GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורם חטב: כשהפגנו מול "רשת", שחלק מהבעלים שלה זה "ידיעות אחרונות", שלחו כתבים ושלחו גם צלמים, אבל משום מה, באופן סיסתימטי, שתי הפגנות שכל העיתונים סיקרו אותן, מ"ידיעות" שלחו כתב ושלחו צלם שישב בשמש כל היום והתייבש, אבל לעיתון לא נכנסה מילה אחת על "רשת".
יורם חטב: בשם כל הגוף הגדול שאני מייצג, אנחנו מבקשים שלא להטיל רפש לשם הטלת רפש לא בעיתונות ולא בחברות הכבלים ולא באף אחד מהגופים החשובים האלה בחברה דמוקרטית.
יורם חטב: אנחנו בסך הכל מבקשים שלא לתת להם מעורבות ושליטה בתוכן, שבממיר הדיגיטלי למשל זה יכול להגיע לשליטה של בין 50 ל-500 ערוצים שיכולים להגיע למיליוני צופים בישראל.
ראובן ריבלין: פעם היה מגיע רק ערוץ 1 לכל החמישה מיליון.
ראובן ריבלין: היום מגיעים 500.
ראובן ריבלין: הרגולטור היחידי יהיה האזרח.
ראובן ריבלין: הוא יעביר באמצעות השלט ערוצים.
ראובן ריבלין: כמובן שבהחלט יכול להיות מצב שאי אפשר להתעלם ממנו.
יורם חטב: אנחנו מבקשים מהמחוקק לבצר את הערך המקודש הזה של הדמוקרטיה.
יורם חטב: לגבי השאלה איך פותרים את בעיות העבר.
יורם חטב: כלומר, נעשו כבר דברים ויש מצב מסוים ומציאות מסוימת.
יורם חטב: אני רוצה לקרוא מתוך דבר שנכתב בשנת 1600 על ידי כלכלן ידוע בשם ויליאם שייקספיר, שכתב מחזה שקוראים לו "מידה כנגד מידה".
יורם חטב: המחזה היה אחד מהמחזות של שייקספיר שיוחדו לאצולה ולמלך, הם לא הוצגו בפני כל העם, כי הפרולטריון לא צריך לדעת איזה בלגאן קורה בממשל, כי הוא מחזה ביקורתי על הממשל.
יורם חטב: לפי המחזה הדוכס מגיע לכומר הוידוי שלו ואומר: "יש לנו דין נוקב ומשפטים/ חותכים – לבלום סוסים נחושי-מצח/ אבל עשרים שנה התרנו את הרסן/ החוק רדום; כמו אריה רבוץ/ במאורתו אשר לא ישחר/ לטרף.
יורם חטב: ובכן, כשם שאב סכל/ תולה פרגול אל מול עיני בניו/ להבעיתם ולא להלקותם/ ולימים הפוך השוט ללעג/ ולא לחרדה – כך משפטנו:
יורם חטב: / מרב שלא נחשב – חשוב כמת/ וההפקר חורץ לשון לצדק/ תינוק מכה את אומנתו, וכך/ כבוד ודרך ארץ משחיתים דרכם".
יורם חטב: אומר הנזיר: אז קדימה – מה שנקרא "כנס בהם".
יורם חטב: אומר הדוכס: "... הרי אני אשם/ שהרצועה הותרה.
יורם חטב: אם אייסר/ אותם על השמעם למצוותי/ בצדק יחשבוני לעריץ/ הפה אשר התיר פריצת גדר/ ולא מיצה את כל חומרת הדין/ אינו יכול לשוב ולאסור...".
יורם חטב: אנו מבקשים לאסור.
אברהם פורז: מר שוקן, אני מבקש ממך להתמקד בהצעה המאוד קונקרטית שמונחת לפנינו ושהועברה לנו על ידי עו"ד עבאדי, לגבי השינוי שאתם רוצים להכניס באופן ממוקד.
עמוס שוקן: אני רוצה להעיר תחילה לגבי מה שנאמר פה לגבי העיתונות הצהובה בעולם ובישראל.
עמוס שוקן: אני חושב שבישראל "ידיעות" ו"מעריב", עם כל הביקורת שיכולה להיות לי - -
אברהם פורז: הם לא עיתונים צהובים.
