GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה מולה: וכן, שיהיה לה תקצוב מיוחד ולא חלק מעוגה או פירורים מעוגה.
שלמה מולה: דבר נוסף – רבותי, אתם מדברים על התחדשות עירונית.
שלמה מולה: אני שומע את ההתחדשות העירונית בקטמונים: שבע קומות בנסיגה וזכויות בנייה כאלה ואחרות.
קובי כחלון: שש בנסיגה.
קובי כחלון: אל תוסיף אחד.
קובי כחלון: שש בנסיגה, שבע מושלם.
שלמה מולה: שבע בנסיגה.
קובי כחלון: שבע כולל.
שלמה מולה: שבע כולל הנסיגה?
קובי כחלון: בלי הנסיגה.
קריאה: או 6.5 או 7 פחות חצי.
קריאה: זו לא הבעיה המקומית לתכנון עכשיו.
קובי כחלון: מחר הוא יבוא עם תכנית.
קובי כחלון: מותר לעשות שש קומות והקומה האחרונה היתה בנסיגה – חצי קומה.
קובי כחלון: לאחר מכן, מהר מאד הבנו שכבר היו עבירות בנייה, אז אמרנו: כבר ניתן להם שבע מהתחלה--
שלמה מולה: נעבה.
קובי כחלון: --בלי שנצטרך להיפגש בבית-משפט עוד פעם.
שלמה מולה: התכנית הזאת היא הרבה שנים, ואני טענתי בזמנו, ואני טוען גם היום: בלי התערבות ממשלתית והתערבות עירונית, לאף קבלן אין את הכוח.
שלמה מולה: פרט לטייקונים האלה שאחר כך מבקשים את התספורות ונותנים להם אותן מהכספים שלנו, אין לאף אחד כוח לעשות פינוי-בינוי או התחדשות עירונית, אלא רק בהסברה ממשלתית – בהסברה לאותם האנשים שגרים שם; דירה של 2.5 חדרים הפכה ל-6 חדרים.
שלמה מולה: מה תיתן לו?
שלמה מולה: תיתן לו את הזכויות המוקנות לו האמיתיות או שתיתן לו את הזכויות עם עבירות הבנייה?
שלמה מולה: על איזה מפתח תשלם?
שלמה מולה: רבותי, פה אנחנו מתחילים להסתבך כיזמים.
שלמה מולה: ניסיתי לעשות שני פרויקטים כאלה קטנים בירושלים, התחלתי לגשש, ראיתי את הצרות – הרמתי ידיים.
שלמה מולה: אני רוצה להגיד לכם שקובי כחלון – אגיד את זה בפורום הזה אבל אין לי ברירה – עושה מעל ומעבר למען קבלני ירושלים, למען קידומה של העיר.
שלמה מולה: אבל, מה לעשות, חוק תכנון ובנייה שמנווט אותו כזה מסורבל שהוא לא יכול לזוז.
שלמה מולה: הצרות שלנו מתחילות בחקיקה.
שלמה מולה: באים לתקן חוק – מוסיפים עליו עוד שלושה טלאים.
שלמה מולה: עוד שלושה טלאים – זה עוד שני רגולטורים.
שלמה מולה: בבקשה, קחו את החוק הזה של הדיווח לממונה על מכר דירות.
שלמה מולה: מה הועיל החוק הזה?
שלמה מולה: שום דבר.
שלמה מולה: היה מקרה האסון הנורא, מקרה "חפציבה", וקרה מה שקרה.
שלמה מולה: בוועדה פה שמעתי שנגד 26 מיליון שקל שמשרד השיכון שהיה צריך לעזור פתאום הוא אמר שאין לו כסף, אבל המפרק קיבל 20 וכמה מיליוני שקלים לפירוק.
שלמה מולה: אז, לזה יש כסף.
שלמה מולה: ואז, באו והמציאו לנו את הדיווח, והמציאו לנו שצריך לדווח לממונה על החוק.
שלמה מולה: רבותי, מה זה עזר?
שלמה מולה: זה קידם איזו שהיא דירה בירושלים?
שלמה מולה: ! זה פטר איזה שהוא קבלן שלא יגנוב?! זה הבטיח איזה שהוא כסף של דייר?
שלמה מולה: ! שום דבר.
שלמה מולה: עוד רגולטור אחד, עוד הוצאה ממשלתית, עוד תקציב, עוד מסים עלי – רבותי, אני מייקר את הדירות.
נחמן שי: אתה מוכר היום ביותר או בפחות מאשר לפני שנה?
שלמה מולה: אני מוכר בפחות.
נחמן שי: לא במספר הדירות.
נחמן שי: אני מתכוון: במחיר.
שלמה מולה: במחיר.
שלמה מולה: לצערי, זה יחזור בבום גדול מפני שתשומות הבנייה שלנו עולות ולא דורכות במקום.
שלמה מולה: שאלת אותי את השאלה הזאת, ואני שמח מאד וזה גם תפקידך.
שלמה מולה: רבותי, אתם הצעירים, תבינו: לגבי מחיר הדירה שלנו, ויש לנו את הדיאגרמה הזאת במשרד, מכל מחיר הדירה שאתם משלמים לנו, לאמור לדוגמא 116 שקלים, אנחנו נסתפק ב-33 שקלים ותקבלו דירה מושלמת.
שלמה מולה: כל היתרה של ה-116 פחות 33 עוברת לקופת המדינה.
