GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל עופר: הבעיה שאנחנו ניצבים מולה היא הבעיה של האמצע.
איל עופר: חבל שחברי הכנסת חנין, יחימוביץ ופרץ לא נמצאים כאן אתנו.
איל עופר: אני מבקש שהפרוטוקול יציין הם לא חיכו לשמוע את מה שאנחנו, הקהל, רצה להגיד.
איל עופר: קודם כל, בואו נסתכל על מחירי הסחורות.
איל עופר: יש פה גרף של מחירי הקפה בעולם.
איל עופר: זה נכון למרץ 2012, בירידה מהשיא, ואני יכול להגיד לכם שהיום זה עוד יותר נמוך.
איל עופר: גם מחירי הקקאו בעולם הם בשפל.
איל עופר: בדקתי את זה בשקלים.
איל עופר: שלא יבואו ויספרו לנו שמעמיסים עלינו את העלויות.
איל עופר: מחירי הסחורות בעולם עולים ויורדים, מה שקורה – יש לי פה את מחירון "שטראוס", למשל, ויושב לידי רמי לוי והוא יוכל להגיד.
איל עופר: המחיר של 200 ג' קפה עלית במחירון הוא 31.70.
איל עופר: זה לא המחיר שבו מוכרים.
איל עופר: זה בדיוק אותו סיפור כמו הספרים – שמים מחיר ואחר כך מעלים או מורידים עם כל מיני מבצעים.
איל עופר: זאת הדרך שבה מבלבלים את הקהל.
איל עופר: אני אישית, ויתקן אותי כבוד המנכ"ל – שמעתי אותו אומר שאין שקיפות מחירים בישראל.
איל עופר: מבלבלים אותנו בצורה אינסופית כמעט.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בדרך כלל אם יש מחיר ויש מבצע - -
איל עופר: בעזרת זה שהם שמים מחיר גבוה במחירון, המחיר המומלץ לצרכן הוא המלצה בלבד, ואז מה שהם עושים – הם מעלים ומורידים כל הזמן.
איל עופר: עיתונאים שיושבים פה לידי לא יכולים לעקוב אחרי המבצעים והם מבלבלים אותם.
איל עופר: ביטול של מבצע הוא העלאת מחיר.
איל עופר: אף אחד לא יכול לעקוב אחרי זה.
איל עופר: מה שקורה הוא שמראש שמים את המחיר המומלץ לצרכן במחיר לא ריאלי, שלא מוכרים בו.
לאה ורון: אלה דברים שהוצגו לוועדה בדיון ב-7 לנובמבר, 2011- יצירת בלבול אצל הצרכן לגבי המחיר, אי בהירות לגבי מבצעים - - -
איל עופר: אנחנו שמחים שזה הוצג.
איל עופר: אני רוצה להפנות לשתי נקודות עובדתיות.
איל עופר: אם מסתכלים על הדוח בעמוד 20, בגרף – עליות המחירים התחילו ב-2005.
איל עופר: כל חברי הכנסת שאמרו פה שהעליות התחילו ב-2008, אני מציע שתסתכלו על הגרף בעמוד 20.
איל עופר: נכון שהגרדיאנט נהיה יותר חד ב-2008, אבל העליות עצמן התחילו ב-2005.
איל עופר: הדוח גם מציין בפירוש את העובדה שהריכוזיות, הן מבחינת שטחי מדף והן מבחינת מכר כספי – עלו בדיוק בין 2005 ל-2008.
איל עופר: "שופרסל" ו "מגה" הפכו להיות 68% משטח המדף, 64% מהמכר הכספי.
איל עופר: הדברים האלה, רבותיי, משפיעים.
איל עופר: הדוח גם אומר עוד דבר – שכל השינויים האלה של המבנה האוליגופולי, יצר שינוי משקל חדש במשק, שבו כוחם היחסי של החקלאים והצרכנים ירד.
איל עופר: הייתי מוסיף גם את היצרנים הקטנים.
איל עופר: מי שנפגע זה אלה שבקצוות – הצרכן מצד אחד, היצרן הקטן מצד שני, והחקלאי.
איל עופר: מי שבאמצע, היצרנים הגדולים והמשווקים – הם אלה שהשתלטו על השוק.
איל עופר: אני רוצה לומר רק עוד נקודה אחת בנושא הזה של המונופולים.
איל עופר: יושבים כאן הרבה מאד חברי כנסת שקוראים לעצמם חברתיים ודואגים לתעסוקה.
איל עופר: צריך להבין דבר פשוט: מונופול הוא בהגדרתו דבר שפוגע בתעסוקה.
איל עופר: מונופול יש לו אינטרס להזיז את המחיר כמה שיותר גבוה, לנקודה הכי גבוהה בעקומת הביקוש, ששם הביקוש יורד אבל המחיר עולה, ומצד שני הוא מצמצם את ההוצאות שלו.
איל עופר: הוא מייצר פחות.
איל עופר: זאת אומרת שהמונופול תמיד מביא את הדברים – ויש לי פה עקומות ביקוש, וחבר הכנסת ברוורמן עשה על זה את הדוקטורט שלו, ויכול להסביר למי שהוא רוצה: מונופול תמיד רוצה לצמצם את הייצור.