עמוס שוקן: הם לא עיתונים צהובים.
עמוס שוקן: זה לא ה"סאן" של אנגליה וה"בילד" של גרמניה.
עמוס שוקן: אחת הסיבות לתפוצה הגדולה של "ידיעות אחרונות" זה שהם התחילו לתת לקוראיהם גם דברים אחרים.
עמוס שוקן: אני חושב שהמצב של בעלויות צולבות הוא לא טוב וזה נעשה יותר גרוע.
עמוס שוקן: החקיקה שאתם מובילים – יושב ראש הוועדה והשר – לפי דעתי תמשיך את התהליך של הידרדרות המצב ושל הגברת הבעלויות הצולבות.
עמוס שוקן: אני חושב שהחברה כפי שאנחנו רואים אותה היום, במאזן הכוחות בין הקונצרנים הגדולים והעסקים הגדולים לבין הממשלה, היום לא בטוח מי יותר חזק.
עמוס שוקן: פעם הממשלה היתה יותר חזקה.
עמוס שוקן: לפני כמה שנים אמר לי אחד הממונים על ההגבלים העסקיים שכשיושבים יצחק רבין ושאול אייזנברג, כל אחד חושב שהוא יותר חשוב מהשני.
עמוס שוקן: אבל בעוד כמה שנים, כשישפיעו יצחק רבין ושאול אייזנברג, שניהם יידעו ששאול אייזנברג יותר חשוב.
עמוס שוקן: אני בטוח שחברי הכנסת מרגישים את התהליך הזה, שהוא תהליך שישראל מתקדמת אליו.
אברהם פורז: בארצות הברית ביל גייטס יותר חשוב מנשיא ארצות הברית?
עמוס שוקן: אני חושב שמתחילה להיות שאלה כזאת בהרבה מקומות.
עמוס שוקן: אולי בארצות הברית זה עוד לא הגיע לזה, כי בכל זאת לנשיא ארצות הברית יש תפקיד עולמי, אבל אני חושב שהיום ממשלת ארצות הברית נותנת הרבה לביל גייטס.
עמוס שוקן: אני רוצה להסתכל על התמונה בישראל ואני חושב שזו תמונה שאני לא מחדש אם אני אומר אותה.
עמוס שוקן: לכן כש"הארץ" כתב מאמר מערכת בקשר לשאלה אם להתיר ל"בזק" להגביר את הכוח שלו ב-Yes, היו לנו על המאזניים מצד אחד העובדה שזו חברה ממשלתית, עם כל הבעייתיות של היותה כזאת.
עמוס שוקן: מצד שני יש צורך לייצר איזשהו גורם שהוא יוכל להיות בתחרות למונופול של "בזק".
עמוס שוקן: אני חושב שאחת ההשתקפויות של המצב – ושאל השר ריבלין אם נעשה abuse בבעלות הצולבת - -
ראובן ריבלין: יש דוגמאות ל-abuse.
ראובן ריבלין: אני חושב שזה נעשה.
ראובן ריבלין: כל אחד רואה את זה, רק ששוכחים את זה.
ראובן ריבלין: אני מציע שתבחנו את הכיסוי של "גלובס" לנושא, איזה התקפות אגרסיביות, בלתי מרוסנות, היו על דוידה לחמן-מסר, על אליקים רובינשטיין ועל כל מי שהעיז לנקוט עמדה.
אברהם פורז: אבל היה גם ראיון גדול עם דוידה לחמן-מסר.
עמוס שוקן: בעיתונים מאוד מתוחכמים.
עמוס שוקן: המצב לא טוב, בגלל שאם בבוקר יורם גביזון או אחר נקטו עמדה שלא צריך אוטומטית הארכת זיכיונות של חברות הכבלים, אלא צריך להיות מכרז חדש, בערב אלי ציפורי ב"גלובס" היה מסתער על עמוס שוקן, על "הארץ" וכו', בצורה בוטה.
עמוס שוקן: "ידיעות אחרונות" הוא עיתון הרבה יותר מלוטש.
אברהם פורז: אולי בגלל שהם חשבו שהעיתונאים של "הארץ" משרתים מטרה.