שלמה מולה: יש לי את זה כתוב ומוכח, ואני מוכן להראות לך את זה.
שלמה מולה: זה מדהים.
שלמה מולה: אחד הדברים הכי יקרים, מעבר לקרקע ולמסים, זה שכר העבודה.
שלמה מולה: אנחנו בירושלים סובלים.
שלמה מולה: אין לנו פועלים, ואין לנו ידיים עובדות.
שלמה מולה: אנחנו משלמים פי שניים ופי שלושה, ואין פועלים.
שלמה מולה: אין פועלים – אני מדבר על ירושלמים, אני מדבר על הפלסטינאים.
שלמה מולה: מעבר הגבול איום.
שלמה מולה: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה שאני מזמין את אדוני לבוא ולראות מה קורה במעבר 300.
שלמה מולה: אנחנו מאבדים את צלם האנוש שלנו.
שלמה מולה: אנשים באים לעבוד.
שלמה מולה: הוא צריך לעבור בגבול כמו שאתה עובר ברמזור 3-4 דקות, ולא לחכות חמש שעות.
שלמה מולה: מהנץ החמה עד צאת הנשמה כשהוא עובר.
נחמן שי: כל יום הוא מחכה חמש שעות?
שלמה מולה: כל יום.
שלמה מולה: כל יום במעבר 300 מחכים.
שלמה מולה: במקרה הטוב, אתה מחכה שעה וחצי או שעתיים.
שלמה מולה: זה איום.
שלמה מולה: אני מזמין אותך לבוא אתי מחר.
שלמה מולה: אבל, בטח ישמעו.
שלמה מולה: עכשיו זה בשידור, אז מחר הם יסדרו את זה.
שלמה מולה: זה לא טוב...
קריאה: הלוואי וזה יעבוד ככה.
שלמה מולה: צריך לעשות ביקורת פתע.
שלמה מולה: תודה לכם.
נחמן שי: שלמה, תודה.
אילנה רודשבסקי: אני אילנה מלשכת התכנון המחוזית.
אילנה רודשבסקי: דיברו פה הרבה על התחדשות עירונית ורציתי להשלים את התמונה מהמקום שלנו, מהנושא התכנוני.
אילנה רודשבסקי: בשנים האחרונות הוגשו כל מיני תכניות להתחדשות עירונית ולפינוי-בינוי לוועדה, גם למקומית וגם אלינו.
אילנה רודשבסקי: היתה מבוכה מאד-מאד גדולה, כי התכניות הציעו צפיפויות מאד-מאד גדולות, כי מדובר במכפילים גבוהים מלכתחילה, כי מדובר בתכניות ביזמות פרטית וכמובן שאז הן צריכות לענות על דרישות מסוימות כלכליות מצד היזמים.
אילנה רודשבסקי: ואז, תקפנו את כל הנושא הזה מכיוון אחר.
אילנה רודשבסקי: פתחנו איזה מין פורום כזה של שולחן עגול סביבו ישבו מתכננים, אדריכלים, שמאים, קבלנים, אנשי רשויות התכנון, העירייה, משרד השיכון וכל מי שרק יכולנו לחשוב עליו בהקשר הזה, וניסינו בעצם לראות איך אנחנו יכולים לחשוב על הדברים האלה, איך אנחנו יכולים לשקול את הצפיפויות האלה ואיך אנחנו יכולים לקדם את הנושא הזה, כי זה חשוב לכולם.
אילנה רודשבסקי: השורה התחתונה, מה שהגענו אליו, ואני מקווה שזה נושא שגם נאשר אותו תוך כמה חודשים בוועדה המחוזית כמדיניות רשמית בנושא התחדשות עירונית ופינוי-בינוי, היא שבעצם אנחנו לא מתווכחים על המספרים; אנחנו בודקים אותם, אבל אנחנו אומרים לקבלנים, ליזמים: "תציעו אתם.
אילנה רודשבסקי: קחו את האחוזים, ותנו לנו עיר יותר טובה".
אילנה רודשבסקי: אם דובר קודם איזה שהוא מצב של בעצם להשאיר את השכונות הפריפריאליות כערי שינה, לעזוב אותן ולטפח את המרכז, המחשבה שלנו היתה אחרת.
אילנה רודשבסקי: המחשבה היתה שבעצם כל הנושא של התחדשות עירונית ופינוי-בינוי הוא לא רק איזה שהוא מאמץ של להיפטר מהצרה הזאת ולהוסיף יחידות דיור, אלא לנצל את זה כהזדמנות שיכולה לייצר עיר יותר מזו שקיימת, ואפשר לעשות עיר יותר טוב כי יש הרבה מאד נתונים נמוכים בעצם בשכונות האלה.
אילנה רודשבסקי: חוסר הצפיפות שלהם הוא גם חסרון והוא לא רק יתרון.
אילנה רודשבסקי: גיבשנו נייר עמדה, בסופו של דבר, אחרי כל הדיונים האלה, שתוקף את הנושא מבחינה כלכלית, מבחינה תכנונית וגם מבחינה חברתית.
אילנה רודשבסקי: הרעיון הוא גם לעשות איזה שהוא איגום מאמצים מאד-מאד גדול בין העירייה לבינינו ולבין משרד השיכון כדי גם להפסיק לטרטר יזמים; לייצר איזה שהוא נוהל שהוא שקוף וברור בו אנחנו אומרים ביחד אם אנחנו מקדמים תכנית ולא אם היא ראויה בעינינו, כמובן שבעיקר על רקע האיכות העירונית שהיא מייצרת ורק אחר כך על כמה קומות ועל כמה יחידות דיור וכו'.
