GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דרור גנון: לא אכפת לי ואף פעם לא אמרתי לא לצרוף של תושבים או אנשים שמייצגים – כל הנוכחים פה ואפילו הצד השני יודעים את זה – אין לי שום בעיה עם זה אבל זה צריך לבוא בצורה מסודרת דרך הגורמים הרלוונטיים.
דרור גנון: אני לא קובע מי ייצג את מי.
דרור גנון: זה לא התפקיד שלי.
צבי לביא: אתה מבין שהצורה המסודרת הזאת היא הכי לא מסודרת והתושבים בכלל לא מעודכנים ולא שותפים – אפילו לא מקבלים לידיעה כל החלטה שאתם מקבלים.
ישראל אייכלר: יכול להיות שצודק מר גנון שהוא לא עוסק במנהלים.
ישראל אייכלר: צודק אתה שגבעת מרדכי היא לא גבעת שאול, כמו שגבעת שאול איננה גבעת מרדכי.
ישראל אייכלר: מה שכן, אנחנו כוועדה אולי צריכים לבקש ממשרד התחבורה ומהעירייה שבנושא קו 6 – אני מבין שקו 17 מסודר, נכון?
צבי לביא: שיעמדו אתנו בקשר בכל נושא התחבורה.
ישראל אייכלר: אולי תחליטו ביניכם מי זה הוועד שם ושיידבר על זה.
ישראל אייכלר: הרי זה לא חייב להיות מנהל קהילתי רשמי דווקא, אם אין שם.
ישראל אייכלר: בעניין הזה אני חושב שנחה דעתכם.
ישראל אייכלר: לגבי קו 6 אתה אומר שיהיה דיון.
ישראל אייכלר: מה שאני רוצה ממך, דרור – אנחנו ניתן לכולם לדבר – אבל מדברים על שינויים של "פעימה שנייה":
ישראל אייכלר: בדרך כלל הסדר הוא – אני לא יודע למה – שקודם כל עושים ואחר כך באים לתיקונים.
ישראל אייכלר: אולי תתן לנו דיווח על השינויים הצפויים בקווי התחבורה בירושלים בתקופה הקרובה.
דרור גנון: אני מעדיף לעשות את הדיווח הזה בצורה מסודרת לכלל הציבור.
דרור גנון: בשבוע הבא תהיה הסברה אדירה.
דרור גנון: אם תרצה, אנחנו נבוא במקביל, ונציג פה בכנסת.
דרור גנון: אנחנו נשמח להציג את כל התכנית.
דרור גנון: אני לא נערכתי – אמרו לי שצריך לדבר כאן על נושא של קווי האוטובוס 9, 17 ו-16 ועניינים כאלה.
דרור גנון: אף אחד לא דיבר איתי על השינויים ואין לי פה את החומר ואני הייתי מעדיף ומבקש, אם תרצו עדיין לדון בנושא, שזה יהיה במקביל.
עידית חנוכה: סליחה, הנושא הוא שינויים במערך התחבורה הציבורית בירושלים.
עידית חנוכה: באופן ספציפי אמרו שגם ידברו – שם לב שזה בסוגריים – על שינויים במסלול קו 17 וקו 6.
דרור גנון: זה לא מה שקיבלתי.
עידית חנוכה: הכותרת היא שינויים במערך התחבורה הציבורית.
ישראל אייכלר: לא זו בלבד, אלא שלבקשתך, דרור, שאמרת שהעניין של קו 17 ו-6 הוא לא נושא לדיון כי זה מסודר - - -
דרור גנון: זה יגיע לפתרון.
ישראל אייכלר: דיברתי עם מנהלת הוועדה, ואנחנו רוצים לשמוע ממך על שינויים בקווים בירושלים – אמנם נתחיל בקו 17 וקו 6 כי בזכותם התכנסנו – אבל אנחנו כן רצינו לשמוע.
דרור גנון: אז אני מתנצל ואני אשמח לבוא לפה פעם נוספת ולהציג את זה בצורה מסודרת.
ישראל אייכלר: יש משהו סודי?
דרור גנון: פשוט להציג את זה בצורה נכונה ומסודרת של השינויים של כל התדירויות, של כל החיבורים – לא ככה סתם לסרוק עכשיו מספר קווים שישתנו – אני חושב שזה יותר נכון.
ישי לוי: הרב אייכלר, זה הובטח בפעם הקודמת, בישיבה הקודמת, שיהיה אתר ושנוכל להיכנס ולראות את זה ושתהיה שקיפות.
דרור גנון: יש אתר.
ישי לוי: תקראו את הפרוטוקול, תבדקו את זה.
ישי לוי: זה הובטח ואני לא מצאתי את זה עד עכשיו.
ישי לוי: זה הובטח לכם וזה הובטח בעבות ישיבה קודמת בה זה הובטח.
ישראל אייכלר: ישבו אתכם המנהלים לקראת הדיונים לשינויים בתחבורה?
דרור גנון: יש אתר שניקרא: jet.org.il – זה אתר של כל הנושא של השינויים בתחבורה ובכלל התחבורה הציבורית בירושלים שהיא תחת תכנית אב לתחבורה.
ישי לוי: דרור, אני עד היום מנסה להבין – עם כל מה שישבתי עם גב' אפק מתוכנית אב לתחבורה – אני מנסה להבין, איך אתם אמורים להזין את כל הקטע שממזרח לרחוב עליאש עד ככר צה"ל?
