטים?
ישראל חסון: שמע, לא נולדתי אתמול, והאמן לי, איתי, בלי קצת חושים חדים, פחות מעורך-דין ממוצע, לא הייתי נשאר בחיים 7,000 פעם.
ישראל חסון: מה הוא עושה, bypass?
ישראל חסון: אוקיי, ל-bypass יש תשובה.
איתי בר: מה שאתה קורא לו bypass, זה קונוטציה שלילית.
איתי בר: כביכול כאילו יושב מישהו, רוקם מזימות על מנת להחיל איזשהו חוק שהוא לא לרוחו, נניח.
איתי בר: זה לא המצב.
שי חרמש: הרי ביטאתם את זה כבר בבית-המשפט, אמרתם שזה הלבנה.
שי חרמש: מה אני צריך להבין מהלבנה?
איתי בר: אתה רוצה, אחר כך נעשה ויכוח מילוני על הלבנה והסדרה, מה ההבדל, אני לא רואה הרבה הבדלים.
איתי בר: מה שהיה לא חוקי במישורים שונים ומשונים, הפכת חלק לחוקי.
איתי בר: עכשיו נתחיל לדבר על הסמנטיקה או בצורה עניינית?
איתי בר: אתם מייחסים יתר מוטיבציה למשרד המשפטים, אתם שוכחים דבר אחד.
איתי בר: משרד המשפטים, על זרועותיו השונות, בין אם זה הפרקליטות – ויש הבדלים, דרך אגב, מי שמתמצא, בין הפרקליטות לבין הייעוץ בחקיקה, יש הרבה פעמים חילוקי דעות וכו' – אבל דבר אחד משרד המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה אנוסים לעשות, בהגדרה, זה אולי ב-DNA שלהם, וזה לעבוד לפי חוק.
איתי בר: הם מרובעים מדי, הם לא יכולים לאפשר איזשהם מה שאתה קורא לזה רוח החוק וכו'.
איתי בר: אנחנו כמשפטנים חיים, מה לעשות, מהטקסט של החוק.
ישראל חסון: איתי, מאחר ואני באמת מעריך אותך כאדם מספיק אינטליגנט, אתה מבין שבין מה שאתה אמרת ובין מה שאנחנו אומרים יש עוד הרבה תחנות ביניים שאפשר היה לעשות, אם אתה מתכוון לעשות את זה על-פי רוח החוק שמחפש הסדרה.
ישראל חסון: דרך אגב, אני יודע להסביר לך היטב מה ההבדל בין הסדרה להלבנה, באמת אני אומר לך.
ישראל חסון: אבל עזוב את זה רגע, על זה תדבר עם שי אחרי כן.
ישראל חסון: אני אומר לך למשל, שאם משרד המשפטים היה מסב תשומת לב – סתם דוגמה, תחנת ביניים אחת אפשרית - -
איתי בר: יהיו קשיים אחר כך בהמשך.
ישראל חסון: - - של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, ואומר להם: רבותי, שיהיה לכם ברור, יש לנו פה מצב של עוברי עבירות, אם אתם לא תסיימו את זה במועד הזה ניאלץ להתחיל לפעול – ניאלץ להתחיל לפעול, אני אתך.
איתי בר: לא רוצה כאן להשבית שמחות, אבל בהחלט גם יש דיונים במשרד המשפטים בצד הפלילי.
איתי בר: ונכון לעכשיו, גם זה נמצא במצב של המתנה.
איתי בר: זה לא התחום שלי בעצם, התחום האזרחי.
ישראל חסון: איתי, אני חייב לספר לך משהו, ואני לא אצביע על הבן-אדם.
ישראל חסון: אחת התביעות נגד "דרך היין" הוגשה למישהו שהתקשר אלי ואמר לי: שמע, הבן שלי עבר גיבוש של מטכ"ל ושלדג, הוא לא יכול להתקבל, אתה יודע למה?
ישראל חסון: כי יש לו תיק פלילי, יש לו תביעה עם חשד לפלילים.