אילנה רודשבסקי: זהו.
עופר ברקוביץ: שאלה – אני חושב שאמרו פה דברים משמעותיים בהיבטים של מחירי הדירות, שאנחנו מדבדרים עליהם כל הזמן.
עופר ברקוביץ: אני מניח שוועדת הכלכלה היתה קשובה למחאה החברתית.
עופר ברקוביץ: יש בה כמה ח"כים חברתיים מאד.
עופר ברקוביץ: בכל זאת, הממשלה ממשיכה לקחת את החלק הכי גדול בתוך מחיר הדירה שלנו.
עופר ברקוביץ: בטח אם אנחנו רוצים לעזור לירושלים - - -
נחמן שי: זה לא רק בירושלים.
נחמן שי: זה בכל מקום.
נחמן שי: זה לא נוגע רק לירושלים.
עופר ברקוביץ: אני אומר שזה לא נוגע רק לירושלים, אבל אני אומר באופן מיוחד: האם יכולה לצאת מפה איזו שהיא קריאה לממשלה, גם למשרד השיכון?
עופר ברקוביץ: אנחנו מדברים על תכנית שנקראת "מחיר למשתכן" בה בהכרח יש ירידה במחירי הדירות כי התחרות היא לא על מי מציע את המחיר הגבוה אלא מי מציע את המחיר הסופי הכי נמוך של דירות.
עופר ברקוביץ: האם אפשר פה לקבל איזו שהיא הבטחה?
עופר ברקוביץ: יש עוד עניינים ב"מחיר משתכן" שזה למי הולכות הדירות האלה ואיך עושים את זה נכון שיכוּון גם לאוכלוסייה הכללית ולא רק לאוכלוסייה החרדית, וזה הקריטריון של מיצוי כושר השתכרות.
עופר ברקוביץ: אנחנו מתעסקים עם זה כבר זמן רב.
עופר ברקוביץ: השאלה היא: האם ועדת הכלכלה יכולה לקרוא בעניין הזה, גם כדי לחזק את ירושלים וגם כדי לפעול לטובת הצעירים בעיר, ולעשות איזה שהוא מהלך בנושא הזה בשיווק הקרקעות בירושלים?
עופר ברקוביץ: אנחנו שומעים המון הזמן ומדברים על הדיור והדיור, ובסוף את הכלי הכי בסיסי לא מפעילים.
נחמן שי: אפשר.
נחמן שי: הוועדה יכולה לעשות כל מיני דברים ולקרוא כל מיני קריאות, והשאלה היא איזו משמעות מעשית יש להם מחר בבוקר.
נחמן שי: אנחנו תכף נחשוב ביחד מה הכי אפקטיבי ומה הכי יכול לעזור לירושלים.
נחמן שי: אני גם קצת סקפטי; אני מכיר שיטות יותר אפקטיביות כדי ללחוץ על ממשלה, כי שם כנראה מונח חלק גדול מהבעיה.
נחמן שי: שלמה, האם אתה רוצה להוסיף משהו?
שלמה מולה: רק שני משפטים קטנים בבקשה, בעקבות הדברים שהחבר אמר.
שלמה מולה: זה מאד מצא חן בעיניי.
שלמה מולה: אנחנו מדברים על בנייה ב"מחיר למשתכן", ולא תמיד זה מחייב את הבנייה הכי טובה ובסטנדרטים הכי טובים.
שלמה מולה: אני מזהיר פה ושישמעו כולם.
שלמה מולה: יש פתרון קסם והוא פשוט: עסקת קומבינציה עם הקבלן.
שלמה מולה: הקבלן יתן יחידות תמורת הקרקע: שליש, שני שליש, 50%, 28%, תלוי באזור, לבעל הקרקע, משרד השיכון, והיתרה היא למכירה חופשית לקבלן.
שלמה מולה: זו עסקת קומבינציה נהדרת.
שלמה מולה: זו עסקה שעד היום אנחנו משתמשים בה וכולם נהנים.
שלמה מולה: דבר נוסף – אדוני, רציתי רק לשאול אותך שאלה: האם הוועדה הזאת, שאנחנו פה נמצאים באכסניה שלה, יודעת מה היה המחיר האחרון לקרקע פר יחידת דיור בהר-חומה?
שלמה מולה: 400 אלף שקלים – מחיר קרקע לדירה בהר-חומה.
מרב כהן: כשמוציאים עכשיו עוד 600 יחידות, כי הצפי היה לירידה.
שלמה מולה: אני תמיד אומר מהניסיון האישי שלי, אז אני יכול לדבר מה קורה.
שלמה מולה: הוספתי על המחיר האחרון שזכיתי בקרקע קרוב ל-50%, והייתי מקום רביעי ולא זכיתי.
נחמן שי: זאת אומרת, הצעת 600.
שלמה מולה: הם הציעו 405 וזכו, ואני הצעתי סכום נכבד והפסדתי.
שלמה מולה: עכשיו, אני מפחד מה יהיה במכרז הבא.
שלמה מולה: המכרז הבא – זה יטוס.