עמוס שוקן: יש פה בעיה גדולה.
עמוס שוקן: העיתונאי חושב שזה לא נכון לתת הארכה אוטומטית של הזיכיונות, כי בניגוד למה שמישהו אמר כאן זה לא איזה קניין.
עמוס שוקן: הקניין היה לתקופה מסוימת, עכשיו עושים את זה עיסקה.
עמוס שוקן: אפשר לדבר על העיסקה הזאת.
עמוס שוקן: העיתונאי בעצם חושב נגד מי אני כותב, אני כותב נגד מתחרה של המו"ל שלי ולכן אני כבר מרגיש לא בנוח, אפילו אם זה מה שאני חושב.
עמוס שוקן: כל השיקולים של התקשורת נעשו שיקולים בעייתיים, פחות ענייניים, ואני חושב שזאת השפעה מאוד לא טובה.
עמוס שוקן: אני חושב שב"ידיעות אחרונות" הדיון הציבורי הזה שמתנהל פה בחדר, קיבל מעט מאוד חשיפה.
עמוס שוקן: בעיניי זה יותר טוב ממה שקרה ב"גלובס", אבל זה עדיין לא מספיק.
עמוס שוקן: ברור שהמצב הנוכחי הוא מצב לא טוב.
עמוס שוקן: ראינו שכשרצו לארגן מחדש את ענף הבנקאות, אז עשו את ועדת ברודט והיא קבעה כללים לאחזקות ריאליות של הבנקים.
ראובן ריבלין: יש לי קושי בתור פוליטיקאי.
ראובן ריבלין: הייתי רוצה להבין מה ההבדל בין התייחסות כלכלית לנושאים שונים להתייחסות פוליטית לנושאים שונים.
ראובן ריבלין: אני קורא עיתון לאנשים חושבים, כי אצלי בבית יש גם כאלה ואני נאלץ לקרוא את זה.
ראובן ריבלין: ואני רואה שם דוקטרינה ברורה ומיוחדת ומאמרי מערכת, שלמעשה שוטפים את המוח.
ראובן ריבלין: יוצא כך שלמעשה בבית שלי אני במיעוט, כי אני עם דוקטרינה שאי אפשר לשנות אותה, כי אני מקובע, אבל האחרים קוראים, וחושבים, ומשנים את דעתם.
ראובן ריבלין: בעצם מה ההבדל כשמדברים על נושאים כלכליים שיש דוקטרינה או רצון או כשרוצים לשטוף מוח מבחינה פוליטית.
ראובן ריבלין: אני יכול לומר שצריך צנזורה, שבבית מסוים לא יהיה אדם שיקרא רק צד אחד.
ראובן ריבלין: אני זוכר שבאיזושהי פרשה רצה עיתונאי לכתוב משהו או שאיש ימין רצה לשלוח מאמר, ולא קיבלו את זה, וזו זכותם.
ראובן ריבלין: הם מוכרים את העיתון ומי שרוצה קונה ומי שלא רוצה לא קונה.
ראובן ריבלין: האם השתנתה עמדתו של "הארץ" בנושא של שיתוף עיתונים בערוצי שידור לאחר שקבוצת "הארץ" זכתה בערעור?
ראובן ריבלין: האם שיניתם את עמדתכם בכך שאסור יהיה לעיתון לקיים ערוץ שידור?
עמוס שוקן: עיתון זה כלי ביטוי.
עמוס שוקן: אנחנו ב"הארץ" מבינים את התפקיד שלנו בתחום האינפורמציה, כלומר להביא את האינפורמציה, ככל שהיא חשובה וככל שאנחנו יכולים לברר שהיא נכונה.
עמוס שוקן: בתחום הדעות שאליו כיוונת, אנחנו עיתון עם תעודת זהות רעיונית.
עמוס שוקן: אנחנו עיתון שרוצה שמדינת ישראל תהיה דמוקרטית.
עמוס שוקן: אנחנו עיתון שרוצה שמדינת ישראל תחיה בשלום עם שכניה.
עמוס שוקן: אנחנו עיתון שרוצה סט של דברים שונים.
עמוס שוקן: זאת עמדת העיתון.