ישי לוי: איך אתם אמורים להזין את כל נושא הסטודנטים שיש במגרש הרוסים, בהדסה?
ישי לוי: לא קיבלתי את זה עד עכשיו.
דרור גנון: מה זאת אומרת "להזין"?
דרור גנון: אני לא מבין את השאלה שלך.
ישי לוי: חוץ מהרכבת הקלה, איזה קווים מגיעים לשם?
ישי לוי: תבדקו את עצמכם.
דרור גנון: לאן?
ישי לוי: לא מתאים לי כל הזמן להיות העורב השחור, אז תבדקו.
ישי לוי: כשנשב ונסנכרן את הדברים תיראה שזה – אני לא רוצה להגיד עבודה חובבנית – אבל אני אומר שצריכה להיעשות פה בדיקת חקירה אמתית - -
ישראל אייכלר: אולי תהיה ספציפי, על מה אתה מדבר?
ישי לוי: - - מה קרה בתקופה האחרונה וגם שיראו שביקשנו אלף פעם שיפתחו את העיניים ויראו שזה לא עובד במרכז העיר, זה לא עובד.
ישי לוי: שלא לדבר על אגריפס ומה שקורה שם.
ישראל אייכלר: הזכיר פה מר אמיתי שיש הסכם בין "סיטיפס" למשרד התחבורה להזין, לא בשר תותחים, אלא בשר נוסעים לרכבת הקלה על חשבון הנוסעים שנסעו באוטובוסים.
ישראל אייכלר: האם יש הסכם כזה?
עידו נווה: הרב אייכלר, יש.
דרור גנון: זה לא קשור, אני לא מבין מה - - -
ישראל אייכלר: יש הסכם שיזינו את הרכבת באנשים?
יעל ענתבי: בתחילת הקדנציה החזרתי את תיק התחבורה.
יעל ענתבי: אחרי חצי שנה עזבתי את תיק התחבורה בגלל הרכבת הקלה.
יעל ענתבי: חשבתי בתחילת דרכי – כך חשב גם ראש העיר – לבטל את הרכבת הקלה כי אני חושבת שהרכבת הקלה לא טובה לירושלים.
יעל ענתבי: אבל היום היא נמצאת ואנחנו לא נבטל אותה.
יעל ענתבי: היום, אחרי מספר חודשי, אנחנו רואים איך שהרכבת מתפקדת.
יעל ענתבי: אני אגיד בקצרה שלוש נקודות עיקריות של הכישלון של הרכבת:
יעל ענתבי: הדבר הראשון והמרכזי שאומרים במשרד התחבורה – ואני לא חושבת כך, כי לרוב הנוסעים לוקח יותר זמן להגיע ליעדם – הם מראים באותו ובמופתים כמה שהזמן מתקצר.
יעל ענתבי: אני גרה בפסגת זאב ומייצגת את צפון ירושלים - - -
ישראל אייכלר: שמעתי הרבה טענות.
ישראל אייכלר: אבל שמעתי מדרור שלא מבטלים את האוטובוסים מפסגת זאב, זה נכון?
יעל ענתבי: ככה אומרים.
דרור גנון: בינתיים לא מבטלים כלום – אני עוד פעם אומר את זה.
יעל ענתבי: כרגע בוטלו האוטובוסים בדרום העיר.
יעל ענתבי: מדרום העיר מגיעות אלי פניות מדי יום עשרות פניות.
יעל ענתבי: אני בסך הכול חברת מועצה אבל עשרות פניות מגיעות אלי בכל יום: הזמן שלנו מתארך, קשה לנו להגיע ליעד, חם לנו, מחניק לנו או קר לנו וקפוא לנו, אנחנו מחכים המון זמן בתחנות והרכבת נתקעת – אז לרוב הנוסעים לוקח יותר זמן להגיע אל היעד.
יעל ענתבי: הדבר השני: כפי שאמרת, רוב הנוסעים צריכים לעבור מאוטובוס לרכבת ולפעמים לאוטובוס נוסף כדי להגיע אל היעד.
יעל ענתבי: כל המעברים האלה קשים ביותר.
יעל ענתבי: ההורים שלי, שהם בני 87 וגרים בפסגת זאב, לא יכולים להעלות בדעתם מצב כזה שיצטרכו לנסוע לשוק שהם מאוד אוהבים בכמה כלי תחבורה.
יעל ענתבי: דבר נוסף שלא לקחנו אותו כאן בחשבון: תכנון הרמזורים בצמתים לטובת הרכבת גרם לעומסי תנועה לבעלי הרכב הפרטי.
יעל ענתבי: אני אתמקד בפסגת זאב – לוקח לנו חצי שעה לעבור רחוב של מספר מטרים, רחוב יקותיאל אדם, הבאתי למקום את ראש העיר והוא ראה בעיניו כמה אנשים תקועים חצי שעה ויותר בדרך הזאת בגלל רמזורים שתוכננו לא נכון.
יעל ענתבי: אם רוצים עכשיו לעשות שינוי במערך הרמזורים – צריכים לבקש את האישור של הזכיין שיואיל בטובו להביא את המהנדסים שלו מאירופה כדי לבדוק.
יעל ענתבי: אם ימצא חן בעיניהם – ישנו, ואם לא ימצא חן בעיניהם – לא ישנו ואנחנו נישאר תקועים במערך הזה.