מרב כהן: לדעתי, במכרז הבא, בגלל שמוציאים 600 יחידות דיור ביחד, כאילו זה לקח שאפשר להפיק: להוציא מסה גדולה של יחידות דיור בבת אחת ולא במקטעים קטנים.
שלמה מולה: זו, בדיוק, הטעות שלךְ.
שלמה מולה: זו, בדיוק, החשיבה הלא נכונה.
שלמה מולה: מה, בעצם, את יוצרת?
מרב כהן: למה?
מרב כהן: אם אתה מוציא מסה ביחד - - -
שלמה מולה: קבלן כמוני, שסדר-הגודל שלי בנוי לגודל מסוים, חברה משפחתית, וחברה משפחתית גם מצדי הימנית, לא יכולים להשתתף במכרז - - -
מרב כהן: אתה יכול כמה מקטעים שתלך - - -
שלמה מולה: המקבצים הולכים על 60, 70 ו-100 דירות, ומי לוקח אותם?
שלמה מולה: הקבלנים הגדולים.
שלמה מולה: ואז, התחרות קטנה.
שלמה מולה: מי לקח את המכרז האחרון?
שלמה מולה: קבלן מבאר-שבע ועוד חברה ירושלמית, ושילמו הון עתק.
שלמה מולה: קבלנים כמוני וכמו מר חסיד הצעיר – לא יכולנו להשתתף.
שלמה מולה: השתתפנו – לא זכינו.
מרב כהן: חבל.
בנימין וייל: מרב, קיימת בעיה נוספת, וסליחה שאני מתערב.
בנימין וייל: אותם פרויקטים גדולים, 600, 1,000 ומעלה, הולכים ונגמרים.
בנימין וייל: בפסגת-זאב – יש אחד וגמרנו.
בנימין וייל: יש עוד כמה בודדים.
בנימין וייל: העתודות הגדולות בעיר הולכות ונגמרות.
בנימין וייל: אין פרויקטים של 500 ומעלה.
בנימין וייל: יש מעטים מאד.
נחמן שי: אתה רצית לדבר.
נחמן שי: בבקשה, תתקרב לאחד המיקרופונים כדי שנשמע אותך.
שי אדרעי: אני שי, מתכנן רובע, ואחראי גם באזור גוננים.
שי אדרעי: מה שמדובר פה: משרד הבינוי והשיכון נתנו המון עזרה בהתחדשות בתכנית-אב לגוננים.
שי אדרעי: נתנו פלטפורמה די נכונה איך יזמים יקדמו תכניות והנושא הזה די מקודם.
שי אדרעי: מה שמדובר פה, נושא ההתחדשות – זה לא יכול לקרות בלי שדרוג המרחב הציבורי, וזה מה שאנחנו מדברים פה.
שי אדרעי: יש יזמים ובאים לשכונת גוננים – אני יכול לדבר רגע על גוננים?
שי אדרעי: אני לא מדבר על גנים/יובלים – וקורים דברים בשטח.
שי אדרעי: יש חוסר אחידות, כי מה שקורה הוא שהמרחב הציבורי, בין אם זה גנים, כבישים והכל, לא תואם להתחדשות העירונית.
שי אדרעי: המצב לא הולם.
שי אדרעי: כשמדברים על התחדשות עירונית, מדברים לא רק על המבנה עצמה – מדברים על קהילה, על מרחב ציבורי ועל כל ההיבטים האלה.
שי אדרעי: ואני חושב שזה מה שצריך להיות פה.
נחמן שי: אתן לקובי, ואחר כך אנחנו נסכם.
קובי כחלון: באופן עקרוני, תדעו שאחת הבעיות המרכזיות של העיר הזאת, ואני חושב שזאת ה-בעיה, היא שהעיר כנראה לא לקחה את עצמה בידיים אף פעם.
קובי כחלון: היא תמיד הגיבה.
קובי כחלון: היא הגיבה ליזמים, היא הגיבה לקבלנים, היא הגיבה לצרכים, והגיבה לא טוב.
קובי כחלון: היא הגיבה בהתאם למה שהיה לה ביד, ולכן היא פעלה מתוך זה שהיא בעצם לא היתה יזמית אלא איזו שהיא פירמה שמכונות הייצור בה עומדות איפה שנוח למייצר באותה עת או של הספק וכיוצ"ב.
קובי כחלון: אתן מספר דוגמאות קטן על הדילמות.
קובי כחלון: נאמר שאנחנו באים היום לתכנית רחביה ואנחנו אומרים שאנחנו רוצים לעשות שבע קומות ברחביה, והורסים בניין ובונים בניין חדש.
קובי כחלון: איזה ערך יצא לי מהקרקע הזאת?
קובי כחלון: באותה קרקע ישבו סטודנטים, והבניין היה בניין שאפשר להגיד, אפילו בוועדת הכלכלה, ברשותך, בניין ג'יפה; אתמול הוא היה מושכר ב-2,000 שקל, ואם מחר יבנו אותו יעופו לי מכאן אנשים.
קובי כחלון: אותם צעירים יצטרכו לשלם קצת יותר שכירות.
קובי כחלון: ואז, בעצם, 'הלך' לי עוד בניין, עוד פוטנציאל לדירות בתוך רחביה לסטודנטים.
קובי כחלון: מה אני צריך לעשות באותו רגע?
נחמן שי: מי יגור בבניין של ה-6-7 קומות?
קובי כחלון: מי יגור?
קובי כחלון: מי יהיה בעל הדירה?