עמוס שוקן: אנחנו מאמינים בזה ואנחנו חותרים לזה ואני כותב את זה במכתבים לקוראים שמתלוננים על העמדה של העיתון.
עמוס שוקן: אנחנו לא עיתון שמקבל את מרותו של הרב עובדיה יוסף.
עמוס שוקן: מה לעשות.
עמוס שוקן: אנחנו מקבלים את פסיקותיו של בית הדין הגבוה לצדק.
עמוס שוקן: יכול להיות עיתון אחר, אבל אנחנו כאלה.
עמוס שוקן: מה שמדריך אותנו הוא לא שאם הריבית במשק תרד, "הארץ" ישלם פחות.
עמוס שוקן: מה שמדריך אותנו הוא מה שהעיתונאים שלנו מאמינים בתום לב שהוא האינטרס הציבורי.
עמוס שוקן: אם הם מאמינים בתום לב שהאינטרס הציבורי הוא שהריבית תהיה גבוהה, הם חופשיים לכתוב את זה, גם אם בצד השני זה עולה ל"הארץ" כסף.
עמוס שוקן: כשאנחנו כותבים את מה שאנחנו כותבים, אתה יכול להתנגד לזה, אתה יכול לא להסכים לזה, אבל תדע לך שאנחנו בתום לב מאמינים – "אנחנו" זה נחמיה שטרסלר, זאב שיף, יואל מרקוס וחנוך מרמרי – שזה האינטרס של הציבור.
עמוס שוקן: אולי אנחנו טועים אולי אנחנו לא טועים, אבל אנחנו מאמינים בתום לב שזה האינטרס.
עמוס שוקן: אין לנו אג'נדה, אין לנו יעד להציג לך איזון בעד ונגד.
עמוס שוקן: ואם משה ארנס שולח מאמר, אנחנו שמחים לפרסם אותו.
עמוס שוקן: אם אחר כותב מאמר בדעה הפוכה, אנחנו שמחים לפרסם אותה.
עמוס שוקן: אנחנו מעונינים שיתקיים דיון ציבורי בעל רמה בנושאים הציבוריים שעל הפרק.
עמוס שוקן: אנחנו קובעים את עמדתנו בהתאם למה שאנחנו מאמינים בתום לב שהוא האינטרס הציבורי.
עמוס שוקן: לשאלה השניה – העובדה שזכינו בערוץ 3 בכלל לא משפיעה על העמדה שלנו בנושא הזה.
עמוס שוקן: האמת היא שאני גם לא בטוח שזכינו בערוץ 3, כי כשהיה דיון בוועדת הכספים אמרתי שאתם עושים חוק שבעצם לא נותן ל"הארץ" את מה שאתם נתתם ל"מעריב" ו"ידיעות אחרונות" לפי החוק.
עמוס שוקן: העובדה ש"הארץ" מחזיק 26% בחברה שמחזיקה 10% בכבלים קריות - ואם יש לה 70 אלף מנויי כבלים, 10% זה 7,000 ו"הארץ" מחזיק ב-26%, זה 1,750 – למעשה מונעת מאיתנו לקבל זיכיון בערוץ 3.
עמוס שוקן: שאלתי היתה איך אתם מונעים מאיתנו את זה כשאתם לא מנעתם מ"מעריב" ו"ידיעות אחרונות" להחזיק אחזקות עצומות בכבלים ובערוץ 2.
עמוס שוקן: אמרה הגברת לחמן-מסר: אנחנו לא רוצים להנציח את השגיאות שעשינו.
עמוס שוקן: עושים עכשיו חוק חדש וזה החוק.
עמוס שוקן: הקבוצה שאנחנו משתתפים בה זכתה ועכשיו אנחנו צריכים להיפטר מאחת מהאחזקות, כי שתיהן לא עולות בקנה אחד לפי החוק.
עמוס שוקן: שאלו אותי: ואם המדינה היתה נותנת לך קרקע חינם ו-50% מימון להקים את בית הדפוס שלך בשטחים, היית מקים או לא היית מקים?
עמוס שוקן: זו בדיוק אותה השאלה כמו שהשר ריבלין שאל עכשיו.
