GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קובי כחלון: הכוונה היא שלמשל בגוננים אנחנו מקדמים תכנית מספר שנים בשיתוף עם משרד השיכון והעירייה, והתכנית הזאת בעצם מגדילה את כמות יחידות הדיור בצורה דרמטית.
קובי כחלון: כאשר אתה רוצה לבוא ולומר "אני רוצה להגדיל את כמות יחידות הדיור", קודם כל תתכבד להשקיע בתשתיות.
קובי כחלון: אם השקעת בתשתיות, כמובן לאחר מכן אין בעיות תחבורה, אין בעיות ניקוז ואין בעיות שצ"פים וכיוצ"ב.
קובי כחלון: לכן, כל המגמה היא בעצם לוודא או לדאוג, אחרי שאנחנו מייצרים מספר פרויקטים, כיצד אנחנו מקדימים את הפרויקטים טרם תחילת הבנייה כמבשר על הבנייה עצמה.
נחמן שי: וזה מה שמשרד הפנים צריך לעשות.
קובי כחלון: כן.
קובי כחלון: אנחנו אתם במשא ומתן.
קובי כחלון: אנחנו רק צריכים למצוא את הסעיף משם נוכל לקבל את אותם תשלומים, בעצם, בסופו של דבר, התשלומים האלה חוזרים לשוק והם לא דברים שהולכים לאיבוד.
קובי כחלון: זה נקרא קדם-מימון.
קובי כחלון: ראינו שמינהל מקרקעי ישראל חתם עם עיריית תלח-אביב על שני מיליארד ש"ח.
קובי כחלון: מן הסתם גם עם עיריית ירושלים הוא צריך לחתום לפחות על הסכום הזה.
ניר ברקת: פי שניים.
ניר ברקת: אנחנו פי שניים יותר גדולים מהם.
עינת גנון: אני עינת גנון ממשרד השיכון.
עינת גנון: אם אפשר, רק אעיר שהתכנית למיקוד מאמץ של משרד השיכון, כמו שהיא כרגע בנויה, מיועדת ליישובים בפריפריה בלבד, בשכונות שיקום.
נחמן שי: שנינו חושבים שירושלים היא - - -
עינת גנון: אנחנו לא אמרנו שירושלים לא ראויה.
עינת גנון: זה לא מה שאמרתי.
עינת גנון: אני רק אומרת שכרגע התכנית בנויה ליישובי הפריפריה.
ניר ברקת: לכן, אנחנו חושבים שהתכנית טובה, אפקטיבית ויעילה.
נחמן שי: צריך שוב פעם להתגנב פנימה.
ניר ברקת: יש מושג – דיברתי על זה גם בדיון שהיה לנו בתחום החינוך – שנקרא: most favorite nation.
ניר ברקת: זה מושג משפטי ערכי שאומר שכשהמדינה משיגה פרוייקטים לפריפריה, ואזכיר לךְ שירושלים היא העיר הענייה ביותר בארץ, אנחנו בתחומים מסוימים פריפריה ובוודאי בתחום הזה.
ניר ברקת: ההפך, אנחנו מפרגנים לתכנית שנמצאת בפריפריה.
ניר ברקת: כל מה שאנחנו מבקשים זה להחיל אותה גם על ירושלים לפחות בסנכרון עם המדיניות העירונית של איך מאיצים את זה.
ניר ברקת: נתחיל עם פיילוטים באזורים מסוימים ונרחיב את זה לשאר העיר.
ניר ברקת: אני חושב שכאן אנחנו מברכים על מה שנעשה בפריפריה.
ניר ברקת: אגיד יותר מזה.
ניר ברקת: צריך להבין, גם בבוקר אמרתי בדיון שהיה לנו בוועדת החינוך, שלפני כשנתיים מדינת ישראל החליטה לתת שנה חנם לסטודנטים שלומדים בצפון ובדרום.
נחמן שי: נכון, אבל הכנסנו את ירושלים.
ניר ברקת: ירושלים לא היתה בפנים.
ניר ברקת: עצם פיתוח תכנית בצפון ובדרום או לחליפין לישובי פריפריה כשירושלים לא נכללת, אנחנו סובלים פעמיים.
ניר ברקת: זו תכנית טובה שלא מופעלת בירושלים ומפתחת לירושלים חיסרון יחסי על פני מקומות אחרים.
ניר ברקת: מצד אחד – המדינה רוצה לתעדף את ירושלים להתמודד עם ההגירה השלילית, ומצד שני – אם נותנים תכניות טובות ולא מכילים את ירושלים, אז יש לנו חיסרון יחסית לפריפריה.
ניר ברקת: הדבר הזה פוגע בנו פעמיים.
ניר ברקת: הבקשה שלנו: בתפיסת העולם, כשנותנים פרויקטים טובים לפריפריה, להכיל את ירושלים – לצערי, אני אומר את זה – כעיר הענייה ביותר בארץ.
ניר ברקת: אנחנו חייבים את החמצן הזה על מנת להחיות את העיר.
ניר ברקת: אין פורום יותר נכון וראוי מצעירים שרוצים להישאר פטריוטים שמגיעים מהסיבות הנכונות.
נחמן שי: אבל, איך אתה מבטיח שזה הולך לצעירים?
ניר ברקת: מדיניות העירייה – אנחנו יודעים איפה יש גידול טבעי של צעירים.