קובי כחלון: אם לבן-אדם שבא שבוע בשנה קוראים "לגור", אז יגור בן-אדם שיבוא שבוע בשנה, ואותו בניין יישאר לי ריק.
קובי כחלון: זו דילמה, וזה כדי להסביר בקטנה מה זו עיר ומה זו התחדשות עירונית וכיוצ"ב.
קובי כחלון: זה לנושא הזה של ההבנה.
קובי כחלון: עינת, כאשר אנחנו רוצים לתכנן תכניות גדולות, ואז בא המחוקק ואומר לי "אני אתפוס אותך על 197", שאת יודעת מה זה בניגוד לאחרים – אני כעירייה לא יכול להרשות לעצמי לייצר איזה שהוא פוטנציאל לבנייה ולהיתבע עליהם, מה שקורה לנו בדרך-כלל, מבלי שאני מייצר יחידות דיור.
קובי כחלון: לכן, גם שם צריך להיזהר.
קובי כחלון: לשמחתי הרבה, השכילה להבין זאת הגברת שרית דנה, והכניסו לחוק החדש שכאשר אין מימוש בעצם אי-אפשר לתבוע.
קובי כחלון: לכן, כאשר יהיה החוק החדש, אנחנו נמצא את עצמנו במצב אחר.
קובי כחלון: כדי שעיר תעבוד, צריכים שיהיו תעסוקה, דיור, חינוך, קהילה וגם תרבות ופנאי, ואם אחד מהם יחסר – זה כמו כל מכונית טובה; חלק אחד מקולקל במכונית, והמכונית לא נוסעת.
קובי כחלון: להגיע לעיר ירושלים קשה כשאול, ויש פקקי תנועה ועניינים.
קובי כחלון: אם תגיד לאנשים לבוא לפגישה בירושלים, הם מוכנים לשלם לך את הבית-קפה וקח אותם לתל-אביב.
קובי כחלון: רועי פולקמן זוכר טוב, והוא היה בנבחרת הצעירים, איך הוא התנגד שהרכבת הכבדה בנחל יתלה תצמח ותעשה רכבת, ולמרות שהיה שר אוצר ולמרות שהיו החלטות של סדן ומי לא היה, היה קרב גדול גם להביא את התב"ע.
קובי כחלון: היה צריך להיאבק.
קובי כחלון: בנושא תחבורה מחלף 16, שבאים מסיבוב מוצא ונכנסים לתוך העיר בתוך 3-4 דקות אל גבעת מרדכי, היה תקוע בעיריית ירושלים במשך אולי 7 או 8 שנים על זה שלא היה מישהו בעירייה שיחתום שיפוי 30 מיליון ש"ח אם אנחנו ניתבע.
קובי כחלון: שאלתי את ראש העיר: "2.5 מיליארד עולה הכביש.
קובי כחלון: זו לא טעות עיגול אפילו".
קובי כחלון: מייד חתמנו וזה מתגלגל, והיום זה נמצא בהתנגדויות.
קובי כחלון: אני מקווה שבהקדם הדבר הזה ייבנה.
קובי כחלון: כאשר אנחנו ממשיכים להסתכל, כמות השטחים למסחר שתוכננו בעשר השנים האחרונות זו פשוט שערורייה בלתי רגילה.
קובי כחלון: לא שתכננו.
קובי כחלון: גם תכנית המתאר של ירושלים היא תכנית של תגובה לאחרים.
קובי כחלון: העיר לא לקחה את עצמה בידיים.
קובי כחלון: היא באה והסכימה לפשרות על גבי פשרות בהרחבת משואה במקום שהוא רע והוא קשה לכולנו, בהרחבת מלחה שהוא מקום רע וקשה לכולנו וכיוצ"ב.
קובי כחלון: בעצם, כל תכנית המתאר היתה תכנית של פשרה, ואנחנו צריכים ללמוד לחיות אתה.
קובי כחלון: אם אנחנו נוסעים לארצות-הברית ב-highways, אנחנו רואים את הפוטנציאל שקיים שם, אין-סוף של פוטנציאל.
קובי כחלון: אצלנו במערב אנחנו חסומים, במזרח אנחנו חסומים ובאמצע קשה לנו.
קובי כחלון: אבל, לא צריכים להישבר וצריכים להמשיך ולתכנן ולתכנן ולפתח מודולים חדשים.
קובי כחלון: כמו שאתם כבר יודעים, אנחנו מקדמים בכניסה לעיר מגדלים של 35 קומות וזה יהיה כמעט 700 אלף מטר.
קובי כחלון: לממשלה, ומרב מכירה את זה והיא עובדת אתי, לא היה לאיפה ללכת.
קובי כחלון: גם כשאתה, נחמן, הקמת את הרשות השנייה, ישבת באזור תעסוקה – אם היה לך בניין יותר איכותי, היית משלם עליו יותר כסף והיית יושב במקום אחר ולא בגבעת-שאול.
נחמן שי: גבעת-שאול היה לנו בסדר גמור.
קובי כחלון: לך היה בסדר – לי בעיר היה רע.
קובי כחלון: אם אתה היית יושב בקינג ג'ורג, מצבי היה יותר טוב, ואז ערוץ 10 היה לידך וכיוצ"ב.
קובי כחלון: מישהו תכנן שזה לא יהיה.
קובי כחלון: לכן, מבקר המדינה יושב בגבעת-שאול, מס הכנסה יושב בגבעת-שאול, ואחרים יושבים בגבעת-שאול.