עמוס שוקן: התשובה לזה היא לא תשובה אוטומטית שלא הייתי מקים.
עמוס שוקן: למה?
עמוס שוקן: כי אני צריך להתחרות ב"ידיעות", אני צריך להתחרות ב"מעריב" ובכל מיני שחקנים שהצליחו יותר להשפיע על ועדות מכרזים לקבל למשל זיכיונות לכל מיני דברים.
עמוס שוקן: אני צריך לשקול את זה ובסוף היום העיתון צריך לצאת.
עמוס שוקן: אז ברור שחיי המעשה מכתיבים פשרות כאלה ואחרות.
עמוס שוקן: בפועל הקמנו את בית הדפוס בקיבוץ בית יצחק.
ראובן ריבלין: מה פרופ' קרמניצר מציע לנו?
עמוס שוקן: כשאנחנו באים לבקש את הבקשה הזאת, אני בעצם מרגיש כאילו שאנחנו באים לבקש מהשולחן הזה, אחרי הסעודה שעשו פה, שיזרקו איזשהו פירור.
עמוס שוקן: הרי אנחנו רואים מה בעצם נעשה פה.
עמוס שוקן: הבעלות הצולבת והבעלות המאסיבית במבחנים, בתשתית, בעיתונות נשמרת בחוק הבזק.
עמוס שוקן: יש איזו נקודה, שהיא די שולית, שגורם שמחזיק בערוץ 3 לא יוכל להחזיק בערוץ חדשות.
אברהם פורז: זה מעל 5%.
אברהם פורז: אפשר להחזיק עד 5%.
עמוס שוקן: אני מדבר על אחזקה יותר משמעותית, אבל עדיין אחזקת מיעוט.
אברהם פורז: עד כמה זה צריך לדעתך להגיע?
אברהם פורז: לפי ההצעה שהועברה לי נדמה לי שאין תקרה.
עמוס שוקן: לא עמדת שליטה, אלא עמדת מיעוט.
עמוס שוקן: אנחנו הצענו לקבוע את זה כעמדת מיעוט.
יוסי עבאדי: בעל עניין שלא שולט.
ראובן ריבלין: 40% אפשר?
עמוס שוקן: תלוי מי המחזיקים האחרים.
אברהם פורז: אנחנו צריכים לעשות חוק שמתאים את עצמו לסיטואציות כלכליות משתנות.
אברהם פורז: אנחנו צריכים ליצור איזשהו רף ברור.
אברהם פורז: היום מותר לכם להחזיק 5% בערוץ החדשות.
אברהם פורז: מה הבקשה מאיתנו, לכמה אתם רוצים להגדיל את זה?
יוסי עבאדי: לפני כן אני רוצה לתת קצת רקע.
אברהם פורז: ובלבד שבסוף תגיד את המספר.
יוסי עבאדי: אני רוצה להתייחס למשמעויות האלה דרך שתי שאלות שהשתמעו מבין השורות בדבריו של כבוד השר.
יוסי עבאדי: השאלה הראשונה היתה אם כבוד השר בכלל רוצה להתמודד עם שאלת הריכוזיות בתקשורת.
ראובן ריבלין: לא אמרתי כך.
יוסי עבאדי: אני תרגמתי.
ראובן ריבלין: אז תרגמת לא נכון.
ראובן ריבלין: אני מבקש כבר להתנצל בפניך על כך שתרגומך, כנראה בגלל הסבריי המאוד כושלים, לא נכון.
ראובן ריבלין: אמרתי שאפשר היום ליצור מצב שבו באמת נתמודד עם הנושא, רק הוא יצפה פני עתיד והוא לא יכול לקבוע ולבטל דברים שנעשו בעבר.
ראובן ריבלין: זה כל מה שאמרתי.
ראובן ריבלין: נצא מתוך הנחה שאני אשב עם יועצים אובייקטיביים לחלוטין, שמה להם "ידיעות", מה להם "הארץ", מה להם "מעריב", והם יבואו וידברו איתי בשם טובת הציבור.
ראובן ריבלין: אז נבוא ונקבע איזושהי תבנית, מנגנון שלפיו נוכל לחיות כך וכך – שגם יהיו משקיעים.