ניר ברקת: לא סתם בחרנו את אותן שכונות.
ניר ברקת: אנחנו יודעים שיש שם עניין מאד-מאד גדול לצעירים להיכנס.
ניר ברקת: יש שם קהילות שנמצאות.
ניר ברקת: בהתחדשות שבאה מהשטח אנחנו זורמים עם הקהילות ואומרים: אם אתם כאן רוצים להתפתח ולצמוח, אנחנו אתכם במאה אחוז.
ניר ברקת: אנחנו זורמים עם ההצלחה שלהם.
קובי כחלון: בית-ספר הניסויי בקריית-יובל.
קובי כחלון: אז, מן הסתם, המשפחות יבואו ליד בית-הספר הניסויי.
קובי כחלון: היום, בגוננים יש את בית-הספר הממלכתי-דתי.
ניר ברקת: אני מתאר כאן על קצה המזלג.
נחמן שי: ברגע שמערכת החינוך מזמינה אותם, אז - - - באזור.
נחמן שי: זה אחד שמביא את השני.
ניר ברקת: הקהילות אמרו לנו: חברים, אם אין לנו בית-ספר איכותי בשכונה וגני-ילדים, אנחנו לא יכולים לחיות פה.
ניר ברקת: באנו ופתחנו סניף של הניסויי וכן הלאה.
ניר ברקת: ופתאום אתה רואה שיש צמיחה.
ניר ברקת: עקב הצמיחה הזאת יותר קבוצות מגיעות.
ניר ברקת: עכשיו הם צריכים להתמודד עם נושא הדיור.
ניר ברקת: אם לא נעזור להם בנושא הדיור, אנחנו עוצרים את הצמיחה הזאת.
ניר ברקת: אנחנו עכשיו בשמחה ביום ירושלים הזה באים ואומרים: חברים, יש לנו בשורות.
ניר ברקת: קורים דברים טובים בירושלים.
ניר ברקת: יש לנו קהילות במספרים הולכים וגדלים.
ניר ברקת: יש את הצרכים שלהן בשכונות מסוימות שאנחנו יודעים לאתר אותן, ובאמת קורים שם נסים ונפלאות.
ניר ברקת: אנחנו עכשיו צריכים להביא תכניות טובות שעובדות במקומות אחרים, כפי שאנחנו רואים כאן – ואני רוצה לשבח את משרד השיכון על תכניות שמביאות תוצאה – ואנחנו היינו רוצים לראות איך התכניות האלה מואצות בתוך ירושלים, שכן שכונות כמו קריית-יובל וכמו גוננים שקולות לכל אחת מהערים האלה של הפריפריה של מדינת ישראל.
ניר ברקת: לצערי, אנחנו עונים לקריטריונים האלה נכון להיום.
נחמן שי: בדירוג הסוציו-אקונומי?
ניר ברקת: אנחנו מספר 4 בירושלים, שזה מהנמוכים במדינה.
נחמן שי: ובשכונות האלה?
קובי כחלון: 4-5.
נחמן שי: איפה זה עומד כשמשרד השיכון ניגש לערי פריפריה?
נחמן שי: עינת, אתם בודקים?
עינת גנון: כמו שאמרתי, התכנית, שמופעלת היום בסיכום עם האוצר, מיועדת ליישובי הפריפריה, אבל אני מבינה שנעשתה כבר פנייה למשרד, והמנכ"ל יקבל את ההחלטות.
עינת גנון: כרגע, לא נבחנו פרמטרים אחרים.
עינת גנון: יש עוד יישובים.
עינת גנון: כדוגמא: גם לוד הוא ישוב במרכז הארץ שהוא באשכול סוציו-כלכלי נמוך.
עינת גנון: לכן, אני אומרת שיש תכניות שהן ספציפיות יעודיות ליישובים מסוימים, אבל מיקוד המאמץ הוא כרגע מוכוון פריפריה, גם, אגב, אם זה לא חל על כל יישובי הפריפריה מפאת מחסור תקציבי.
נחמן שי: חבר-הכנסת צלנר, בבקשה.
יובל צלנר: קודם כל, אדוני ראש העיר, ודרכך לכל 800 אלף הירושלים, חג שמח.
נחמן שי: אני שומע: 802.
יובל צלנר: 802 אלף, העיר הגדולה בישראל.
יובל צלנר: באמת זה חג שמח, אבל אני שומע את הנתונים ומכיר את האמירות.
יובל צלנר: בעיניי, ביום שבו מדינת ישראל רואה, לצערי, בירושלים כפריפריה, זה אומר שאנחנו כמדינה נכשלנו.
יובל צלנר: זה אומר שאנחנו כמדינה נכשלנו לפתח את העיר החשובה ביותר בישראל, היפה ביותר בישראל, המרכזית ביותר בישראל, הבירה של כולנו שבמשך אלפיים שנה ייחלנו לה.
יובל צלנר: הנתונים שהבאת הם, כמובן, נתונים שנותנים אופטימיות ותקווה.
יובל צלנר: גדילה במספר התלמידים בבתי-הספר, גם הממלכתי וגם הממלכתי-דתי, היא צעד חשוב, אבל זו רק התחלה, ואלה ניצנים שצריך לפתח אותם ולשמור עליהם מכל משמר.
יובל צלנר: להגיד שירושלים היא חממה?
יובל צלנר: אני חושב שההתייחסות של ממשלת ישראל לירושלים עדיין איננה כחממה, וחייבת שתהיה כזו.