איל עופר: מה שחונק את המדינה הזו - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אם יש ביקוש?
איל עופר: גם אם יש ביקוש, ואני יכול להראות לך את זה בעקומות היצע וביקוש.
איל עופר: מונופול מביא את המחירים לנקודה שקוראים לה ביקוש מצרפי מקסימלי, ושם, בנקודה הזו, המחירים הם גבוהים.
איל עופר: אני יודע שאת חולקת עלי אבל אני מוכן לתת דוגמאות.
איל עופר: המונופול מעוניין לייצר כמה שפחות גם אם יש ביקוש.
איל עופר: זה טבעו של מונופול, כי שם הוא מרוויח הכי הרבה.
איל עופר: הנקודה היא שמה שקורה - ברגע שיש אתה המחירים הגבוהים האלה, הם פוגעים בתעסוקה, פוגעים בביקוש, פוגעים בכל הכלכלה.
איל עופר: המחירים הם אלה שחונקים את הכלכלה הישראלית, והמונופולים האלה הם אלה שחונקים גם את הכלכלה, גם את המחירים.
איל עופר: זה לא מקרי שהיום לחברת "שטראוס" לדוגמה – יש לה יותר עובדים בחו"ל מאשר בארץ.
איל עופר: כי שם יש לה שווקים תחרותיים, שם היא נאלצת למכור במחירים יותר נמוכים, שם הנצילות במפעלים יותר גבוהה, וזה מופיע בדוחות שלהם.
איל עופר: הגיע הזמן שנבין שבמדינת ישראל מה שגרם לכל התופעה הזו היא המונופולים והריכוזיות, ומה שחסר בדוח שלך, מר קדמי, זה פירוק המונופולים.
איל עופר: פירוק של הריכוזיות שחונקת לחלוטין את מדינת ישראל.
איתן כבל: קודם כל הערה קטנה – לתת ציונים לחברי כנסת זה בסדר, על כך שהם הלכו.
איתן כבל: אני מבין את זה - -
איל עופר: אנחנו הציבור.
איל עופר: אנחנו באנו לפה, בהתנדבות.
כרמל שאמה-הכהן: יש דבר אחד שצריך להבהיר – יש כמה ועדות שמתנהלות במקביל, ואני מניח שהח"כים עזבו לישיבות אחרות.
איתן כבל: זה לא שהם נסעו הביתה.
איל עופר: יש לנו הזדמנות מאד קטנה להביא את דבר האזרחים בפני חברי הכנסת.
איל עופר: הזדמנות נדירה.
כרמל שאמה-הכהן: ההנחה היא שחברי הכנסת קוראים את הפרוטוקול של הדיון.
איל עופר: והיו לנו דברים ענייניים להגיד ביחס לדברים שהם אמרו.
איתן כבל: בסוף, אנחנו גם צרכנים, בסופו של עניין.
איתן כבל: אני יכו לומר לכם עוד לפני הדוח המלומד של ועדת קדמי, שעשתה, בסך הכול, עבודה טובה מאד.
איתן כבל: אם אנחנו מסתכלים על השוק בישראל, ואולי הבולטות הכי גדולה של הכשל היא בשוק המזון – זה מתחלק לשניים: אל"ף, חזירות, ובי"ת- הם יכולים.
איתן כבל: לפני שאנחנו עוסקים בעקומות ובשאלות גדולות, זה שילוב של חזירות והיכולת.
איתן כבל: אין כמעט נושא שלא עלה במשך השנים כאן על ידי חברי כנסת בוועדה הזו.
איתן כבל: סימון מחירים, יבוא, יצוא, שיעורים במבוא לכלכלה ובשיווק.
איתן כבל: ותמיד זה בלתי אפשרי.
איתן כבל: אתם זוכרים את הקרב על הסימון?
איתן כבל: אמרו שהשוק יתמוטט.
איתן כבל: אין כמעט עניין שאנחנו לא מביאים אותו לכאן וזה מתחיל מכך שהשוק יתמוטט.
איתן כבל: בואו נלך למקומות אחרים.
איתן כבל: האם זה רק שם?
איתן כבל: מה קרה בשוק התקשורת?
איתן כבל: עזבו את מה שקורה בימים האחרונים.
איתן כבל: הרי פתחנו שוק כדי שתהיה תחרות, ואחרי התחרות התברר לא רק שאין תחרות אלא שהצרכנים נדפקים על שמאל ועל ימין.
איתן כבל: אין כמעט עניין במשק הישראלי, זו לא רק שאלה של יבוא.
איתן כבל: קח את התחרות בין YES ל- HOT.
איתן כבל: שם אין צורך לייבא.
איתן כבל: יש פה את ה-100 ומשהו ערוצים וגם פה.
איתן כבל: הצרכן מרגיש שהוא נמצא במקום אחר?
איתן כבל: לכן אני אומר את זה קודם כל, מנקודת המבט שלי, ואני אחד שמסתכל ובודק ופעיל מאד בנושאים הצרכניים פה.
איתן כבל: זה מקומם אותי פעם אחר פעם.