יעל ענתבי: לגבי שאלתך על רשת הביטחון: אני מדברת על זה כבר הרבה זמן, ועכשיו התחילו האנשים קצת להבין את זה.
יעל ענתבי: בחוזה בין המדינה לזכיין נקבע שמספר המשתתפים הצפוי יהיה 140 אלף נוסעים ליום בערך.
יעל ענתבי: אם יהיו פחות נוסעים – המדינה התחייבה לשלם לזכיין 62% ממחיר הנסיעה עד להשלמת הצפי.
יעל ענתבי: כלומר, היום כולם אומרים – ואני מסתמכת על נתונים שקיבלתי – שביום אחד נוסעים 70 אלף נוסעים.
יעל ענתבי: זאת אומר, אם המדינה אמורה להשלים 62% מהמחיר עבור 70 אלף נוספים, בהסכם הוא היה 140 אלף, המשמעות היא 80 מיליון שקלים בשנה.
ישראל אייכלר: כבר בשנה הראשונה?
יעל ענתבי: בשנה הראשונה.
יעל ענתבי: זה יתחיל כנראה - - -
דרור גנון: לא, זה לא נכון.
ישראל אייכלר: אני מבין מדרור שזה פשוט לא נכון.
דרור גנון: אבל זה לא נכון.
ישראל אייכלר: תשמעי, 80 מיליון שקל - - -
יעל ענתבי: 80 מיליון שקל בשנה המדינה תשלם לזכיין.
יעל ענתבי: למה?
יעל ענתבי: מי נתן את הנתונים המופרכים של צפי של 140 אלף נוסעים ביום?
יעל ענתבי: אין לי מושג ויכול להיות שצריכה לקום על זה ועדת חקירה, אבל זה המצב וזה מה שאמורה המדינה לשלם.
ישראל אייכלר: את שמה לב שאת מדברת על 80 מיליון שקל בשנה?
יעל ענתבי: אני שמה לב: 80 מיליון שקל בשנה.
ישראל אייכלר: דרור אומר שזה לא נכון.
ישי לוי: כבוד היו"ר, אני שואל עוד פעם:
ישי לוי: את החוזה הזה כבוד היו"ר ביקש בדיון הקודם, למה זה לא לפנינו כרגע?
ישי לוי: אני רוצה להבין.
ישראל אייכלר: אולי יפנו אותנו לאתר האינטרנט.
ישי לוי: אי אפשר כל פעם לחזור אחורה לדיון הראשון שערכנו.
ישי לוי: דיברנו על זה.
ישי לוי: זה לא צריך להיות באתר, זה צריך להיות מונח לפניכם, כי ביקשתם את זה.
ישי לוי: אולי אתה קיבלת את זה – אני לא קיבלתי את זה.
ישראל אייכלר: לא קיבלתי.
ישראל אייכלר: אבל אם אומרים לי פה בוועדה שאני יכול ללכת להסתכל באינטרנט על שינויים במערך התנועה שרציתי לשמוע פה – אולי גם ההסכם הזה באינטרנט.
יעל ענתבי: אני רוצה להשלים בקצרה את דברי.
ישראל אייכלר: לסיכום, בבקשה.
יעל ענתבי: עלות ההקמה של הרכבת כבר התנפחה.
יעל ענתבי: הפרויקט של הרכבת הוא פרויקט לא טוב.
יעל ענתבי: ראש העיר אוהב תמיד להגיד שזה מצב של Win-Win situation – אז אני אומרת שזה מצב של Lose-Lose situation – חוץ מכמה שמתפרנסים יפה מהפרויקט.
ישראל אייכלר: מה הפתרון שאת מציעה?
ישראל אייכלר: אם את אומרת שיש הסכם – אני מבין שאין יציאה מההסכם, נכון?
יעל ענתבי: הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות – יש כאן תושבים מנווה יעקב – זה לא לשפוך כסף טוב על כסף רע, לבטל את הארכת קו הרכבת לנווה יעקב ובצד השני להדסה.
יעל ענתבי: כי מאות תושבי נווה יעקב, אם אתם מדברים עם המנהל אתם יודעים בוודאי שגם המנהל מתנגד, מאות תושבי נווה יעקב מבקשים לבטל סלילת קווי רכבת נוספים.
ישראל אייכלר: אני מבין שהסכימו עד לכניסה לנווה יעקב.
ישראל אייכלר: הם לא רוצים את הכניסה עצמה בנווה יעקב.
יעל ענתבי: הם רואים מה שקורה בפסגת זאב, כמה קש אנחנו אוכלים.
יעל ענתבי: דבר שני, אני מאוד מבקשת להשאיר את רוב קווי האוטובוס בירושלים במתכונתם הנוכחית.
יעל ענתבי: אל תהפכו את התושבים, כפי שהרב אייכלר אמר, לשבויים של הרכבת.
ישראל אייכלר: זאת שערורייה אמתית.
יעל ענתבי: הדבר השלישי: לבטל את שליטת הזכיין על הרמזורים בתוואי הרכבת הקלה.
יעל ענתבי: כמו שאמרתי לכם, העירייה היום לא יכולה לווסת את עומסי התנועה כי הרמזורים בשליטת הזכיין.