ראובן ריבלין: אמרתי מה אני עושה עם אותו משא עבר שתלוי על גב כולם, מתוך כך שהם עשו זאת באופן חוקי, באופן ציבורי ועל פי ההחלטות של הריבון.
ראובן ריבלין: אלה הם הדברים ששאלתי ולא אמרתי שאי אפשר להתמודד.
ראובן ריבלין: אנחנו נתמודד, השאלה היא אם זה יכול לצפות פני עבר או גם לצפות פני עתיד.
יוסי עבאדי: כך הבנתי את דבריך.
יוסי עבאדי: אני שמח שיש פה הסכמה סביב השולחן שיש צורך להתמודד עם בעיית הריכוזיות בתקשורת.
ראובן ריבלין: בוודאי, אין על זה ויכוח.
יוסי עבאדי: בעניין הזה אני אביע את דעתי האישית, שאני לא חושב אם זה משנה אם מר מוזס עשה שימוש לרעה בכוחו הרב או לא.
יוסי עבאדי: אני חושב שהשאלה הזאת לגמרי לא רלוונטית.
יוסי עבאדי: אני חושב שאני כמעט מוכן להיהרג על זכותו של אלי ציפורי להשתלח בדידי לחמן-מסר ואפילו אני פוטר אותו מהצורך לכתוב בסוף המאמר שלמר פישמן יש אינטרס בתוצאות הדיון וחוות דעתה של לחמן-מסר.
יוסי עבאדי: אני חושב שההתמודדות עם הריכוזיות יוצרת פלורליזם וברגע שיש הרבה במות, ישפוט הציבור מה נראה לו, מה מוטה מאינטרס כזה או אחר ולצורך העניין שאת הבמות החדשות יקבלו לייב לבייב או כל אדם אחר ויביעו כל דעה שנראית להם.
יוסי עבאדי: זה בסיס חופש הביטוי והתקשורת, ובלבד שלא תהיה במה אחת.
אברהם פורז: העבירו לי פתק ושאלו את מי אתה מייצג.
יוסי עבאדי: את קבוצת הארץ.
יוסי עבאדי: לצורך העניין זה גם לא משנה אם בראש העיתון האחד הגדול במדינת ישראל יעמוד יאנוש קורצ'אק או ברלוסקוני.
יוסי עבאדי: זה לא טוב שיהיה עיתון אחד, רצוי שיהיו הרבה עיתונים.
יוסי עבאדי: בוועדה הזאת אנחנו לא באים להסדיר את משטר העיתונים במדינת ישראל.
יוסי עבאדי: אין מדובר באף הצעה שאנחנו הצענו או שנמצאת על שולחנה של הוועדה, בבחינת הפקעה של זכויות.
יוסי עבאדי: יש פה שתי רמות – האחת היא בתחום התוכן.
יוסי עבאדי: יש כרגע הגבלה מסוימת של הכבלים על בעלות בערוצים, שהיא הגבלה מכוח חוק, מכוח הסדר כובל שקיבל את אישורו של בית הדין להגבלים עסקיים.
יוסי עבאדי: כרגע אנחנו מדברים על שינויו של המצב הזה, כדי לאפשר לאותן חברות כבלים בעלות בערוצים נוספים.
יוסי עבאדי: כרגע יש להן בעלות בשני ערוצים וכתוצאה מהתרחבות מספר הערוצים, אם נשמור על אותו מדד של שתי חמישיות, יהיו לחברות הכבלים בעלות ביותר ערוצים.
יוסי עבאדי: כרגע אנחנו מתקרבים למצב שיש כמעט 20 ערוצים עצמיים.
יוסי עבאדי: גם פלייבוי דרך אגב נחשב כערוץ עצמי.
יוסי עבאדי: לכן לחברות הכבלים תהיה בעלות בשבעה או שמונה ערוצים, במקום שתיים, ולכן הצענו לוועדה לקבוע את המצב הקיים, לא להפקיע שום דבר, כמדד.
יוסי עבאדי: יש בעלות מסוימת בשני ערוצים, היא תישמר.
יוסי עבאדי: מעבר לה, ייכנסו גורמים אחרים, חדשים או כאלה שאין להם בעלות בערוצים.