איתן כבל: והממשלה, הממשלות – זה לא שהכשל התחיל ב-2005 עם ראש הממשלה לשעבר אולמרט.
איתן כבל: יותר מכך אני אומר לכם: יש לנו גם זכרו קצר.
איתן כבל: דבר הוא לתקופתו.
איתן כבל: יש כאן נרטיב של מערכת יחסים של צרכנים מול יצרנים.
איתן כבל: לפני 10 שנים לא בכינו?
איתן כבל: בכינו בצורה אחרת.
איתן כבל: אז אולי לפני 5 שנים כוח הקניה, בנקודת זמן מסוימת היה יותר טוב, אז לאנשים היה יותר קל לקנות, אבל רמת המחירים בישראל היא בלתי סבירה כמעט בכל תחום ועניין.
איל עופר: יש פה את דוח מרכז טאוב וגם הדוח של קדמי מאשר: היינו 10-20% מתחת לממוצע ה- OECD והיום אנחנו 10-20% מעל ממוצע ה- OECD.
אריה ביבי: השאלה היא למה.
איל עופר: לכן, מה שאנחנו אומרים - כדי להתאים את עצמנו חזרה למה שהיינו, אנחנו צריכים לרדת 30-40%.
איתן כבל: המבחן- ואני מדבר על הרבה נושאים שקשורים לנושאים צרכניים.
איתן כבל: במערכת יחסים זה לא רק שגר ושכח.
איתן כבל: מספר הרפורמות שנעשו כאן כדי להתמודד עם עניינים כאלה ואחרים, הוא באמת עצום, ב-10 השנים האחרונות.
איתן כבל: בסופו של עניין אני לא רוצה עודף רגולציה.
איתן כבל: אני מסכים אתך גם בעניין הזה, אריה.
איתן כבל: אבל בסופו של דבר הממשלה מתפרקת מהעניין.
איתן כבל: נדמה לה שהיא נותנת לשוק לעשות את הפעולה שלו, אבל השוק, לא רק שלא עושה את הפעולה שלו – אבל אתה אומר לעצמך – לעזאזל, אולי לא היינו צריכים לעשות את הרפורמה הזו, כי אם היינו משאירים את זה כמו שזה היה, אולי הצרכן היה יוצא נשכר.
איתן כבל: זו התחלה, אבל בסופו של דבר נדרשת מעורבות של הממשלה ביום שאחרי קבלת ההחלטות, תודה.
אהוד פלג: יוקר המחיה מושפע משלושה גורמים עיקריים – קיומה של תחרות בשוק, שקיפות וגילוי נאות ויכולת השוואה והשוואה בפועל של הצרכנים.
אהוד פלג: או שהגורמים האלה מתקיימים בשוק, או שהממשלה צריכה להתערב, כי אחרת המחירים עולים.
אהוד פלג: דוח קדמי חושף בצורה יפה שלושה דברים: 1.
אהוד פלג: השוק לא היה תחרותי 2.
אהוד פלג: הממשלה לא התערבה 3.
אהוד פלג: כתוצאה משני אלה – רמת המחירים עלתה בישראל בצורה בלתי סבירה, בעשרות אחוזים.
אהוד פלג: חבל רק שהדוח לא מציין דיונים שונים בכנסת וקריאות שונות של המועצה לצרכנות ושל רשות ההסתדרות לצרכנות במהלך השנים על כך שרמת המחירים עולה ונדרשת התערבות.
אהוד פלג: אפשר לקרוא לזה – לבכות על חלב שנשפך.
אהוד פלג: אנחנו קוראים לזה: לבכות על חלב שנשכח, ובכל מקרה, על מחירו.
אהוד פלג: מה שבעיקר היה חסר זה יד על הדופק ובמקרה הצורך – התערבות ממשלתית.
אהוד פלג: אז מה צריך לעשות עכשיו?
אהוד פלג: קודם כל, הוועדה ממליצה על צעדי תיקון מעשיים, לגבי כל אחד מהגורמים שתורמים ליוקר המחיה.
אהוד פלג: אפשר להתחיל להתווכח אם ההמלצות האלה מספיקות או לא.
אהוד פלג: יכול להיות שהן לא מלאות.
אהוד פלג: למשל, בתחום של פיקוח – המועצה לצרכנות המליצה בפני ועדת קדמי על מוצר עוגן בפיקוח בכל קטגורית מזון בסיסית.
אהוד פלג: חבל שהדבר הזה לא אומץ ובמקום זה הולכים רק על דיווח.
אהוד פלג: אבל מה שאנחנו מציעים זה להתחיל ליישם מיד, באופן נחוש ויעיל ומהיר, בשלושה תנאים: התנאי הראשון, ליישם את ההמלצות כמכלול.
אהוד פלג: לא ללכת למקומות שנוח, אלא ליישם הכול ולהקצות לזה משאבים מתקציב המדינה.
אהוד פלג: דבר שני – לקיים את אותה יד על הדופק, לקיים מערך פיקוח ובקרה שוטפים על השגת היעדים של קידום התחרו כדי לתקן בזמן אמיתי מדיניות שגויה או לא מספקת.