איתי בר: פה ב"דרך היין"?
איתי בר: אין שום תביעה.
איתי בר: מה שאני יודע.
איתי בר: עוד פעם, אני לא עוסק בפלילי.
ישראל חסון: יש נגדו תביעה, אוקיי?
איתי בר: אה, תביעה אזרחית?
ישראל חסון: כן, תביעה אזרחית.
איתי בר: נו, וזה מה שמעכב לתהליכי מיון?
שי חרמש: זו הערה בתיק.
קריאה: Welcome to the club.
ישראל חסון: אתה לא יכול לעבור אבחון.
ישראל חסון: אתה יודע למה אני מספר לך את זה?
ישראל חסון: כי אלה החיים.
ישראל חסון: אריאל, לא יעזור לך כלום, אני רוצה לדעת אם הבהרת למשרד לפיתוח הנגב והגליל שאם זה לא ייגמר תוך שנה וחצי, שנתיים – ככה בניסוח הזה – אתה תיאלץ להתחיל לפעול?
אריאל צבי: זמנים לא נתתי להם.
ישראל חסון: הדיון הוא על זמנים.
ישראל חסון: הרי אם הייתי אומר לך: אתה ממתין שנתיים ואתה מקבל תשובות.
אורנה הוזמן בכור: זה לא נאמר בכלל.
אריאל כהאן: צריך להודות, היה מכתב של הפרקליטות לוועדה לנסות להחיש.
ישראל חסון: אני אומר לך לנסות להחיש?
ישראל חסון: אני שואל אותך שאלה נורא פשוטה.
ישראל חסון: יש רוח חוק, ורוח החוק אמרה שאנחנו רוצים לנסות ללכת על הסדרה.
ישראל חסון: לקחנו את גברת אדווה, ואמרנו לה: תתחילי לעבוד, תתחילי לרבע את המעגל.
ישראל חסון: התחילה לעבוד.
ישראל חסון: בזמן הזה יש מדיניות של משרד נוסף שאומר:
ישראל חסון: בשלב הזה אני יודע מה היא תוכל לאשר מה לא, ואני מגיש תביעות.
ישראל חסון: זה בעצם מה שהוא אומר.
ישראל חסון: אתה יועץ משפטי, למה אתה לא אומר לו שהוא לא יכול להגיד משפט כזה?
ישראל חסון: למה אתה לא אומר למשרד המשפטים: אתה לא יכול להגיד משפט כזה?
ישראל חסון: טוב נו, עזוב, חבל על הזמן.
שי חרמש: אפשר לסגור את הישיבה?
ישראל חסון: לא, בוא ניתן למי שרוצה עוד לדבר.
ישראל חסון: בבקשה, יוני, אייל, תחליטו אתם.
ישראל חסון: סליחה, אבי הלר רצה לדבר.
אבי הלר: בפן התכנוני אני יכול להתייחס.
אבי הלר: אזכיר לכולנו שאנחנו מבססים את האפשרות לתכנון של חוות הבודדים על בסיס של תוכנית המתאר מחוז הדרום 14/4 תיקון 42, שמגדירה למעשה את האפשרות התכנונית של חוות בודדים, תוכנית "דרך היין".
אבי הלר: ומה שאנחנו רואים בתוכנית המתאר זו אותה רצועה שבתחומה אפשר לבחון אפשרויות תכנון.
אבי הלר: בין 2009 עד 2012 נכון להיום הוגשו לוועדה המחוזית מחוז דרום 25 תוכניות של חוות, שנידונו בוועדה מחוזית, חלקן בתנאי הפקדה בתנאים, חלקן בטרם דיון, מתוך ה-30 שאנחנו יודעים שהם אופציה לתכנון.
אבי הלר: זה הסטטוס של היום.
קריאה: כל חוות "דרך היין"?
אבי הלר: כן, הכול.
קריאה: הוא לא אמר "כל".
קריאה: אני אמרתי.
ישראל חסון: אבי, אני מציע לך שתיקח עורך-דין לידך, לפני שאתה מקבל תביעה.