יובל צלנר: נכון שיש משרד לענייני ירושלים, והיה לי אפילו הכבוד להיות עוזר השר לענייני ירושלים, וכאשר שירתתי במועצה לביטחון לאומי ניסינו לחשוב על תכניות רבות איך אנחנו מקדמים את ירושלים על מנת שלא תהיה חלק מהפריפריה, שלא תקבל הטבות של פריפריה ותיתפס כפריפריה, כי אסור שיהיה מצב שמדינה רואה בבירה שלה פריפריה.
יובל צלנר: הבירה היא המרכז.
יובל צלנר: זה בסדר וזה טבעי שלמדינה יהיו שני מרכזים, וזה נכון, וזו כנראה המציאות בישראל.
יובל צלנר: אני מבין את האמירה שלך שהטבות שהפריפריה מקבלת חייבת לקבל ירושלים.
יובל צלנר: לדעתי, היא צריכה לקבל יותר, מתוך ההבנה שהעדפה מתקנת לבירה היא לא דבר פסול.
יובל צלנר: ירושלים לא צריכה רק להיות על ראש שמחתנו – היא צריכה להיות לנגד עינינו יום-יום ושעה-שעה.
יובל צלנר: ברשותכם, אתן איזה שהוא סיפור אישי.
יובל צלנר: בשנת 1999 עזבתי את השכונה במרכז הארץ, בה גדלתי, ועברתי לירושלים.
יובל צלנר: רציתי להיות סטודנט באוניברסיטה העברית בין היתר מתוך מחשבה שהאוניברסיטה העברית היא האוניברסיטה הטובה ביותר בישראל ומהטובות בעולם ומתוך מחשבה שזה ציונות לעלות לירושלים, וגם – כן, זה לא פסול להגיד – התאהבתי בעיר.
יובל צלנר: התאהבתי באנשים, והתאהבתי ביופי שלה.
יובל צלנר: לנו, אלה שבאים מהמרכז, יוצא להגיע בטיולים שנתיים פעמיים או שלוש פעמים עד גיל 18, וגם זה טוב.
נחמן שי: גם זה לא כולל את כל בתי-הספר.
יובל צלנר: אני מסכים אתך.
יובל צלנר: הגעתי ב-1999, וביום אחד התאהבתי, ממש אהבה ממבט ראשון.
יובל צלנר: עברתי פה קרוב לחמש שנים נפלאות.
יובל צלנר: ואז, מגיע הצומת, וזה בדיוק הצומת שאנחנו מדברים בו היום.
יובל צלנר: אתה קורא לזה: פוסט-סטודנטים.
יובל צלנר: כפוסט-סטודנט, כבר היה לי מקצוע; הייתי עורך-דין, ולכאורה זה מקצוע שבתעסוקה זה לא משנה אם זה תל-אביב או ירושלים, ובטח במרחק של 70 ק"מ.
יובל צלנר: אז עוד לא היתה את התשתית התחבורתית של היום.
יובל צלנר: אני מניח שהתשתית התחבורתית תשתפר עוד יותר כשהרכבת תשלים את המטלה שהוטלה עליה.
יובל צלנר: אבל, השאלה היתה למה להישאר בירושלים.
יובל צלנר: אני זוכר אותנו, החברים, מתכנסים במסעדה בירושלים – חיי הלילה כבר אז היו מפותחים, תרבות ופנאי לא חסרו ובירושלים יש תיאטרון מצוין ובאמת חיי קהילה שמאד אהבנו – ומתלבטים כקבוצה לאיפה אנחנו ממשיכים את המשך הקריירה שלנו והאם אנחנו משתקעים בירושלים.
יובל צלנר: חלקנו היו ירושלמים 'אסלים', וחלקנו, כמוני, היו מהגרים חדשים.
יובל צלנר: לצערי, אני היום תל-אביבי, וזה אומר הכל.
יובל צלנר: באמת לב הבעיה ולב הסוגיה שמעניינת את הצעירים זה שתי סוגיות: תעסוקה, שאני יודע שאתה כראש עיר מפתח ושם על זה דגש מרכזי.
יובל צלנר: אני גם שומע מה אתה עושה בתחום התיירות כמנוע הצמיחה העיקרי של העיר, וזה נכון; הסוגיה השנייה שמעניינת אותנו, הצעירים, הוא נושא דיור.
יובל צלנר: בהיבט הזה אני רואה פה את המצגת ואת השקפים, ואני חושב שזו פעילות נכונה ומבורכת.
יובל צלנר: אבל, כדי שירושלים תהפוך להיות מרכז חי ותוסס של צעירים, ההשקעה לא צריכה להיות רק במשפחות הצעירות – היא צריכה להיות בסטודנטים ובפוסט-סטודנטים, אותו ציבור שרוצה לגור במרכז אורבני, ממש בלבת העיר.
יובל צלנר: השכונות, גם גוננים וגם יובלים, הן שכונות מצויינות לגדל ילדים, ואני בטוח שאתה תשים שם דגש על גנים ציבוריים, שטחים פתוחים וגני-ילדים.
יובל צלנר: אבל, אנחנו צריכים גם את אותה אוכלוסייה צעירה שעדיין איננה נשואה, שעדיין אין לה ילדים, שתפתח את המרכז.
יובל צלנר: פה אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מוצאים פתרונות לדיור בהישג יד במרכז העיר.