אהוד פלג: ודבר שלישי – דיווח רבעוני לוועדה הזו, אדוני, על הורדת רמת המחירים שהיא היעד, שהיא מבחן התוצאה, בעקבות הצעדים שננקטו, כי אם לא ירדו המחירים נדע, נדע במבחן התוצאה שהמדיניות אינה מספקת ושנדרשים צעדים נוספים.
נינו אבסדזה: אני חייבת לומר שאני סקפטית לגבי כל הדוחות, למרות שיש דברים שאני מסכימה עם קדמי.
נינו אבסדזה: ראינו מה קרה עם דוח טרכטנברג.
נינו אבסדזה: בא לי להגיד על הדוח – זכרונו לברכה.
נינו אבסדזה: מה שראינו בסופו של דבר – אנחנו יוצאים החוצה, ובמרכז תל אביב אני רואה דירות שהן מוזלות כתוצאה ממחאה חברתית – החל מ – 1,5 מיליון שקל.
נינו אבסדזה: נו, באמת.
נינו אבסדזה: זה מה שאנחנו רואים מכל הדוחות, לצערי הרב.
נינו אבסדזה: אני מסכימה עם חבר הכנסת כבל – דוחות זה לא עוזר.
נינו אבסדזה: יש לנו עסק עם חזירות קפיטליסטית לא נורמלית, אצלנו זה הרבה יותר גרוע מאשר באמריקה כולה.
נינו אבסדזה: מצד שני את הפסיכולוגיה של הצרכן – ככה גידלו אותו: ככה זה בארץ.
נינו אבסדזה: רוצה או לא רוצה – אנחנו מדינה מיוחדת, אז אתה תשלם ובסופו של דבר אנחנו משלמים.
נינו אבסדזה: מה הדרכים?
נינו אבסדזה: הוזכר כאן שהמחירים היו 20% פחות מאשר ב- OECD ועכשיו הם 20% יותר מאשר ב- OECD.
נינו אבסדזה: אתה יודע מה?
נינו אבסדזה: גם זה לא נכון.
נינו אבסדזה: תשווה עכשיו בין המשכורות שלנו למשכורות באירופה, אז אתה תראה שאנחנו 40% כנראה יותר.
נינו אבסדזה: איפה אנחנו נמצאים?
נינו אבסדזה: קפיטליזם חזירי לא נורמלי, ריכוזיות – שני דברים שבדרך כלל לא אמורים ללכת יחד.
נינו אבסדזה: אף אחד כנראה לא אוהב רגולציית יתר אבל במצב הנוכחי שלנו כנראה אין ברירה.
נינו אבסדזה: דוגמה לא מתחום המזון – מתחום התעופה.
נינו אבסדזה: היתה חברה אחת שטסה במסלול אחד, כרטיס עלה 500 דולר.
נינו אבסדזה: פתחו את השמים, הכניסו חברה שניה, כמה עולה הכרטיס?
נינו אבסדזה: 650 דולר.
נינו אבסדזה: ברגע שיש שתי חברות, נכנסה חברה שלישית – זה נשאר ב-600 דולר.
נינו אבסדזה: שמישהו יסביר לי, וכל זה קורה במהלך של פחות משנה.
נינו אבסדזה: אתה לא יכול להגיד שמחירי הדלק כל כך עלו ובגלל זה זה כך.
נינו אבסדזה: מ-500 אנחנו מגיעים ל -650 דולר, בזה שהתחרות נפתחת, אז כנראה יש פה סוג של בעיה שדורש פיקוח ושבירת המונופולים.
נינו אבסדזה: אני לא יודעת עד כמה אפשר להיות אופטימיים אבל בלי שבירת המונופולים הגדולים, לצערי הרב לא נתקדם.
נינו אבסדזה: יש את הבעיה הפסיכולוגית באמת שככה זה וזה לא יכול להשתנות.
נינו אבסדזה: אולי נצליח לשנות משהו.
רמי לוי: אני שמעתי שרוצים לעזור פה לעסקים הקטנים והבינוניים.
רמי לוי: זה מאד נחוץ, אבל צריך לעשות את זה בצורה נכונה ואמיתית.
רמי לוי: שמעתי שאתה רוצה לתת מדף ליצרן קטן ובינוני.
רמי לוי: אני באופן אישי נותן לו.
רמי לוי: אם לא נייצר לו ביקוש, איפה שיש ריכוזיות – ששם הפרסום, אם תשים לב- טלוויזיה, מי \
רמי לוי: מפרסם?
רמי לוי: היצרנים הגדולים.
רמי לוי: זה לא שהיצרנים הקטנים לא נמצאים אצלי על המדף, אבל פשוט אין לו ביקוש.
רמי לוי: אני רוצה להציע שיתנו ליצרנים הקטנים תקציב לפרסום במקומות כמו טלוויזיה ועיתונות.
רמי לוי: ברגע שנייצר ביקוש, נייצר תחרות.
רמי לוי: ביקוש והיצע בסופו של דבר זה אל"ף בי"ת של תחרות.
רמי לוי: זה נחוץ.
רמי לוי: אם נעשה את זה נראה תחרות בין הקטנים והבינוניים מול היצרנים הגדולים.