קובי כחלון: כשאתה שואל פקיד ממשלתי או שר "איפה אתה רוצה להתרחב?", הוא יגיד לך שאת המשרדים הוא מעדיף להרחיב בתל-אביב מכיון שיש כאן אוליגופול בנושא ביקוש למשרדים.
קובי כחלון: החשב הכללי הוא הלקוח היחידי בצד הביקוש של המשרדים.
קובי כחלון: צריך גם לדעת שגם צד הביקוש מסוכן לא פחות מצד ההיצע.
קובי כחלון: הוא קובע שהמחירים בירושלים לשכירות יהיו נמוכים.
קובי כחלון: הזכרתי את מבקר המדינה, והוא נתן לו בבניין הפלטיניום בתל-אביב.
קובי כחלון: אבל, חס וחלילה, אם היה מישהו מבקש - - -
נחמן שי: הוא גם בגבעת-שאול.
קובי כחלון: בגבעת-שאול זה המבנה הקטן שלו, אבל בתל-אביב הוא יושב בבניין מפואר, שם הם משלמים פי חמישה.
קובי כחלון: כאשר תבוא בירושלים להקים בניין מהסוג הזה, יגידו לך: "לא".
קובי כחלון: למה לא? מכיון שהחשב הכללי משלם מחיר מינימום לבניינים בירושלים, ולכן לא תפגוש משרד ממשלתי ראוי לשמו, כמו שתפגוש חצי משרד שם נכנסו גם בתי-המשפט שלא צריכים להיות שם וגם אחרים.
קובי כחלון: הדברים לא מסודרים בעיר.
קובי כחלון: הדברים לא עובדים נכון.
קובי כחלון: אני מקווה מאד שבעוד 5, 4 או 3 שנים הדברים ייראו אחרת.
קובי כחלון: אנחנו, יחד עם לשכת התכנון המחוזית, יחד עם הגורמים האחרים, עושים מאמצים עילאיים לבצע את השינויים.
קובי כחלון: כמו שכרגע אילנה סיפרה, אנחנו ישבנו בנושא הזה של יובלים/גנים יומיים במכון ירושלים מהבוקר עד הערב.
קובי כחלון: ניסינו ללמוד ולהתחקות, והיה שיתוף פעולה בלתי רגיל גם של מנהל מקרקעי ישראל וגם של משרד השיכון.
קובי כחלון: אנחנו רוצים לקדם את זה.
קובי כחלון: גם תשאלו את עצמכם, ותמיד יבואו אנשים ויגידו: "תשמע, תעלה אותו לבניין גבוה של 24 קומות".
קובי כחלון: רק אחזקה עולה 1,500 שקל.
קובי כחלון: זה טוב או לא טוב?
קובי כחלון: זה גם קשה.
קובי כחלון: זאת אומרת, יש המון-המון שאלות שמוצבות ומונחות.
קובי כחלון: אבל, בסופו של יום, ההחלטות צריכות להתקבל תוך כדי איזונים, כאשר כל הפוטנציאל מונח בידינו – מה שלא קרה לעיר ירושלים.
קובי כחלון: לשמחתי הרבה, נמצאת כאן גם הממונה על המחוז במנהל מקרקעי ישראל, שהבינה שהמנהל לא יכול לתכנן בעיר ירושלים, והוא נכנס למקום שבעיר ירושלים ההנהלה היתה מאד חלשה ולא עניין אותה הנושא הזה, וישבו ותכננו ועשו את העבודה של העירייה.
קובי כחלון: ואז, קיבלנו תוצאות שהם הבינו את הצד של המינהל ולא את הצד של העירייה.
קובי כחלון: כיום, כמעט כל קרייה שלנו, ואני יכול לתת שתי דוגמאות מאד מרשימות: באחת אולסוונגר שלקחנו 300 יחידות דיור, המנהל צירף עוד 25 דונם, ומה-300 אנחנו מייצרים 1,000 יחידות, וזה מעשה שהוא נכון, ראוי ומוצדק; בצומת פת יש לנו שטח פנוי, שותפות של המינהל והעירייה.
קובי כחלון: המינהל נתן לנו כסף, ואנחנו נפתח שם דיור להשכרה – שני מגדלים עם מרכז מסחרי.
קובי כחלון: ואז, בעצם, השיתופים האלה מאפשרים יותר לפתח את העיר ולשנות אותה.
קובי כחלון: שוב פעם, כל הסיפור – שלא התנהל בעיר הזאת – לצערי הרב, זה סיפור שהעיר לא לקחה אחריות.
קובי כחלון: לא תכננה ולא לקחה אחריות.
קובי כחלון: תודה.
נחמן שי: תודה רבה לכל המשתתפים פה.
נחמן שי: נדמה לי שלא צריך להביע יותר ממה שאני מרגיש הזדהות עם הפעילות שמתנהלת היום בירושלים כדי להחזיר או לתת לעיר הזאת את המעמד הראוי לה.
נחמן שי: ירושלים היא לא פריפריה והיא לא צריכה להיחשב כפריפריה, אבל היא צריכה לקבל תקציבים שבעיניי עולים על הפריפריה; אם נאבד את ירושלים – וזה לא אומר לאבד אותה טכנית – אם נאבד אותה מבחינת האוכלוסייה שלה, מבחינת המרכזיות שבה, אנחנו מאבדים את המוקד, את הלב, של כולנו.