יובל צלנר: נכון שירושלים סובלת מבעיות מבניות קשות בתחום הדיור.
יובל צלנר: אלה לא דברים שאפשר לטפל ברמה המקומית, וקשה מאד גם לטפל ברמה הלאומית.
יובל צלנר: זה לא סוד שאין הרבה שטחים לפתח.
יובל צלנר: התכנית לפתח את ירושלים מערבה נתקעה מטעמים כאלה ואחרים, ולא ניכנס אם זה נכון לא נכון.
יובל צלנר: הבנייה לגובה היתה סוגיה שאני חושב שההתמודדות אתה היום היא הרבה יותר נכונה.
יובל צלנר: בעיניי, זרקת איזה שהוא צמד מילים, מילת מפתח, שיאפשר אולי התמודדות נכונה יותר עם סוגיית הדיור בהישג יד: התחדשות עירונית.
יובל צלנר: נכון שירושלים, היופי שלה הוא המרקם, הבנייה המרקמית שלה.
יובל צלנר: זה חלק מהקסם שלה.
יובל צלנר: אבל, על מנת שאנחנו נוכל להביא צעירים, להשאיר את הצעירים, את אלה שכבר באו והתאהבו בעיר – ואדוני ראש העיר, אל תתבלבל, מבחינתי שתהיה לי את הסיבה הטובה לחזור לעיר, אני חוזר.
יובל צלנר: אני מחפש היום את הסיבה לחזור ולהיות ירושלמי.
יובל צלנר: אני חושב שאין עיר יפה ממנה, ואין עיר נעימה ממנה.
יובל צלנר: את השיפור שחל בשנים האחרונות כולנו רואים.
יובל צלנר: אבל, אנחנו עדיין צריכים לשמור על הניצנים האלה.
יובל צלנר: אני לא אגרונום, אבל אנחנו יודעים שניצן בתהליך הזה הוא הרגיש ביותר וקל מאד להרוס.
יובל צלנר: הרבה יותר קשה לשמר את הצמיחה הזאת.
יובל צלנר: בהיבט הזה אני חושב שחשוב דיור גם במרכז העיר לצעירים דרך התחדשות עירונית, דרך מצב שאין מה לעשות עולים קצת יותר גובה ומייצרים דיור בר-השגה מעבר לסטנדרטים.
יובל צלנר: משרד השיכון נמצא פה והוא תומך, ובכלל המדינה נותנת תמיכה אדירה לתחום של התחדשות עירונית, בין אם זה פינוי-בינוי ובין אם זה תמ"א-38.
יובל צלנר: ההטבות עצומות, אבל זה לא עובד בשטח – דרך-אגב, לא בירושלים ולא בשום מקום אחר.
יובל צלנר: זה לא סוד שהתחומים האלה של התחדשות עירונית הם סיסמא יפה, ובפועל מעט ערים באמת מצליחות ליישם את זה.
יובל צלנר: בירושלים בטח שהקשיים מרובים יותר.
יובל צלנר: עלויות הבנייה גבוהות יותר.
יובל צלנר: את כל הדברים אתה יודע יותר טוב ממני.
יובל צלנר: מה שאני מבקש, בשם צעירי ישראל, אלה שרוצים להיות ירושלמים: לא לשכוח גם את מרכז העיר, לא לשכוח לייצר פתרונות – חלוקה לדירות קטנות, לחייב בנייה של דירות קטנות, ואולי ללכת לאיזו שהיא תב"ע למרכז העיר שתאפשר מעבר לתמ"א-38 שעובר היום תהליכים משמעותיים של עוד כמה קומות – ובלבד שיהיה מדובר בדיור בהישג יד.
יובל צלנר: יש לך חברות עירוניות פנטסטיות שיידעו גם לנהל את הפרויקט.
יובל צלנר: אני מכיר אישית את כולן.
יובל צלנר: עד לפני שבועיים הייתי מנכ"ל חברה עירונית, ותמיד היינו מסתכלים על החברות העירוניות של ירושלים בהערצה.
יובל צלנר: יש פה את כל התשתית.
יובל צלנר: אם יש לי בקשה אחת, היא: תן לי ולחברים שלי את התנאים לחזור ולהיות ירושלמים, כי אנחנו מאד רוצים.
ניר ברקת: כרגע זה לא תקוע בעירייה.
ניר ברקת: אתה יודע.
יובל צלנר: אין לי ספק שאם זה היה בידיך בלבד, כבר היינו באמצע העשייה.
יובל צלנר: התהליכים האלה הם תהליכים שלוקחים זמן.
יובל צלנר: בשלוש שנים וחצי אף אחד לא יכול לפתור אותן.
יובל צלנר: אבל, מעבר לפתרונות המאד מבורכים שהצגתם, אני חושב שחייבים להמשיך ולשים דגש על דיור השגה ודיור בהישג יד גם בירושלים.
יובל צלנר: חבר'ה, זו הבירה שלנו.
יובל צלנר: אין אחרת, ולא תהיה.
יובל צלנר: אדוני היושב-ראש, אני נאלץ לצאת.
נחמן שי: בשבע דקות הקפת את כל ירושלים, הרים סביב לה.
יובל צלנר: אני מודה לכולם, ושוב: חג שמח לכל הירושלמים, ואני מקווה שגם אני אמנה על 802 אלף ואחד גם.