רמי לוי: דבר שני – אני חושב שבאמת צריך להוריד מחירים, אבל כדי להוריד מחירים צריכים לבדוק את הדבר מהיסוד.
רמי לוי: היסוד שלנו יקר: הדלק, החשמל, המים, הארנונה.
רמי לוי: בירושלים ארנונה יקרה יותר מאשר השכרת חנות.
רמי לוי: משלמים 7 דולר למטר ארנונה בירושלים, אתה רוצה לשכור חנות – עולה לך 5 דולר.
רמי לוי: כל עלויות התפעול האלה מחייבות אותך לעבוד על רוח גולמי גבוה.
רמי לוי: כשמדברים פה על להוריד 20 ו-30 אחוז – כולם רוצים, השאלה אם אפשר.
רמי לוי: אפשר, אם הולכים בשרשרת הנכונה.
רמי לוי: זה קודם כל הסקטור הציבורי - לבטל ביורוקרטיה.
רמי לוי: קודם כל.
רמי לוי: איפה שיש ריכוזיות – ארנונה, חשמל, מים וכל הדברים האלה, ששם הוא מרים את המחיר מתי שהוא רוצה ואיך שהוא רוצה.
רמי לוי: ומי סובל מזה?
רמי לוי: אותם אנשים שבסופו של דבר צריכים לנהל את העסק שלהם ולהתייעל.
רמי לוי: ובסקטור הציבורי לא מתייעלים.
רמי לוי: אם תיקחו רשויות מסוימות, לדוגמה – אין שנה שלא מעלים את הארנונה ב 2-3%.
רמי לוי: ב-2011 ראינו מחירים יורדים, ולא ראיתי שהארנונה יורדת במדינת ישראל.
רמי לוי: כולם צריכים להיות אחראים וצריך להוריד מחירים, אבל צריכים לעשות את זה בצורה אמיתית ולא באמירות פופוליסטיות.
רמי לוי: נניח שאומרים שצריך להוריד את המחירים ב- 20%.
רמי לוי: אני מסכים, אבל אם איזו רשת מסוימת מרוויחה 22% רווח גולמי, יש לה עלויות תפעול של 18%, נניח, היא לא יכולה לעשות הנחה של 205 כי היא תגיע לפשיטת רגל.
רמי לוי: אז בואו נהיה ריאלים.
רמי לוי: כולם צריכים לקחת את כולם בידיים, אבל לעשות את זה בצורה אמיתית.
רמי לוי: חברה', 1 ועוד 1 זה 2, ולא 2 ורבע.
רמי לוי: זה מה שאני רוצה להגיד.
יעקב מרגי: אני יושב ראש פורום המכולות והמינימרקטים.
יעקב מרגי: דבר ראשון, אנחנו דיברנו פה על פריפריה ואנשים חלשים.
יעקב מרגי: אני רוצה שתדעו שגם ברמת גן, גבעתיים ותל אביב יש אנשים נצרכים קטנים שלא גומרים את החודש, שזקוקים לחנויות הקטנות.
יעקב מרגי: אני, למשל, בעל חנות מכולת.
יעקב מרגי: אנחנו עושים איזשהו מאבק חברתי, וכל האנשים שקונים אצלנו, רושמים אצלנו – לא בגלל שאני יותר זול, אני לא יכול להיות יותר זול.
יעקב מרגי: הם באים בגלל השירות שלנו, בגלל הדברים שאנחנו נותנים.
יעקב מרגי: ולי יש פתרון מצוין למחירים.
יעקב מרגי: למשל, "מי עדן".
יעקב מרגי: דיברתם על "קוקה קולה", על "עין גדי".
יעקב מרגי: יש עליו מחיר מרבי – 12 שקל, ואף אחד לא ימכור יותר.
יעקב מרגי: אם על מוצר אחד בכל קטגוריה יהיה מחיר מרבי, אולי יעשו עליו הנחות וימכרו אוו בפחות, אבל לפחות הצרכן הקטן, האישה הזקנה שעושה אצלי הזמנה, היא לא יכולה ללכת לסופרמרקט ואין לה אינטרנט.
יעקב מרגי: היא ממש תלויה בי, שאביא לה, אקח.
יעקב מרגי: יש לנו כל כך הרבה כאלה.
יעקב מרגי: אתם לא תאמינו כמה אנשים מסכנים גרים בלב העיר.
יעקב מרגי: לא חייבים ללכת לשדרות.
יעקב מרגי: אם הם ידעו שזה המחיר הסופי שמותר לגבות מהם – הם לא יידפקו.
יעקב מרגי: מה שקורה עכשיו, שברגע שהולכים על כל החנויות הקטנות – אני התחלתי כבעל חנות מכולת לעשות מאבק.
יעקב מרגי: הצטרפו אלי כל בעלי המרקחת הפרטיים, הקטנים, כל חנויות הספרים הקטנות, בעלי חנויות אופטיקה.
יעקב מרגי: האם אומרים: הגדולים, שהם בסך הכול תאגידים, דורסים אותנו.
יעקב מרגי: כל הרשתות, מה שהם רוצים זה לרמוס את כל השדרה המרכזית של בלעי העסקים הקטנים.