ישראל חסון: אין משהו לא חוקי.
קריאה: אבל הוא אמר את האמת.
ישראל חסון: טוב, אוקיי, בבקשה.
יעקב מושקוביץ: אני מייצג פה את מועצה אזורית רמת-הנגב, שכמובן תומכת בפרויקט "דרך היין".
יעקב מושקוביץ: אני רוצה להבהיר פה לחברי הכנסת, דיברו פה על לוח זמנים, הייתי בכל הישיבות שחוקק החוק פה בוועדת הכלכלה - -
ישראל חסון: אנחנו מנסים להירגע מזה.
יעקב מושקוביץ: - - רוח הדברים היתה שמי שהיה לו חוזה, החווה שלו תוסדר.
יעקב מושקוביץ: זה היה רוח הדברים, כי אמרו: מה, סתם בן-אדם עלה?
יעקב מושקוביץ: אם היה לו חוזה זה סימן שהיה איזשהו כיוון.
יעקב מושקוביץ: אתם צריכים להבין, חברי הכנסת, יש פה התחכמות, התחכמות פשוטה מאוד.
יעקב מושקוביץ: כי הם אומרים בוועדה: כן, היה לו חוזה?
יעקב מושקוביץ: אז הוא יקבל רק על השטח של החוזה.
יעקב מושקוביץ: מה ביקשו בכלל בחוק הזה?
יעקב מושקוביץ: מה ביקשו להסדיר?
יעקב מושקוביץ: את הנושא של המגורים.
יעקב מושקוביץ: הנושא של המגורים היה צריך לקבל פטור ממכרז מהוועדה.
יעקב מושקוביץ: השר היה צריך להמליץ שפוטרים אותו ממכרז רק לנושא המגורים.
יעקב מושקוביץ: בנושא החקלאי הם קיבלו בחוזה את השטח ממשרד החקלאות, לא צריך מכרז, לא צריך שום דבר.
ישראל חסון: יענקל'ה, עזוב.
יעקב מושקוביץ: מה אומרים היועצים המשפטיים?
יעקב מושקוביץ: רק השטח של החוזה.
יעקב מושקוביץ: על השטח של החוזה לא צריך פטור ממכרז ולא צריך כלום.
יעקב מושקוביץ: זאת פשוט התחכמות, ושיגידו את זה במצח נחושה.
ישראל חסון: מר מושקוביץ, אני הייתי מבקש מחבר הכנסת סוייד שיתרגם את זה, אבל בערבית יש פתגם שאומר: הלבנו, לא מחלב ולא מקמח.
ישראל חסון: עזוב, אל תיכנס, לא פה זו הפינה של ההתחכמות, משום שאתה יודע בדיוק כמוני, שבין החוזה לבין השטחים המעובדים יש הבדל לא מבוטל, אנחנו יודעים את זה.
ישראל חסון: אל תיכנס לזה, זה לא הנושא כאן.
ישראל חסון: יש פה שני גופים, אחד זה הוועדה, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, תחתיו יש ועדה, ויש פה מדיניות של הייעוץ המשפטי לממשלה.
ישראל חסון: זה שני הדברים שעומדים.
ישראל חסון: דרך אגב, כתוצאה מהמדיניות הזו שלו נגזרים הרבה מאוד דברים: לא מחדשים חוזים ואין משרד החקלאות ואין ואין עוד 20,000 דברים.
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אולי אכניס איזו הערה.
חנא סוייד: אולי בזמן שהובלתם את החוק הזה, שידרתם לאנשים איזו תחושה לא מדויקת, לא נכונה, שבעצם חשבו ברוח הזו שהכול מותר, כל מה שנעשה יולבן או יוסדר, ועכשיו זה לא יצא ככה, ואז יש בעיות עם זה.
חנא סוייד: אני זוכר אז שדנו בעניין הזה ובחנו אותו, שהיתה מין תחושה לא מוצהרת שאוטוטו הכול יעבור.