נחמן שי: יחפשו לך פתרון דיור בירושלים.
קריאה: יש דירות בירושלים – שיבוא.
קריאה: אתה רוצה רק במרכז העיר?
קריאה: יש במשואה, בהר-חומה ובקטמונים.
קריאה: מה הסיבה שלך?
קריאה: לא הבנתי למה עזבת.
ניר ברקת: אני גם צריך לצאת.
ניר ברקת: יש לי עוד סדרת פגישות.
ניר ברקת: ממלא מקומי מכיר את הנושא הזה טוב ממני.
ניר ברקת: כל טוב.
נחמן שי: תודה רבה בהצלחה.
נחמן שי: חברים, אחרי סקירת ראש העירייה, אני רוצה לפתוח את הנושא לדיון.
נחמן שי: מירב, ביקשת ונתחיל באתך.
נחמן שי: עופר ביקש, וגם מי שירצה להביע את דעתו, גם נציגי המשרדים, משרדי הממשלה, וגם חברים אחרים, ארגונים שנמצאים פה ורוצים לתרום את דבריהם, ואחרי כך ננסה לגבש איזו שהיא הודעה משותפת ברוח הדברים ששמענו פה.
מרב כהן: אני מרב כהן, חברת מועצת העיר ירושלים מטעם תנועת "התעוררות".
מרב כהן: זו תנועה שפועלת גם מתוך העירייה וגם מתוך אגודות הסטודנטים, ומפעילה הרבה מאד מתנדבים בעיר בעשייה למען ירושלים.
מרב כהן: אני מרגישה שבירושלים יש שינוי אוירה מאד-מאד מהותי, וזה לא עניין של מה בכך.
מרב כהן: כאילו יש שינוי אוירה, ואני מרגישה שהציבור הפלורליסטי יוצא החוצה ומרגיש שהוא הרוב ושיש תקוה.
מרב כהן: זה באמת שינוי מהותי.
מרב כהן: אבל, הוא לא מספיק.
מרב כהן: כמו שכבר נאמר, הרי הבעיות הן בעיקר בתחום התעסוקה והדיור.
מרב כהן: המסר, שאני חושבת שהוא הכי חשוב לי להעביר, הוא שהעשייה והתמיכה בציבור בירושלים צריכות להיות מאד-מאד ממוקדות באוכלוסייה העובדת.
מרב כהן: אנחנו צריכים לחשוב כל הזמן איך אנחנו מושכים לירושלים אוכלוסייה יצרנית או לחלופין איך אנחנו הופכים אנשים שהיום בוחרים שלא להשתתף בכוח העבודה לכאלה שעובדים בעיר.
מרב כהן: זה אומר שאם אנחנו עושים תכנית בתחום החינוך, למשל סבסוד יום לימודים ארוך, קהל היעד שצריך להיות לנגד עינינו זה מי שעובד או מנסה לעבוד או לא מסוגל לעבוד.
מרב כהן: אם אנחנו עושים הטבות במיסוי, לצורך העניין בארנונה, זה הקהל שצריך להיות לנגד עינינו.
מרב כהן: וכמובן בתחום הדיור, ועל זה גם היה לנו מאבק גדול של תכניות לדיור מוזל שקודם כל צריכות ללכת למי שעובד.
מרב כהן: ללא האוכלוסייה הזאת אני חושבת שלירושלים, ובעתיד גם לישראל, אין עתיד: לא כלכלי ולא חברתי.
מרב כהן: דרך-אגב, זה גם מאד ממתן תופעות חברתיות אחרות, כי מי שעובד הוא לרוב פחות קיצוני; אין זמן לדברים האלה, והוא נפתח לעוד עולמות, ויש לזה השלכות לא רק כלכליות אלא גם חברתיות ותרבותיות.
מרב כהן: בהקשר הזה, בהמשך לעניין התעסוקה, אני חושבת שגם חשוב להזכיר שממשלת ישראל חייבת לסייע לנו למנף את תחום התעסוקה ולהגדיל את מספר מקומות העבודה בעיר.
מרב כהן: בראש ובראשונה ממשלת ישראל צריכה להניע את המגמה הזאת בעצמה ולהעביר לירושלים הרבה מאד יחידות, משרדים וחברות שאמורים לשבת בעיר ולא יושבים כאן, וזה לבד יגדיל באלפי מקומות עבודה את היצע המשרות בירושלים.
נחמן שי: האם אתם סימנתם איזה פונקציות כאלה שאפשר להביא אותן?
נחמן שי: לאחרונה, ישבנו בוועדת הכספים, ודיברנו על הוצאת ארכיון המדינה מירושלמים והעברתו לערד.
נחמן שי: היתה החלטה מאד ברורה, וצפצפו עליה והממשלה החליטה מה שהחליטה ויש כוונה.
נחמן שי: זה אולי לא מיליון מקומות עבודה, אבל זה כמה עשרות מקומות עבודה, ויש בזה גם מסר מאד עקרוני שמדינה מחליטה להעביר את הארכיון.
נחמן שי: יכול להיות שתישאר פה איזו שלוחה, אבל היא מוציאה את הארכיון הלאומי שלה ומעבירה אותו לערד.
מרב כהן: נכון.
מרב כהן: זה חלק מהעניין, ואנחנו באמת עשינו עבודה כזו.