יעקב מרגי: ברגע שאנחנו ניגמר, למרות שאנחנו קטנים, אנחנו נותנים מאבק ושטחי מדף בחנויות הקטנות שלנו.
יעקב מרגי: אנחנו פשוט נרמסים.
יעקב מרגי: אני אתן דוגמה של חנויות שעוברות על החוק, שלחוק עצמו אין כוח לפגוע בהן – כמו AM PM, "טיב טעם", אנשים שעוברים על חוק שעות עבודה ומנוחה, פוגעים בחוק, החוק בשבילם הוא רק המלצה.
יעקב מרגי: הם עברייניים סדרתיים, וכל החנויות הקטנות שאנחנו נרמסים תחתיהם – לא במחיר אלא רק בשעות עבודה ומנוחה, אנחנו נגמרים מתוך זה.
יעקב מרגי: כשאנחנו נסגור את החנויות הקטנות שלנו אנחנו פשוט נהפוך להיות נצרכים או נהפוך להיות נטל על הכלכלה בישראל.
יעקב מרגי: צריך לחשוב על העסקים הקטנים, אנחנו אנשים שעובדים, אנחנו מחזיקים עובדים.
יעקב מרגי: זה פשוט לא יאומן איך החוק הופך לצחוק ובתי המשפט חוששים מהתאגידים ולא עושים שום דבר.
יעקב מרגי: צריך לקחת בחשבון שהעסקים הקטנים הם לא נטל, הם מפתחים את הכלכלה.
יעקב מרגי: אנחנו נמצאים במרכזי ערים, לא בתוך קניונים.
יעקב מרגי: לא כל השוק הזה חייב להתנהל על ידי 10 אנשים ששולטים בדעת הקהל ובפרסומות.
יעקב מרגי: "קוקה קולה" זה - - , למה?
יעקב מרגי: כי החדירו לאנשים כי כדאי לקנות.
יעקב מרגי: אבל אם היו הולכים לחברה קטנה, ל – RC, תאמינו לי שהמחיר של "קוקה קולה" היה יורד.
יעקב מרגי: אם מדברים על הצורה של הבריאות של הדבר הזה, היו נותנים לאנשים עוד צורות לחשוב - - פשוט נותנים לאנשים לחשוב כל פעם באותו כיוון וכולנו מתנהגים כמו כבשים.
יעקב מרגי: הגיע הזמן של העסקים הקטנים, של האנשים הקטנים.
יעקב מרגי: הגיע הזמן פה להתעורר.
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים מחברי הכנסת שיעלו את העניין הזה, שכל העסקים הדורסניים האלה – ישימו להם גבול.
יעקב מרגי: הם פשוט שמים קצוץ שזה לא יאומן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם כל אני רוצה לשאול את המנכ"ל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המצגת שמתייחסת עד שנת 2000- לפעמים אתה מדבר על 2012 - -
שרון קדמי: עד אמצע 2011.
שרון קדמי: העבודה כולה מתייחסת – תקופת הבדיקה היתה בין תחילת 2000 עד אמצע 2011.
רובי גינל: יש ממצאים גם עד 2010.
רובי גינל: יש מקומות שזה נעצר ב-2010.
שרון קדמי: הבדיקה נגמרה בסוף הרבעון השני, וצודק רובי – יש חלק מהדברים שנגמרים בסוף 2010, שאין נתונים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עוד משהו – קידום תחרות בשוק הקמעונאי – אתה כותב שם "באזור בו קיימות פחות מ-4 רשתות, לא תיפתח חנות שיש לה אחוז דומיננטי של מכירות" - - -
שרון קדמי: זה לא קשור אחד לשני.
שרון קדמי: אלה שני דברים נפרדים.
שרון קדמי: מה השאלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אני טעיתי פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבנתי שאותן רשתות יכולות לפתוח כמה חנויות קמעונאיות קטנות, 5-6 ואז הם יבואו ויגידו - -
שרון קדמי: לא, בדיוק ההפך.
שרון קדמי: אנחנו לא רוצים לאפשר למי ששולט באותו אזור - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם אתה לא יודע?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא "שופרסל" פותחת אלא הולכת לפלוני – אלמוני והוא פותח עוד מכולת ועוד מכולת
שרון קדמי: אם זה בבעלות "שופרסל" אני יודע.
שרון קדמי: זו חברה ציבורית, ואני לא חושב שחברה ציבורית תסתכן בדיווח שאינו אמת.
שרון קדמי: לא רק חברה ציבורית אבל לא כל שכן חברה ציבורית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא הייתי בדיון אבל בחלקו צפיתי תוך כדי פגישה שהיתה לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חסר לי פה פיקוח על מוצרים בסיסיים שדיברנו עליו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא ברור לי מה הסיבה שאתם מתעקשים לא לעשות את זה.
שרון קדמי: אנחנו לא מתעקשים.
שרון קדמי: אנחנו ממליצים.
שרון קדמי: לבחור מוצר עוגן בקטגוריה ועליו לפקח – קחי גבינה כמוצר.
שרון קדמי: לקחת מוצר עוגן ולפקח על הרווחיות שלו.
שרון קדמי: רווחיות שהממשלה תסתכל ותבין האם היא תנודתית.