יוסי עבאדי: כך ייווצר פלורליזם.
יוסי עבאדי: זו תמצית ההצעה.
יוסי עבאדי: ולכן הצענו לגבי אותו סעיף שהעברנו לוועדה, שקבוצת "הארץ", שאיתרע מזלה ואין לה אחזקות בכבלים, ועכשיו היא קיבלה – בכפוף להחלטתו של בית המשפט העליון, אם אכן יהיו ערעורים – 16% בערוץ השלישי, שתינתן לה אפשרות להתפתח ולצמוח לעוד ערוץ תוכן נוסף, והוא ערוץ חדשות.
יוסי עבאדי: הצענו שהיא לא תהיה בעלת שליטה שם, כי סביר להניח שבערוץ החדשות יהיו שלושה או ארבעה ואולי אפילו יותר בעלי מניות.
אברהם פורז: בעניין הזה חייבים לקבוע מספר, כי לא יכול להיות שפתאום אתה תצטרך למכור את האחזקות שלך, כי שם במקרה אחד שהחזיק כמות גדולה התחלק לשניים ופתאום אתה הפכת להכי גדול.
אברהם פורז: יש לומר לנו למה אתם רוצים להגיע מ-5% המוצעים.
יוסי עבאדי: אנחנו מדברים על בעל עניין שלא שולט.
יוסי עבאדי: הגדרת שליטה היא מאוד ברורה – אם יש בעל מניות שהוא גדול ממני, אז אני השולט.
ראובן ריבלין: בחוק הקודם כתבו 24%, בחוק הזה, כאשר מדובר באחזקות הקיימות כותבים 33%.
ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לדעת איזשהו כיוון שבו אנחנו נוכל לעמוד גם בפני ביקורת.
יגאל ביבי: לפעמים אפשר לשלוט ב-5% ואי אפשר לשלוט ב-24%.
נחום לנגנטל: ההצעה בעצם אומרת לא להגדיר מספר אחוזים אל להגדיר שליטה.
יוסי עבאדי: די בכך שאני אומר שאני לא שולט ושחייב להיות מישהו גדול ממני.
אברהם פורז: זה כמו העניין של קו העוני.
אברהם פורז: אם באים שלושה מיליארדרים לארץ, באותו רגע עוד עשרת אלפים איש הלכו מתחת לקו העוני.
דוידה לחמן-מסר: 24% זה שליטה.
יוסי עבאדי: בחלק גדול מההגבלות של בעלות צולבת, אם נקלעתי למצב של שליטה, עליי להיפרד מאחזקות.
אברהם פורז: אבל זו לא אשמתך.
אברהם פורז: השותפים שלך החליטו להתפצל.
נחום לנגנטל: בעצם יוסי עבאדי אומר שנניח שתקבע בחוק 16%, אבל אם ייצא מצב שבו ה-16% יצרו מצב של שליטה, הוא גם צריך להיפרד מאחוזים מסוימים.
נחום לנגנטל: לכן אין טעם לקבוע, אלא אפשר לקבוע רצפה או תקרה.
מיכאל קליינר: בישראל שליטה ב-5% בחברה זה תיאורטי.
יוסי עבאדי: לגבי יכולתו של השר, אם השר יכול לעשות מה שהוא רוצה.
יוסי עבאדי: מה שעומד על שולחן הוועדה, ואין לזה קשר למשטר העיתונים בישראל - -
אברהם פורז: לא שהוא יכול, הכנסת יכולה והשאלה היא אם זה ראוי.
אברהם פורז: בחוק אפשר לעשות הכל, השאלה אם זה ראוי.
ראובן ריבלין: השר יכול לעשות רק מה שהחוק מתיר לו.
יוסי עבאדי: ולמה זה ראוי?
יוסי עבאדי: כי בסופו של דבר כל תיקון החוק הזה נועד כדי לאפשר לתת רשיונות לשירותים נוספים לחברות הכבלים.
יוסי עבאדי: יש לנו פה ארגון מחדש של התחום, שבמסגרתו ניתנות הטבות מרחיקות לכת, שמצטרפות להטבות קודמות שניתנו בעבר.
ראובן ריבלין: זאת ראייה חדשה.