ישראל אייכלר: לגבי הרמזורים שנותנים זכות קדימה לרכבת אני חייב להסכים עם משרד התחבורה למרות שאני לא נוסע ברכבת וגם סובל, אבל הכלל אומר שאם רכב מלא – כמו רכבת שיש בה אלפי אנשים או מאות אנשים – לעומתי ולעומת שני האנשים שיושבים לידי אז אני מחכה לרכבת.
ישראל אייכלר: יש בזה היגיון.
רחל עזריה: הבעיה היא שהם לא נתנו פתרון לאנשי הרכב הפרטי.
רחל עזריה: אתה צודק ואני מסכימה אתך וחושבת שלא צריך לשנות את זה, אבל הנחת העבודה שנמצאת בבסיס פה היא שהרכבת תהיה כל-כך טובה שאנשים יעזבו את הרכב הפרטי, יחסכו כסף, יחסכו דלק, יחסכו זיהום אוויר – כל הדברים הטובים – ויעברו לרכבת הקלה.
רחל עזריה: אבל כשזה לא עובד, אז מתחיל הכעס.
ישראל אייכלר: אז צריך את הרכב הפרטי.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גם מה שאתה אמרת מבחינת מספרים זה גם לא כך: ברמזור עומדים גם אוטובוסים, קווים מזינים, זה לא רק - - -
ישראל אייכלר: תמיד הרכבת יותר מלאה, אני חושב.
ישראל אייכלר: אבל לא משנה, זה לא הנושא.
ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר – אני מנסה להיות פרודוקטיבי.
יעל ענתבי: גם כאשר יודעים שהתכנות לא טוב – קשה לשנות אותו, בלי קשר להעדפה.
יעל ענתבי: זאת הבעיה.
ישראל אייכלר: דרור, אני יכול לדבר בשמך בעניין הזה שלא תרשו שתהיה תלות של תושבי פסגת זאב אך ורק ברכבת?
דרור גנון: אתה לא יכול לדבר בשמי כי לא רק אני קובע אבל מה שכן אפשר להגיד זה שלא תהיה תלות כזאת כל עוד המערכת לא תעבוד בצורה שתניח את הגעת של משרד התחבורה שהיא מסוגלת לתת את המענה הטוב ביותר.
רחל עזריה: כמו בקריית יובל?
דרור גנון: אנחנו עוד לא עשינו שום שינוי.
אברהם שלום: אני יושב-ראש המנהל הקהילתי פסגת זאב.
ישראל אייכלר: תשלים את מה שלא אמרה חברת המועצה.
ישראל אייכלר: אם אפשר – לא לחזור על אותם דברים.
אברהם שלום: קודם כל, לגבי המעברים – אנחנו מבקשים שלא תהיה תלות.
אברהם שלום: זאת אומרת, שאדם יעשה את בחירתו לאן הוא נוסע, איך הוא נוסע, מרצון.
אברהם שלום: קווים שלא על ציר הרכבת הקלה אנחנו מבקשים – הוצאנו בקשות כמה פעמים והיינו בוועדת כלכלה לפני מספר חודשים – קווים שמגיעים לגבעת שאול, להר הצופים, להשאיר אותם לפעות בשעות הבוקר ואחרי הצהריים כי אנשים לא רוצים לעשות את המעברים: יש נכים, יש אנשים מוגבלים, שלא יכולים לעבור ארבע-חמש פעמים.
אברהם שלום: וכמובן, שיפור השירות בתחבורה, תגבור של הרכבות בשעות הבוקר.
ישראל אייכלר: לפי מה שאתה רואה, האם יש תגבור?
אברהם שלום: הם התחילו לעשות את התגבור אבל צריך להגיע לרמה של 21 רכבות - - -
דרור גנון: לא הגענו לתדירות הטובה ביותר כי עדיין אין לנו את הצמתים, בגלל שמתחשבים בהתנהלות הרכב הפרטי והרכבת והאוטובוסים.
דרור גנון: בשלב הזה, ב-10 צמתים מרכזיים בעיר בודקים ובוחנים את הנושא הזה בצורה הכי מדוקדקת, הכי מקיפה, כדי שנוכל לתת מענה נכון גם לתנועת הרכבת וגם לתנועת כלי הרכב האחרים.
דרור גנון: זמן הנסיעה של הרכבת הוא גם פונקציה של קבלת העדפה בכל הציר – זה חלק מהעניין.
דרור גנון: כרגע הזכיין עובד עם 21 רכבות.
ישראל אייכלר: הבנתי.
ישראל אייכלר: מישהו מנווה יעקב רצה לדבר.
ישראל אייכלר: אתם מסכימים שיביאו את הרכבת עד לשער נווה יעקב או שאתם בכלל לא רוצים אתה רכבת?
הרש כץ: אני מתכנן פיזי של מנהל קהילתי נווה יעקב.
הרש כץ: מה שאומרת גב' ענתבי זה לא בדיוק מה שאנחנו רוצים מהרכבת.
הרש כץ: ביקשנו שהרכבת תיכנס בכמה תנאים מסוימים.
הרש כץ: אחד מהתנאים המרכזיים זה שיהיה כביש עוקף, שנותן אפשרות לצאת משכונת נווה יעקב במסגרת שניתן לעקוף את הרמזורים שמתוכננים.
ישראל אייכלר: קיבלתם תשובה שלילית.
הרש כץ: קיבלנו תשובה שלילית וזה מכניס אותנו למצב בו המנהל הקהילתי לא רוצה את הרכבת.