שרון קדמי: אם רוצים לקנות מוצרים יותר יקרים –בבקשה, אבל מוצר אחד יהיה - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שצריך להיות פיקוח ברור לגבי מוצרים בסיסיים ובדיקת רווחיות על מוצרים אחרים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני קונה בשוק, גם בגלל החיסכון וגם בגלל שיש שם דברים טריים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לפעמים אתה מגיע לשוק, רואה מוצר מסוים שעולה 5 שקלים ומגיע למכולת או סופרמרקט והוא עולה 16 שקלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה ממש מטורף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לא לבדוק את מידת הרווחיות גם במוצרים כאלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא רק בגבינה, אלא גם, למשל, באפרסקים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפרסק לא י כול להיות רק לעשירים במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן, אני לא מרגישה את זה פה בדוח – זה ממש מוצרים בסיסיים, עם מחיר נקוב עליהם, ולא בדיקת רווחיות, ומוצרים אחרים – כן לבדוק רווחיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמעט בכל ועדה אני אומרת – איפה שאין ערכים, באים החוקים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם יש הגזמה ברווחיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חבר הכנסת כבל אמר פה שיש שתי סיבות לעליית המחירים – זה שאין פיקוח, וזה שהם יכולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש כאן עוד גוף שצריך להתייחס אליו – הצרכן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש בעיה שהצרכן לפעמים אפילו קונה מעבר למה שמותר לו, ואני אגיד לך למה אני מתכוונת.
יפתח שקד: הוא שבוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יודעת שזה קשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד לך איפה הוא לא שבוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו שומעים היום פרסומת של אחד הבנקים – שדרוג מכונית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא בכל מקום אנחנו שבויים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני פונה כדי שיפקחו על מוצרים שבהם אנחנו שבויים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מתקרבים לקיץ, אנשים רוצים לצאת לנופש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין שום סיבה שישלמו 1000 שקל ללילה בצימרים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נקרא שבוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שיבוא פיקוח גם אליהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה שאין גבולות, בא הפיקוח.
יצחק אלרוב: נקודה בעניין הזה – אזרחים ישראלים הולכים לנופש דרך אתרים בחו"ל.
יצחק אלרוב: זה יוצא להם יותר זול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה עוד נושא שצריך לפנות אליו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני המנכ"ל – הדוח שלך סופי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באת לכאן כדי לשמוע - -
שרון קדמי: ציינתי בתחילת דבריי – מדובר בדוח שמוצע לשימוע.
שרון קדמי: הדוח הסופי יוגש בסוף החודש הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני מקווה שאתה מתייחס למה שאנחנו אומרים.
שרון קדמי: אני מתייחס לכל מה שכולם אומרים במלוא הרצינות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז יש פה שני דברים מאד קריטיים - פיקוח על מוצרים בסיסיים, אבל מחיר נקוב, ודבר שני – בדיקת רווחיות, כי בל נשכח – אני בטוח שאם אסע עכשיו ל "תנובה" ואקנה מוצר, אם היתה אפשרות, אולי הייתי קונה את המוצר יותר בזול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה פערי תיווך לדעתי היסטריים וצריך לטפל בזה, וגם עליהם, לדעתי, צריך לפקח.
אלי שלום סתוי: אני רוצה לפנות גם לשרון קדמי וגם ליושב ראש הוועדה, מר כרמל שאמה.
אלי שלום סתוי: אני מברך על מסקנות הדוח של קדמי ואני טוען, כמו שטענתי בעבר, ואתה מכיר אותי שנים רבות – טענתי שהפתרון בידינו, וניתן בקלות לתקן את מחדל הכשל, ומה שצריך פה זה רק רצון טוב ומעורבות הממשלה בהחזרת כושר התחרות לאותם שחקנים שהיו בעבר, ונאלצו לרדת מהמשחק.
אלי שלום סתוי: אני מדבר על העסקים הקטנים והבינוניים שבקלות ניתן להחזיר אותם לתחרות מחודשת וליצור את מה שהשר כחלון עשה בענף הסלולר.
אלי שלום סתוי: אדוני, יושב ראש הוועדה, אני רוצה לאתגר אותך ולומר לך: תהייה כחלון.
אלי שלום סתוי: אפשר, בענף המזון, לעשות את אותו הדבר ובקלות, והפתרון נמצא בידינו.
אלי שלום סתוי: עם קצת רצון טוב ותשומת לב ניתן להחזיר את ענף המזון לתחרותיות מחודשת.
אלי שלום סתוי: אדון קדמי יודע שאני צודק במאה אחוז.
רובי גינל: ראשית, התאחדות התעשיינים מייצגת גם את התעשייה הגדולה וגם את התעשיינים הקטנים, כמובן.
יפתח שקד: הייתי עוצר ואומר שהיא מייצגת את הגדולים.
רובי גינל: זה לא נכון.
יפתח שקד: איגוד טייקוני המזון, הייתי אומר.
רובי גינל: יש בהתאחדות התעשיינים 2,000 חברים, מתוכם – 1,500 הם קטנים, אדוני.
רובי גינל: אז אל תיתן לעובדות לבלבל אותך.