נחמן שי: לכן, אני בכלל לא רוצה לעמוד במצב שאני צריך להשוות כמה מקבלות אותן ערים שלכל אחת מהן יש לי הערכה והן חשובות בדרכן.
נחמן שי: אבל, שום דבר לא משתווה לירושלים.
נחמן שי: אני מסכים במאה אחוז עם מה שקובי אמר שצריכים לנקוט גישה יוזמת ולא גישה פאסיבית וצריך ללכת קדימה.
נחמן שי: אבל, זה לא רק צריך להיות עניינה של העירייה.
נחמן שי: זה גם צריך להיות עניינה של הממשלה, וגם כמובן של משרד השיכון שמיוצג פה, ואני מודה לשני הדוברים שלו.
נחמן שי: בעיניי, האתגר שבירושלים הוא האתגר הלאומי מספר אחד של מדינת ישראל.
נחמן שי: אין גדול ממנו.
נחמן שי: לאורך שנים אני עוקב אחרי הנושא הזה, בין היתר בגלל שאני כמובן נולדתי וגדלתי ואני מבלה כל חיי פה, ואני רואה את השינויים שהתחוללו בעיר.
נחמן שי: אני רואה גם את הדברים הטובים שקרו בה בשנים האחרונות שאני בהחלט מברך עליהם.
נחמן שי: אבל, אני מצפה שהממשלה תעשה את חלקה.
נחמן שי: אתמול או שלשום הממשלה קיבלה כמה החלטות.
נחמן שי: מיכל כבר יצאה, אבל דיברנו תמיד על לראות את הכסף בקופה, נכון?
נחמן שי: לא בנקודת היציאה אלא כשהוא מגיע אלינו.
נחמן שי: זה נכון לא רק לגבי עיריית ירושלים או העיר ירושלים.
נחמן שי: זה נכון גם לגבי נושאים אחרים.
נחמן שי: ההצהרות האלה צריכות להיות מתורגמות לשפה של מעשים ושל עזרה מאסיבית לירושלים.
נחמן שי: לצערי הרב, ממשלות ישראל לדורותיהן, וזה בכלל לא חשוב מי ישב בראש הממשלה, היו נפלאות בהצהרות שהן השמיעו.
נחמן שי: שמעתי גם את הנאום של ראש הממשלה אתמול, והוא הזכיר את נעוריו, את ילדותו ואיך תפסה אותו מלחמת ששת הימים; לכולנו יש את החוויות האלה.
נחמן שי: אבל, היום יש לו מקום שההיסטוריה נתנה לו להשפיע על ירושלים באופן מהותי.
נחמן שי: כל ההצהרות לא יעזרו, אם לא תבואנה השקעות מאסיביות בירושלים.
נחמן שי: אגב, שלמה, החוק קיים.
נחמן שי: יש חוק.
נחמן שי: אפשר לחזק אותו.
נחמן שי: יש חוק ירושלים, והוא מגדיר את מקומה וחשיבותה, ומגדיר גם פעולות מסוימות שיעשו למענה.
נחמן שי: לא בטוח שמממשים אותו ומקיימים אותו.
קובי כחלון: כתוב: יינתן מענק לירושלים.
נחמן שי: כן, והמענק הזה – כל שנה יש קרב על גודל המענק וכן הלאה, וזה לא רק מענק.
שלמה מולה: אז, כל שנה באים ומתחננים.
נחמן שי: בעיניי, זו הפסיכולוגיה של כל שר ושר בממשלת ישראל, שכשהוא חושב איך הוא מרחיב, מגדיל ומוסיף, יראה קודם כל את ירושלים לנגד עיניו.
נחמן שי: אנחנו מכירים את מורכבות האוכלוסייה בירושלים ואת הסיבות בעד והסיבות נגד.
נחמן שי: אני תמיד מרגיש בשתי רמות: הרמה ההצהרתית נפלאה, והרמה המעשית נמוכה.
נחמן שי: הדיון הזה, בין היתר, נגע בכמה שאלות, אבל הוא נגע בעיקר בשאלה של המאמץ של הדיור ולהביא לירושלים, כתוצאה מכך, גם משפחות חדשות או לאפשר לצעירים של ירושלים לחיות בה, שזה עוד יותר קל כי אתה לא צריך להביא אותם והם כבר בעיר ואתה רוצה לעצור את היציאה.
נחמן שי: אנחנו נפנה למשרד השיכון ונבקש חשיבה בעניין הזה.
נחמן שי: פה אנחנו לא מותחים ביקורת.
נחמן שי: לא הבאנו אתכם למלכודת.
נחמן שי: אנחנו מעריכים את מה שאתם עושים.
נחמן שי: כל אחת מהערים ששמתם שם חשובה, ואני מכיר את הפרובלמטיקה שלה.
נחמן שי: אני חושב שצריך להשקיע מאמץ מיוחד בירושלים, חריג ושונה מכל המאמצים האחרים, מאותן סיבות ממלכתיות לאומיות שהזכרתי.
נחמן שי: על זה אנחנו ננסח איזה שהוא מכתב או פנייה.
עידית חנוכה: פנייה – יכולה להיות באמצעות - - -
עינת גנון: אני אעביר את פנייתך להנהלת המשרד.
נחמן שי: לחלוטין.