הרש כץ: לגבי הגעת הרכבת עד לצפון פסגת זאב – זה לא עניין של נווה יעקב, זה עניין של פסגת זאב.
הרש כץ: רציתי לברר אם קו 46 אמור להתבטל בפעימה הבאה.
הרש כץ: לא קיבלנו תשובה רשמית – ראינו את זה בעיתון – אנחנו מתנגדים בכל תוקף לזה.
הרש כץ: האם יש לך תשובה לגבי זה, מר דרור גנון?
דרור גנון: לגבי ביטול של מה?
הרש כץ: ביטול של קו 46.
רחל עזריה: זה הכול בינתיים.
רחל עזריה: זה תמיד בינתיים.
רחל עזריה: אנחנו לא מצליחים להבין מה יהיה בסוף.
הרש כץ: קראנו בעיתון שזה אמור להיות בפעימה הבאה ביוני.
הרש כץ: זה יתבצע או לא יתבצע?
דרור גנון: לא יתבצע.
הרש כץ: לא יתבצע?
דרור גנון: אני לא יודע איפה קראת.
דרור גנון: אנחנו לא משנים כלום ביוני.
הרש כץ: קראי את זה בעיתון "כל העיר".
דרור גנון: אז שהעיתון ישנה את הקווים – אנחנו לא משנים את הקווים.
ישראל אייכלר: לא משנים את הקווים – הנה יש לך בשורה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לתת למר גיל יעקב מפורום "15 דקות" לדבר – נדמה לי שאתה נוסע התחבורה הציבורית היחיד בחדר?
גיל יעקב: יש עוד כמה.
דרור גנון: גילי הוא תל אביבי, נוסע הרבה בתל אביב.
גיל יעקב: נוסע גם בירושלים בהרבה מאוד קווים.
גיל יעקב: קודם כל, לגבי הנושא של הקווים המתבטלים והמשתנים – ביקשנו ממשרד התחבורה שיציג מפה של היעד הסופי.
גיל יעקב: הרי עובדים על זה כבר שנים – הרפורמה, הרכבת הקלה – תציגו מפה של התמונה הסופית של הקווים.
גיל יעקב: אין מפה כזאת, לא הוצגה מפה כזאת.
גיל יעקב: הדברים משתנים, הדברים דינאמיים - - -
פורת אורטל: וגם לא תהיה עד סוף הפעימה.
גיל יעקב: שורש הבעיה – כאן דרושה התערבות העירייה ומשרד התחבורה – זה ההסכם עם "סיטיפס".
גיל יעקב: לא יעזור לאף אחד כלום: ברגע שבהסכם כתוב שלא יכולים להיות קווים שמתחרים ברכבת הקלה, אפילו אם הם עוברים בחלק קטן ליד הרכבת הקלה, הקווים האלה יבוטלו.
גיל יעקב: אז ינסו לשים פלסטר: יאריכו את קו 9, יעבירו אותו למקום אחר.
גיל יעקב: זה הכול פלסטרים על פלסטרים.
גיל יעקב: לפני שיש מפה אפשר כבר להגיד שהתמונה הסופית תהיה שקוב קווי האוטובוס יהיו קווים מזינים.
גיל יעקב: זה אומר שהנוסעים הם מזון ששולחים אותו אל הרכבת הקלה.
גיל יעקב: התוצאה הסופית תהיה שרוב האנשים או כמות נכבדה, כמו שגב' ענתבי אמרה, תצטרך בלית ברירה לנסוע ברכבת הקלה.
גיל יעקב: זה שורש העניין.
גיל יעקב: יש הסכם כזה, כולם יודעים שיש הסכם.
גיל יעקב: אפשר, כמובן, לחשוף את זה בוועדה בכנסת ולדון בו.
ישראל אייכלר: זה נראה לך הסכם לגיטימי?
גיל יעקב: ההסכם לא לגיטימי לחלוטין מכיוון שטובת הנוסע צריכה לעמוד במרכז.
גיל יעקב: מי שצריך להיות במרכז זה הנוסע – לא הרכבת הקלה.
גיל יעקב: יש פה סוגיה שחשוב להבין אותה, ההסכם עם "סיטיפס" כולל עוד הרבה מאוד סעיפים שחלקם הופרו על-ידי "סיטיפס": אם זה זמן ההקמה, אם זה השרות שניתן ושורה של דברים.
גיל יעקב: אולי תקום המדינה, תקום עיריית ירושלים, ותגיד: בגלל הפרת ההסכם בדברים כאלה ואחרים אנחנו רוצים לפתוח סעיפים מסוימים בהסכם ולשנות אותם.
גיל יעקב: השינוי המתבקש צריך להיות שתכנון התחבורה בירושלים יתבצע לפי צרכי התושבים.
גיל יעקב: זאת אומרת, אם יצטרך לעבור קו, בחלק מסוים, ליד הרכבת הקלה – אז הוא יעבור ליד הרכבת הקלה.
גיל יעקב: ואם צריך שיהיו קווים מהירים מהשכונות לאזורי תעסוקה או אזורים אחרים – יהיו קווים מהירים.
גיל יעקב: זאת השורה התחתונה.
גיל יעקב: אפשר להתווכח על השם של הקווים אבל עד שלא יתמודדו עם הבעיה הזאת לא יהיה פתרון – זה שורש הבעיה.