מרב כהן: אני חושבת שכן הצלחנו לייצר איזה שהוא כוח הרתעה כך שלא יקימו יחידה חדשה מחוץ לירושלים בכזו קלות.
מרב כהן: אבל, המסה הגדולה היא עדיין תחת השרים שהרבה מאד יחידות שלהם יושבות במרכז.
מרב כהן: אנחנו, כמובן, לא נצא נגד יחידה שיושבת בפריפריה, וזה לא העניין.
מרב כהן: אנחנו לא מתחרים.
קריאה: הם יצאו לערד.
נחמן שי: הם מוציאים אותה מירושלים.
מרב כהן: לא.
מרב כהן: אם אני מבינה נכון, מה שיהיה שם זה יהיה בעיקר הארכיון וזה פחות מקום שמעסיק אנשים.
מרב כהן: דווקא מרכז המבקרים שקולט יותר אנשים - - -
נחמן שי: אנחנו אמרנו שאנחנו לא מוכנים לוותר על מקומות עבודה בירושלים, גם אם זה עשרה וגם אם זה עשרים, כי זה איזה משהו עקרוני.
מרב כהן: בדיוק.
מרב כהן: אני מסכימה.
נחמן שי: בינתיים, אני רואה את הזליגה הזאת, וגם בזה צריך להלחם.
מרב כהן: הרבה פעמים אנשים חושבים שאנשים עוזבים את ירושלים בגלל שהיא מתחרדת.
מרב כהן: לפחות מאיך שאני מרגישה את השטח, אף בן-אדם לא עוזב את העיר כי יש לו שכן חרדי.
מרב כהן: זה לא העניין.
מרב כהן: אנשים עוזבים את העיר כי אין להם פה מקום עבודה או כי הם לא מצליחים לקנות כאן דירה.
מרב כהן: על זה צריך להיות הפוקוס.
מרב כהן: הדגש הוא חד-משמעי על אוכלוסייה עובדת.
מרב כהן: אם נוזיל את מחירי הדיור באופן גורף, לצורך העניין, בעיר ירושלים, עשינו יותר נזק מתועלת, חד-משמעית.
מרב כהן: אנחנו צריכים כל הזמן לחשוב רק על האוכלוסייה העובדת או זו שמנסה להשתלב בשוק העבודה.
מרב כהן: זה נכון בכל תחום, וגם בתחום החינוך; אם יעשו עכשיו יום לימודים ארוך ולא יתנו העדפה למי שעובד, עשינו יותר נזק מתועלת.
נחמן שי: מירב, תודה רבה.
נחמן שי: עופר, בבקשה.
עופר ברקוביץ: אני עופר, יושב-ראש "התעוררות" בירושלים, התנועה של מרב.
עופר ברקוביץ: בעיניי, מרב אמרה דברים מדוייקים, ואנסה להוסיף עוד כמה דברים, וגם קצת בהתייחס לנושא הקהילות באופן יותר ממוקד.
עופר ברקוביץ: אין ספק שכדי לעמוד במשימה האסטרטגית שלקחה על עצמה הנהלת העיר, ראש העיר וכולנו, השארת צעירים בעיר והבטחת עתיד ציוני, פלורליסטי ויצרני בירושלים, אנחנו צריכים לתקוף את הדברים מכמה נקודות.
עופר ברקוביץ: בראש סדר הדברים אני, בהחלט, רואה את נושא התעסוקה, שהוא המהותי ביותר.
עופר ברקוביץ: צריך גם לדעת לקשור אותו בצורה נכונה להוויה וההתרחשות בעיר.
עופר ברקוביץ: זאת אומרת, היום, אנחנו עדים להרבה מאד מקומות עבודה שעובדים בהם חברים מחוץ לעיר: בהדסה עין-כרם, בקריית הממשלה, בהר-חוצבים ובהר-הצופים.
עופר ברקוביץ: פיתוח מרכז העיר בהיבט התעסוקתי הוא, בהחלט, משימה מאד-מאד מרכזית.
עופר ברקוביץ: אני דווקא מתחבר לדברים של חבר-הכנסת יובל צלנר לא רק בהיבטי הדיור אלא גם בהיבטי התעסוקה.
עופר ברקוביץ: מצד שני, החיים הם מארג, ואחד הכיוונים הנכונים הוא גם נושא הקהילתיות שהוא בהחלט אלטרנטיבה מסוימת שירושלים מציעה, אלטרנטיבה ערכית.
עופר ברקוביץ: לא בהרבה מקומות במדינת ישראל התופעה הזאת מתקיימת היום.
עופר ברקוביץ: אני חושב שירושלים כדגל של אלטרנטיבה ערכית של מדינת ישראל, שמגיעים אליה חבר'ה אחרים, צריכה בהחלט להוביל את התופעה הזאת.
עופר ברקוביץ: אני חושב שהזיהוי של רוח חדשה בעבר של הקהילות, של החבר'ה בקהילות, של עיריית ירושלים היום, זה נושא חשוב.
עופר ברקוביץ: אם אנחנו יודעים להצביע היום על תכנית ממשלתית שנקראת "ריכוז מאמץ" כזה או אחר, זה בעצם נראה צעד נכון לקחת תכנית ממשלתית שמיושמת במקומות אחרים ולהלביש אותה על מהלכים נוכחיים ועל הזדמנויות בירושלים.
עופר ברקוביץ: נחמן, הרבה פעמים אנחנו עדים להצהרות מאד כבדות משקל, ומעשים מאד-מאד קטנים לעומתן.