נחמן שי: גם באותה מידה, מאחר ששמענו שגם חלק מהאחריות היא גם עליכם, קובי, אל תפטרו את עצמכם; גם אתם צריכים כנראה.
נחמן שי: זה מאמץ משותף.
נחמן שי: לא יכול להיות שמשרד השיכון יעשה, ואתם תסתכלו מהצד.
נחמן שי: גם שמענו שיש לכם אולי תפיסה אחרת.
נחמן שי: אני לא נכנס לכל הדקויות האלה.
קובי כחלון: אין לנו שום תפיסה אחרת, אגב.
נחמן שי: אתם מעדיפים שיזמים יעשו את זה ולא אתם תעשו את זה וכן הלאה, נכון?
נחמן שי: זה מה שעינת אמרה.
עינת גנון: בוא ונגיד שיש מספר עמדות גם בירושלים, כמו שיש מספר עמדות גם במשרד השיכון.
נחמן שי: אנחנו מדינה מאד פלורליסטית.
קובי כחלון: אנחנו נאמץ את כל העמדות.
קובי כחלון: אז בטוח נצליח.
עינת גנון: אנחנו נברך על כך.
נחמן שי: גם בדיון שהיה אתמול במליאה וגם בדיונים שהיו היום בכנסת, הדבר הכי חשוב זה לראות כל הזמן איך מחזקים את ירושלים.
נחמן שי: זה לא רק גודל האוכלוסייה.
נחמן שי: אם אתה בונה עיר חלשה, לא עשית שום דבר.
נחמן שי: אתה גם צריך לחזק אותם.
נחמן שי: 801 אם נספור, לא משנה - - -
קובי כחלון: פריז החליטה לעצור במיליון.
קובי כחלון: זו גם היתה איזו שהיא החלטה אסטרטגית.
נחמן שי: אבל, אם האוכלוסייה שלך חלשה ונמצאת שם בסביבות ה-4-5, כמו שאמרת, --
קובי כחלון: 4.
נחמן שי: 3.
נחמן שי: --זה מפחיד לחשוב, ועדיין אנחנו נחשבים בטח להכי עניים בארץ.
נחמן שי: זה צריך להיות מאמץ אחד גדול ומשולב.
נחמן שי: אני מודה לכל המשתתפים.
נחמן שי: אני מקווה שבשנה הבאה נשמע על התקדמות בנושאים האלה.
כרמל שאמה-הכהן: שני נושאים על סדר היום: 1.
כרמל שאמה-הכהן: חשש לכשלים בעסקת הגז בין שותפות תמר לחברת החשמל וההשלכות על מחיר החשמל 2.
כרמל שאמה-הכהן: הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת דב חנין שאושרה בנשיאות הכנסת:
כרמל שאמה-הכהן: על אף המחסור בגז - משרד האנרגיה מגדיל אחוזי הגז ליצוא.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נתחיל בנושא הראשון.
יפתח רון-טל: אני יכול לשאול משהו?
יפתח רון-טל: מי קבע את המושג "כשל"?
יפתח רון-טל: זה מופיע באיזשהו מקום?
יפתח רון-טל: באיזה שהוא נייר?
קריאה: חשש לכשל.
יפתח רון-טל: אבל המושג "כשל" מופיע באיזושהי החלטה של הרשות?
כרמל שאמה-הכהן: הרשות לא קבעה את הכותרת, אבל בסוף הדיון תשכנעו אותנו שהכותרת שגויה, אז נוציא משהו אחר.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אין ספק שמי שקורא את כל הנתונים, לפחות שמתפרסמים – כי חלק הם סודיים ורגישים, כפי שחלק מהמעורבים מגדירים אותם, אבל מהנתונים הגלויים, שגם הציבור רואה ושומע, וגם חברי הכנסת שעד לרגע זה ניזונים - -
יפתח רון-טל: אני אשמח לשמוע אם מישהו חושב שיש איזשהו כשל.
דב חנין: אנחנו נפרט לך מה הכשל.
כרמל שאמה-הכהן: אם תשמע ואם תשכנע אחרת את חברי הכנסת, נגיד בסוף שההסכם הוא מצוין.
כרמל שאמה-הכהן: אבל כרגע זו היא מטרת הדיון – לבחון את החשש לכשלים ואת ההשלכות על המחיר לצרכן, ומכאן נצא לדרך.
כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה, הכנסת, מלווה את הנושא של הגז לאורך כל הקדנציה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: עיקר העיסוק של הכנסת היה סביב יישום מסקנות ועדת ששינסקי.
כרמל שאמה-הכהן: הכוונה של מסקנות ועדת שישינסקי ושל החוק, חוק ששינסקי שעבר בקריאה שניה ושלישית בכנסת היה לתקן את חלוקת המשאבים הלאומיים של ישראל בין היזמים ובין האזרחים, אבל בשום אופן הכוונה לא היתה שאת שינוי החלוקה או חלק ממנה יממנו אחר כך הצרכנים בחשבון חשמל עודף , בגלל שהצד השני בוחר להעלות את מחיר המוצר.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עדים לפרסומים שההסכם הראשי, שהוא לא ההסכם היחיד, בין חברת החשמל לשותפות תמר לוקה בחוסר איזון, אולי לא בכוונה רעה.
כרמל שאמה-הכהן: מצד אחד מופיעה חברת החשמל כמי שאמורה לדאוג לזמינות של חשמל כמטרה עליונה של חשמל זול וחשמל נקי, סביבתי.