גיל יעקב: צריך גם לתת את הגעת לנושא הכלכלי והעסקי שהרי "אגד" עתידה להיות שותפה בחברת "סיטיפס" וצריך לבדוק גם את זה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול אותך שאלה שקשורה לתל אביב.
ישראל אייכלר: האם זה נכון שהרפורמה בתל אביב כבר השתרשה ונרגעה?
גיל יעקב: ככל הידוע לנו וגם מנתונים שפרסם משרד התחבורה – יש אזורים בגוש דן שחל בהם שיפור ויש אזורים שחלה בהם הרעה.
גיל יעקב: אפשר לקחת אזורים כמו גבעתיים, דרום רמת גן, שיש שם פגיעה בקווים ויש גם אזורים בצפון תל אביב שנפגעו ויש אזורים ששיפרו.
גיל יעקב: בפועל לקחו את מספר האוטובוסים הקיים, הוסיפו עוד קצת אוטובוסים וחילקו את הקווים אחרת.
גיל יעקב: התוכנית המקורית של הרפורמה בגוש דן הייתה הגדלה משמעותית של מספר האוטובוסים.
גיל יעקב: משרד התחבורה לא לחץ על חברת "דן" שתצטייד, חברת "דן" לא הצטיידה באוטובוסים ולכן היה צורך לשנות את הרפורמה והתדירויות שהבטיחו בתחילת הדרך שונות לחלוטין מהתדירויות הסופיות.
גיל יעקב: המצב הסופי הוא שהתדירויות לא מספיק גבוהות ואנשים גם צריכים להחליף ולחכות לאוטובוסים אחרים, שגם הם לא בתדירות גבוהה, ולכן יש כאלה שהרוויחו ויש כאלה שהפסידו.
גיל יעקב: התמונה הכללית היא שאין שינוי משמעותי, גם לא בכמות הנסיעות, כנראה, וצריך להימנע ממצב כזה בירושלים.
ישראל אייכלר: דרור ירצה לענות אחר כך על העניין של תל אביב – אני בטוח שיש לך רשימה של דברים שנעשו או לא נעשו, אבל זה לבחירתך עכשיו רשות הדיבור לגב' רחל עזריה, חברת מועצת עיריית ירושלים, בבקשה.
רחל עזריה: לגבי גבעת מרדכי: צריך להבין שגבעת מרדכי נחשבת לשכונה קטנה בירושלים, למרות היא לא כל-כך קטנה, לכן הנחת העבודה, כשהחזקתי את תיק המנהלים הקהילתיים והגיל הרך, תמיד הייתה שיש לכם תחבורה ציבורית טובה ולכן אתם יכולים לנסוע ולקבל את השירותים בשכונות אחרות.
רחל עזריה: זאת תמיד הייתה הנחת העבודה ולכן אין "טיפת חלב", לכן אין מתנ"ס, לכן אין בתי ספר יסודיים.
רחל עזריה: הנחת העבודה הייתה שהם יצאו מהשכונה.
רחל עזריה: לכן לפגוע בתחבורה הציבורית בכל ירושלים היא פגיעה לא הוגנת ובלתי אפשרית אבל בגבעת מרדכי צריך להבין שזה כיס עם חיים אחרים.
אורי מקלב: יש גם מוסדות ובתי ספר שהם באמת סמוכים על תחבורה ציבורית.
ישראל אייכלר: זה הוזכר פה.
רחל עזריה: אני יכולה לספר לכם מנפלאות קו 6: זה אחד הקווים הכי טובים ותמיד הרגשנו שהוא מן קו סודי שאם ב"אגד" היו מבינים כמה הוא טוב – הם היו מבטלים אותו מזמן.
רחל עזריה: לשמחתנו זה לא קרה.
רחל עזריה: זה קורה עכשיו.
רחל עזריה: יש פה בעיה מערכתית.
רחל עזריה: כל הפתרון שדרור מדבר עליו: הדיילות, הספרונים – כל זה לא עוזר.
רחל עזריה: כל הספרונים אף פעם לא מציגים מפה, אף פעם לא מציגים תכנית סופית, אתה לא יודע לאן הולכים, הדיילות אף פעם לא מסבירות שום דבר.
רחל עזריה: המפות נראות כאילו הן בשביל הנהגים.
רחל עזריה: שיטת המעברים אף פעם לא הוצגה במפה שמראה באופן ברור איך אתה עובר מדבר לדבר, אין את זה בכלל.
רחל עזריה: השיטה כל הזמן היא, לדעתי, לא להפיץ את המידע.
רחל עזריה: והדבר השני זה שיטת "מצליח" - - -
ישראל אייכלר: מה הנימוק, לדעתך, לזה שהם לא מפיצים את המידע?
רחל עזריה: זה קצת דומה למה שהיה עם "דן" שבעצם לא התווספו אוטובוסים.
רחל עזריה: בכל העולם מנסים להעביר אנשים מכלי רכב פרטיים לתחבורה ציבורית.
רחל עזריה: אתה נציג של מגזר שנוסע כמעט רק בתחבורה ציבורית מכל מיני סיבות, ובין היתר גם כי יש תחבורה ציבורית מספיק טובה כדי שאפשר יהיה לנסוע בתחבורה ציבורית.
רחל עזריה: זאת צריכה להיות המטרה.
רחל עזריה: בתוכניות שנבנו פה המטרה היא לא להגדיל את מספר האוטובוסים, לא להגדיל את התדירות, לא להפיל שום דבר על החברות - - -
דרור גנון: אמרת שאת לא מכירה את התוכנית, אז איך את יודעת שלא מגדילים?