עופר ברקוביץ: אני חושב שכשעיריית ירושלים יודעת להצביע על תכניות ספציפיות שאפשר להתאים אותן ולשדך אותן לעיר ירושלים, נכון ללחוץ על הדבר הזה בכל הכוח.
עופר ברקוביץ: הייתי רוצה עוד חברי ועדת כלכלה פה שיישבו ויחשבו באיזה עוד אפיקים ובאיזה עוד נושאים צריך להתייחס לירושלים.
עופר ברקוביץ: התייחסות קטנה לנושא הפריפריה ולא פריפריה.
עופר ברקוביץ: אני חושב שאנחנו לא עסוקים במלים היום – אנחנו עסוקים במעשים.
עופר ברקוביץ: אם צריך לקרוא לירושלים פריפריה כדי להביא עוד תקציב, אני לא מתבייש להגיד שבחלק מהנושאים צריך השקעות כמו בְּפריפריה ויותר מפריפריה.
עופר ברקוביץ: אולי כדי להבהיר את הדברים: ירושלים צריכה לקבל עדיפות מעל לאזורי פריפריה שקיימים בישראל; אנחנו בעד הפריפריה ובעד חיזוקה, אבל ירושלים צריכה לקבל מעמד מיוחד.
עופר ברקוביץ: לא יכול להיות שיש תכניות נכונות שאפשר להשתמש בהן בירושלים ולא נשתמש בהן.
עופר ברקוביץ: לכן, אני אומר: התכנית הזאת היא תכנית אחת.
עופר ברקוביץ: היא ממוקדת לנושא הקהילות.
עופר ברקוביץ: אלה לא מספרים עצומים של אנשים.
עופר ברקוביץ: אנחנו לא מדברים פה על שינוי בכמויות צעירים אדירות ברמה שזה משאיר אלפי סטודנטים אחרי התואר, אבל אנחנו, בהחלט, מדברים על כוחות חיוביים ומניעים תהליכים בשכונות, אנשים שמשתלבים במערכות החינוך של העיר, אנשים שמשתלבים במערכות אחרות.
עופר ברקוביץ: דרך-אגב, רציתי להגיד גם לצלנר: אתה רואה פה עכשיו מולך לא מעט צעירים.
עופר ברקוביץ: אני לא זוכר מתי היתה איזו שהיא עיר שהביאה כמות כזו של צעירים לדיון, וכולם פה נושאים תפקידים חשובים ועמדות חשובות ופעילות פוליטית וחברתית למען המטרה.
עופר ברקוביץ: ממשלת ישראל צריכה להתחבר לשטח ולמה שקורה עכשיו בירושלים, וזה בדיוק זה.
עופר ברקוביץ: תכנית הקהילות היא דגל אחד.
עופר ברקוביץ: אנחנו יושבים, ולדעתי צריך לכנס את ועדת הכלכלה עם סדר-יום מדוקדק גם באפיקים אחרים בעיקר תעסוקתיים-כלכליים שיתנו מענה גם לחבר'ה שלא חיים בצורת הקהילות.
עופר ברקוביץ: אני חושב שלחץ נכון על משרד השיכון להפעיל את התכנית הזאת הוא הישג חיובי.
עופר ברקוביץ: צריך להפסיק עם הסיסמאות, להוריד דברים לתכל'ס ולמצוא עוד ועוד תכניות מהסוג הזה ולהשתמש בהן.
נחמן שי: מי עוד בבקשה?
נחמן שי: תציג את עצמה.
בנימין וייל: אני בנימין וייל, ואני עובד מחוז ירושלים במשרד השיכון.
בנימין וייל: אנחנו עובדים עם עיריית ירושלים באופן שוטף.
בנימין וייל: אנחנו מנסים לעזור לירושלים כמה שניתן.
בנימין וייל: אני רוצה להגיד שבחודש פברואר השנה קיימנו עם מנכ"ל והנהלת המשרד דיון בנושא התחדשות עירונית בירושלים: גוננים, גנים/יובלים ופרויקטים נוספים.
בנימין וייל: בעינינו, זה עתידה של ירושלים.
בנימין וייל: תכנית המתאר של ירושלים קובעת ששליש מעתודות הדיור לפחות בעשורים הקרובים חייב לבוא מהתחדשות עירונית, ואין מקום להתעלם מהמשמעות הזאת.
בנימין וייל: המשמעות הזאת היא, בין היתר, כספית, תקציבית וכלכלית בכל המובנים.
בנימין וייל: לכן, אנחנו הכנו מצגת למנכ"ל המשרד, ואנחנו ביקשנו שהמשרד, ברמה של השר, יתערב בנושא יחד עם הנהלת העירייה.
בנימין וייל: הנושא עדיין פתוח, ואנחנו לאחרונה הכנו מסמך בנושא בעקבות החלטות הממשלה שהתקבלו בעקבות דו"חות של ועדת טרכטנברג שלדעתנו אינן - - - את הנושא הזה לטובת ירושלים.
בנימין וייל: להפך, הן פוסחות על ירושלים.
בנימין וייל: אנחנו, גם בפורום הזה, מנסים לחזור ולקיים את הדיון הזה ברמה של הנהלת המשרד יחד עם עיריית ירושלים, כדי שהנושאים יבואו לידי ביטוי.