כרמל שאמה-הכהן: יש, יש קטנים.
כרמל שאמה-הכהן: בוודאות.
כרמל שאמה-הכהן: אני מכיר את חלקם באופן אישי.
יפתח שקד: בוועדה הקודמת, ל "שטראוס" היה - - "פרי הגליל", אף אחד מהם לא נשאר.
יפתח שקד: אנחנו נשארנו, הם לא נשארו.
יפתח שקד: זה אומר הרבה.
רובי גינל: 1,500 קטנים.
יצחק אלרוב: הוא אמר את מי אתם מייצגים, לא מי החברים.
רובי גינל: לכן אנחנו כמובן מנסים לייצג גם את האינטרסים של כולם, למרות מה שנאמר פה.
רובי גינל: מה שאנחנו רוצים להדגיש, שבדוח ועדת קדמי או בדוח ועדת "מוניטור" יותר נכון, צוין שהרווח התפעולי של מפעלי המזון בישראל דומה לרווח התפעולי של חברות תעשייה מקבילות בעולם כך שהאמירות לגבי רווח חזירי בחברות כאלה ואחרות הוא בוודאי לא נכון, התעשייה היא אחראית.
רובי גינל: גם נקבע שהתעשייה לא העלתה מחירים מעבר לעלייה בחומרי הגלם, בתקופה הנסקרת – מ-2005 עד 2011, כך שכל מה שקשור למקטע היצרני, כנראה שהמקטע היצרני התנהג באחריות, ולא כפי שניתן היה להבין במחאה.
רובי גינל: מעבר לזה אנחנו רוצים להגיד שהפתרונות המורכבים הם קצת יורת מורכבים לטעמנו.
רובי גינל: הפתרון נמצא מתחת למדף, וזה – המע"מ הדיפרנציאלי, כפי שקיים בכל הארצות שהושוו לצורך העניין בחברת "מוניטור".
רובי גינל: זה יביא להפחתת מחירים באופן מיידי, בשיעור הפחתת המע"מ.
רובי גינל: 8% תפחיתו, ב-8% ירדו המחירים.
רובי גינל: זה פתרון המידי.
רובי גינל: עוד אני רוצה להדגיש את הסכנה כפי שהדגישו כאן חברי הכנסת בהפחתת המכסים על מוצרים שמיוצרים בישראל מול מדינות אתן אין לנו הסכמי סחר.
רובי גינל: מדובר פה בסכנה ממשי ומידית באחת התקופות היותר מאתגרות בכלכלה העולמית.
רובי גינל: במידה והפחתת המכסים אכן תיכנס לתוקף, היא נמצאת על שולחנו של שר האוצר כרגע – יש לזה השלכה מיידית למפעלים שמאד מאד רגישים להפחתת המכסים הזו כמו מפעלי הטונה, נקניקים, מיצים וכדומה.
יפתח שקד: קראתי את כל הדוח.
יפתח שקד: יש פה עבודה נהדרת לגבי רשתות השיווק – מה אפשר, מה אי אפשר, איך אפשר לחסום אותן מלפתוח חנויות במקומות שיש בהם פחות תחרות.
יפתח שקד: מה שאני לפחות מרגיש מהדוח שהוציאו את הספקים הגדולים, היצרנים הגדולים באחריות אפס לכשל בשוק המזון.
יפתח שקד: אני בטוח שחלק
יפתח שקד: כם הגדול לא יודע מי זו "אוסם", וזה שהרגולטור נתן לה לרכוש גם את "סלטי צבר" וגם את "טבעול", וגם את "עוף טוב" ו "הוד לבן", ואת "בית השיטה" ו "מטרנה", גרם למין מאזן אימה בין יצרני המזון הגדולים לבין הרשתות.
יפתח שקד: אני רוצה לשמוע פה רשת מזון אחת שמסוגלת להוציא את פתי בר מהמדף.
יפתח שקד: אין דבר כזה, לא קיים.
יפתח שקד: זה של "אוסם".
יפתח שקד: זו דוגמה.
יפתח שקד: כל מוצר חדש של "אוסם" ו "עלית" יוצג מיד על המדף.
יפתח שקד: לא דומה המצב ליצרן קטן.
יפתח שקד: לכן אני אומר:
יפתח שקד: אם אנחנו רוצים לשנות את השוק חייבים לפרק אותם.
יפתח שקד: מי שנתן להם את האישור לקנות את החברות האלה ולהתרחב בצורה רוחבית – צריך פשוט לפרק אותם, כי יש לה כוח אדיר בשוק והם מנצלים אותו.
יפתח שקד: כמו שאמר חבר הכנסת כבל – הם יכולים לקבל מחיר.
יפתח שקד: אין לרשתות ברירה, הם חייבים - -
אריה ביבי: קוטג', אני מבין.
אריה ביבי: אז לא יקנו ביסקוויטים.
אריה ביבי: אתה לוקח את המוצרים של הטופ ואתה אומר - -
יפתח שקד: בכוונה דיברתי על פתי בר.
יפתח שקד: דיברנו על עזרה ליצרנים קטנים.
יפתח שקד: הגשנו דוח מאד מקצועי לקדמי.