רחל עזריה: אני נשאלתי שאלה – אני עונה עליה.
רחל עזריה: לכן לדעתי זאת השיטה, בסופו של דבר, כי כל התוכניות האלה צריכות להיות כלכליות.
רחל עזריה: אז יש את שיטת "מצליח" – כל פעם אומרים משהו, אנחנו צועקים ואז דוחים.
רחל עזריה: כל פעם זה דורש מאתנו, הציבור, להתארגן לעוד הפגנה כי שלושה חודשים אחר כך שוב רוצים לבטל את הקו הזה.
רחל עזריה: במקום להעביר נוסעים מרכב פרטי לתחבורה ציבורית – שזה מה שאמור להיעשות – בגלל ההסכם הזה עם "סיטיפס", מעבירים את נוסעי האוטובוסים לרכבת הקלה.
ישראל אייכלר: על זה נדבר מיד.
ישראל אייכלר: ניתן רשות דיבור ל"סיטיפס".
רחל עזריה: לכן יש פה שני דברים: אחד, לבטל את ההסכם – יש מספיק עילות ביטול ההסכם - - -
ישראל אייכלר: אפשר משפטית לבטל את ההסכם?
רחל עזריה: הם עשו כל-כך הרבה דברים לא סבירים - - -
ישראל אייכלר: בסדר, אבל השאלה היא אם אפשר.
רחל עזריה: נראה מה אנחנו יכולים.
רחל עזריה: הדבר השני, לחוקק חוק של זכויות משתמשי תחבורה ציבורית.
רחל עזריה: עושים את זה היום בכל העולם.
רחל עזריה: מבינים שבלי חוק, בלי שהמדינה מתערבת בזכויות של משתמשי תחבורה ציבורית, השוק החופשי, השיטה הקיימת, זה לא עובד ובעצם הכנסת והרגולטור צריכים לקחת אחריות על העניין הזה.
רחל עזריה: אני מציעה להעביר לך כל מיני עותקים של חוקים כאלה מכל העולם.
ישראל אייכלר: אם יש דוגמה מהעולם זה יכול מאוד מעניין.
רחל עזריה: בשמחה נעשה את זה ונעביר לך את זה כי זאת הדרך היחידה.
רחל עזריה: תחשוב בכמה ועדות אנחנו שוב ושוב מתדיינים על שינוי בעיר אחת בישראל במקום לתת חוק אחד שפותר את העניין.
ישראל אייכלר: אני רוצה להעיר, אם מותר לי, לגבי ההסכם: בשעתו היה הסכם עם "כביש 6" – עדיין יש הסכם – חשבו שייקח שנים שהמדינה תצטרך לממן את ה"כביש 6" הזה במיליארדים.
ישראל אייכלר: מה שקרה שהכביש הוא כל-כך טוב שכבר בשנה הראשונה או השנייה הם מרוויחים כל-כך הרבה כסף שהמדינה לא צריכה לתת להם כלום.
ישראל אייכלר: השאלה היא אם ברכבת הקלה גם יהיה כך בעוד שנה-שנתיים?
דרור גנון: קודם כל, כן.
אורי מקלב: רק מהדוחות לבד - - - במשך חמישה חודשים כמה מיליונים.
אורי מקלב: זה אפיק הכנסה לרכבת הקלה.
ישראל אייכלר: מה שאני רואה כחמור ביותר מבחינה אזרחית ואנושית זה ההסכם שלא נעשה עם "כביש 6".
ישראל אייכלר: תאר לעצמך, דרור, שיהיה הסכם עם "כביש 6" שאם לא יהיו מספיק מכוניות יגידו לי לנסוע לחיפה דווקא דרכם ולא דרך כביש 4.
ישראל אייכלר: זה מה שקרה עם הרכבת הקלה.
ישראל אייכלר: רשות הדיבור לחבר הכנסת מקלב, אחרי זה ניתן ל"סיטיפס" להגיב.
ברוך ברימר: ברשותך, אני מבקש רשות דיבור.
ברוך ברימר: אני ממנהל קהילתי "יובלים" שמייצג רק 50 אלף איש.
ישראל אייכלר: מיד אחרי זה תקבל רשות דיבור.
ישראל אייכלר: "יובלים" קשור ל"סיטיפס" גם כן כי אתם קשורים לרכבת.
אורי מקלב: אני אשתדל לקצר בדברי.
אורי מקלב: קודם כל, תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: אתה לא מוריד את הנושא של תחבורה ציבורית מסדר היום, אתה מעלה את זה מפעם לפעם ועומד בראש ועדה כזאת.
אורי מקלב: אני יודע שזה לא קל, בתוך כל מה שיש לנו ומה שמטריד אותנו כאן, לדון בדברים האלה.
אורי מקלב: אני ממש מוקיר, מעריך ומעודד את הארגונים והפורומים שפועלים בעניין הזה, האזרחים.
ישראל אייכלר: אנשים משקיעים מזמנם בשביל לעזור לאנשים.
אורי מקלב: אנשים משקעים זמן, אני רואה את האור בקצה, אחרי הכול, אזרחים שהם לא שותקים ומוחים – אני חושב שהם יביאו את השינוי.