נחמן שי: אתה עכשיו גם רוצה לומר משהו כלפי משרד השיכון עצמו, שגם פה צריך להזיז משהו.
בנימין וייל: בהחלט.
בנימין וייל: לצערנו, העמדות של מחוז ירושלים, שקיבלו גיבוי של הדרג המקצועי--
נחמן שי: במשרד השיכון?
בנימין וייל: --בתוך משרד השיכון, בינתיים לא נענו, והן עולות בקנה אחד עם הבקשות של עיריית ירושלים.
בנימין וייל: אנחנו, יחד עם העירייה, רוצים לקבל תעדוף וסיוע מוגבר ממשלתי לירושלים כדי לעמוד ביעדים הלאומיים שהעיר מציגה לעצמה.
בנימין וייל: אחרת, לא נעמוד בהם, וזה הפסד של כולנו.
נחמן שי: עינת, מה את אומרת?
עינת גנון: אני חושבת שזה מסוג הדברים שהנהלת המשרד צריכה להחליט, לפני שבאים - - -
נחמן שי: לא, אנחנו לא עוסקים פה היום במריבות.
נחמן שי: אני פשוט שומע קולות.
עינת גנון: אני לא רבה עם אף אחד, חלילה.
נחמן שי: אני עכשיו בקואליציה, ואני אפילו לא יכול לנצל את ההזדמנות בשביל להגיד משהו רע.
עינת גנון: אני רק אגיד שאני אחראית על הנושא התחדשות עירונית במשרד השיכון.
נחמן שי: אז, את שותפה לדאגה הזאת שבעצם - - -?
עינת גנון: אני שותפה מאד לדאגה, ואני יכולה להגיד יותר מזה; לדעתי – קובי כחלון יושב לימינך ומכיר היטב את דעתי – העירייה צריכה לעשות יותר.
עינת גנון: יש לנו שיתוף פעולה ואנחנו נפגשים.
עינת גנון: משרד השיכון מוכן להעמיד תקציבים ספציפיים לפרויקטים של פינוי-בינוי, ואין מספיק היענות מצד העירייה.
עינת גנון: זה נעשה במידה מצומצמת נכון להיום, מכיון שהעירייה, לפחות מה שאני שמעתי, משיקוליה שלה מעדיפה שיזמים יקדמות פרויקטים ולא העירייה.
עינת גנון: לפחות זה מה שנאמר לי.
עינת גנון: עדיין משרד השיכון נותן הרבה מאד תקציבים לפעולות של התחדשות עירונית בירושלים.
עינת גנון: המחוז שלנו מימן תכנית להתחדשות עירונית בגוננים.
עינת גנון: אנחנו היום שותפים למימון תכנית-אב להתחדשות עירונית ביובלים/גנים.
עינת גנון: אנחנו עכשיו עושים איזה שהוא הליך דומה בכל רחבי הארץ, ואני יודעת כבר שהעירייה מתכוונת להגיש בקשה לפרויקט נוסף.
עינת גנון: בהחלט המשרד משקיע הרבה מאד, ואני קצת מופתעת לשמוע את מה שנאמר פה מצד הקולגה שלי.
עינת גנון: למשרד השיכון יש תקציבים שהוא צריך לחלק.
עינת גנון: עם כל החשיבות של ירושלים, יש עוד רשויות שמצבן בכי רע בתחום הזה.
עינת גנון: כמו שאתם יודעים, העוגה מוגבלת.
עינת גנון: אבל, בהחלט, המשרד מקצה הרבה מאד משאבים לעניין.
שלמה מולה: אני שלמה קול, קבלן בנין מירושלים כמעט 40 וכמה שנים, וסגן יושב-ראש ארגון הקבלנים.
שלמה מולה: רבותי, בהיעדר חוק ירושלים על יסודות מוצקים תמשיכו לקרוא לעיר היפה הזאת, החשובה הזאת, פריפריה, דבר שמעליב אותי באופן אישי.
נחמן שי: כי אתה ירושלמי.
שלמה מולה: אני ירושלמי.
נחמן שי: אין לנו חוק?
קובי כחלון: יש חוק ירושלים, אבל - - -
שלמה מולה: צריך שיהיה חוק ירושלים, שתהיה העדפה.
נחמן שי: איזה חוק אתה רוצה?
שלמה מולה: אני רוצה שבחוק הזה יהיו תקציבים מיוחדים לירושלים.
קובי כחלון: יש, יש בחוק.
שלמה מולה: ניסו לעשות חוק.
קובי כחלון: ברשותך, יש חוק ירושלים שהוא חוק יסוד, למעט סעיף 3 בחוק שם מותר להם להביא כסף ואפשר לשנות את זה ברוב של חבר-כנסת אחד.
קובי כחלון: את כל החוק צריך ברוב מוחלט - - -
שלמה מולה: יש שני סעיפים בחוק הזה.
קובי כחלון: לא.
קובי כחלון: בסעיף אחד בחוק ניתן להוסיף כסף בלי בעיה.
שלמה מולה: החוק, שאני מדבר עליו – תכף אזכור את שם עורך-הדין שטיפל זה – הוא חוק שהוא קצת יותר רחב; הוא לא רק מדבר על כסף.
שלמה מולה: הוא מדבר על חובה להביא מוסדות - - -
קריאה: יש החלטות ממשלה.
שלמה מולה: ואז, העיר הזאת באמת לא תהיה פריפריה.