אורי מקלב: אני לא יודע איך יגיע השינוי: אולי על-ידי מחאה חברתית כזאת או אחרת – בירושלים מחאה חברתית תתמקד בתחבורה ציבורית ומי שיישא את הדגל זאת הרכבת הקלה; או על-ידי תביעות ייצוגיות שאני מניח שעם הזמן יהיה מי שיתנדב ויעשה אותן; או גם בג"צ על הפרת ההסכם – בג"צ שכל-כך הרבה מתערב בכל מיני דברים – הנוסעים צריכים לקבל סעד.
אורי מקלב: אני אומר את זה באופן חד-משמעי: ההסכם עם "סיטיפס" נעשה על גב הנוסעים.
ישראל אייכלר: לבג"צ יש הרבה ניסיון בבחינת פגיעה בלתי מידתית.
ישראל אייכלר: אולי גם זאת פגיעה בלתי מידתית – לחייב אנשים לנסוע ברכבת.
אורי מקלב: מה שנעשה כאן הוא בהחלט פגיעה בלתי מידתית בהרבה מובנים, לא רק במובן אחד.
אורי מקלב: במשרד התחבורה עושים עבודה טובה, אני רוצה להעריך – משרד התחבורה משקיע הרבה בשיפור התחבורה הציבורית, משקיע הרבה כסף, הרבה מאמצים.
אורי מקלב: המשרד רוצה שיהיה טוב – הוא לא נמצא בצד השני של המתרס.
אורי מקלב: אני רואה שמי שדווקא נמצא הרבה בצד השני – אם אנחנו מדברים על הרכבת הקלה כדוגמה – זה דווקא משרד האוצר.
אורי מקלב: את ההסכם הזה עם "סיטיפס" לא ערכו במשרד התחבורה – הם היו שחקנים משניים.
אורי מקלב: משרד האוצר הוא זה שעושה את כל ההסכמים.
אורי מקלב: משרד האוצר עומד מול "סיטיפס".
אורי מקלב: כל סעיף שהוא מקשה על הנוסע, נותן יותר זכויות ל"סיטיפס" – זה על חשבון הנוסע ופחות כסף מהאוצר.
אורי מקלב: זאת דוגמה בולטת:
אורי מקלב: איך אפשר לערוך כזה הסכם של האפשרות לתת דוחות לנוסעים בלי להקים ועדת ערר?
אורי מקלב: כש"סיטיפס" התנגדו להקים ועדה כזאת – משרד האוצר מיד נכנע והתמסר לה.
אורי מקלב: המשמעות היא שזה יותר כסף ולכן ההסכם היה יותר טוב.
ישראל אייכלר: הבנתי משר התחבורה שהוקמה ועדה במשרד התחבורה לערעור.
אורי מקלב: אבל זה לא בחוזה.
אורי מקלב: משרד התחבורה צריך היום לעבוד קשה כדי להקים בחוק או בתקנון את ועדת הערר.
אורי מקלב: מנגד יש את הסוללה של עורכי הדין של הרכבת הקלה שתעמוד מולו.
אורי מקלב: אני אספר לכם סוד מחדר: בוועדת שרים לענייני חקיקה, ביום ראשון – אתמול – הועלתה הצעת חוק של כמה חברי כנסת שדיברה על הפחתת הקנס ועל מתן אזהרה לפני שנותנים קנס.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שרוב הקנסות היום לא ניתנים לאנשים שעלו על הרכבת כדי לא לשלם.
אורי מקלב: אנשים שילמו או שיש להם חופשי חודשי שלא צריכים לשלם או שיש להם כרטיס מעבר והם מקבלים קנס.
אורי מקלב: יותר מזה, הרכבת הקלה היום היא זאת שבאה ליישם את השימוש האישי בכרטיס הרב-קו, דהיינו: אדם שהחליף הבוקר, מתוך 14 כרטיסים שיש לו על שולחן המטבח כל בוקר כדי שכל ילד ייקח, של הילדים הבוגרים או שלו ושל אשתו.
אורי מקלב: אני מדמיין לעצמי את כרטיסי קופת החולים שיש לנו בבית, בהם השימוש לא יום-יום – איפה הכרטיס נמצא?
אורי מקלב: אצלו או אצלה?
אורי מקלב: מי לקח אותו.
אורי מקלב: תדמיינו לעצמכם, אנחנו אנשים שלא נוסעים בתחבורה ציבורית – אתה אומר את זה אדוני היושב-ראש ואני מאוד מחזק את ידיך – כל מי שמתעסק בנושא התחבורה הציבורית הוא לא דם שנוסע בתחבורה ציבורית – לא יעזור לאף אחד.
אורי מקלב: אף אחד לא יכול להרגיש את מי שתלוי בתחבורה ציבורית, הוא לא יודע באיזו שעה הוא יגיע, כמה זמן הוא צריך לקחת כדי להגיע רופא בזמן?
אורי מקלב: כדי להגיע לפגישה?
אורי מקלב: אין שום זמן מוערך בכלל למי שמשתמש בתחבורה ציבורית כסדר.
אורי מקלב: אני אומר לכם כאחד שכל בני משפחתי משתמשים בתחבורה ציבורית אבל לי יש רכב פרטי – כמה אני מקל ברכב אחד פרטי.
אורי מקלב: קל וחומר בן בנו של קל וחומר, כשאנחנו מדברים על משפחות שלמות, אוכלוסיות שלמות - - -
ישראל אייכלר: לוח הזמנים לא מחייב?