ראובן ריבלין: למשל לא צריך שלושה זכיינים בערוץ השני, לא צריך יותר את התחרות שהיתה קיימת לפני עשר שנים.
ראובן ריבלין: היום יש ערוץ ראשון, ערוץ שני, ערוץ שלישי, כבלים, לווין וכו'.
ראובן ריבלין: בלווין ובכבלים יכול להיות מצב שבמקום 48 חלונות יהיו 500 חלונות.
ראובן ריבלין: כל הדברים האלה צריכים לבוא ולצפות פני העתיד.
ראובן ריבלין: כשאתה אומר שכמשנים את המצב לא יפקיעו, אז אתה אומר שמי שיש לו היום איזשהן אחזקות צריך לאפשר לו להחזיק אותן.
ראובן ריבלין: אם ירד מתחת לרמה שהחוק החדש יקבע, לא יוכלו לחזור למצבם הקודם.
ראובן ריבלין: אבל בינתיים צריך להשאיר להם את אותן אחזקות שקיימות בידם היום מבלי להפקיע אותן.
יוסי עבאדי: לא באחוזים, אלא באופן נומינלי.
ראובן ריבלין: אני שואל אותך עצה משפטית, כי אמר פרופ' קרמניצר דבר שהוא מאושיות הדמוקרטיה.
ראובן ריבלין: הוא אמר שלפעמים, כדי שהדמוקרטיה תגן על עצמה, מותר לציבור לעשות דבר שלכאורה הוא אנטי דמוקרטי.
יוסי עבאדי: אז במקרה הזה אין צורך, מכיוון שבין אם דרך הקפאת המצב הקיים ובין אם במסגרת עסקת חבילה שבו אתה אומר לגורם שאתה נותן רשיון חדש לדבר מסוים, שיוותר על דבר אחר שיש לו.
יוסי עבאדי: זה איזשהו טרייד-אין או טרייד-אוף שהוא לגיטימי, אפשרי, הוכשר על ידי בתי המשפט ואני משוכנע שיועציך הטובים יוכלו לומר לך את זה.
אברהם פורז: פרופ' קרמניצר, מה דעתך על ההצעה הזאת?
פרופ' מרדכי קרמניצר: אני צריך לחשוב על ההצעה.
פרופ' מרדכי קרמניצר: על העניין הזה לקח לי שלושה חודשים עד שהרגשתי שיש לי עמדה.
ראובן ריבלין: אז זה התחיל לפני שאני באתי.
פרופ' מרדכי קרמניצר: אני לא יכול למסור עמדה עכשיו בקשר לזה.
אברהם פורז: מר לימור, מה עמדתך?
ד"ר יחיאל לימור: אני נאמן לשיטתי.
ד"ר יחיאל לימור: צריך לחתור לריבוי בעלויות ונגד ריכוזיות.
ד"ר יחיאל לימור: עם כל הסימפטיה למצבו של "הארץ" ביחס לשני העיתונים האחרים, אני עדיין חושב שצעד מן הסוג הזה, אם הוא יתקבל, הוא בכל זאת צעד אחד קדימה שמנציח ומעמיק את הבעלויות הצולבות.
נוני מוזס: אני נבוך קצת, כי מצד אחד אנחנו מואשמים בפגיעה באושיות הדמוקרטיה, ומצד שני אנחנו העיתונים מואשמים בשטיפת מוח לילדים.
נוני מוזס: אולי זה מתחבר.
נוני מוזס: אני לא רוצה לפנות בשאלות לכל אחד שאמר, כי הדברים הם פשוט לא נכונים.
נוני מוזס: אני אולי אתחיל מדבריהם של עמוס שוקן ועו"ד עבאדי.
נוני מוזס: העובדות צריכות להיות על השולחן.
נוני מוזס: קבוצת "הארץ" ניסתה לזכות בזיכיון על הכבלים ולא זכתה.
נוני מוזס: לא זכתה, מה לעשות.
נוני מוזס: לא זכתה.
נוני מוזס: היא היתה באותה עת עסוקה בהפקה ששמה עיתון "חדשות".
נוני מוזס: היא לא הלכה לכבלים ולא זכתה.
עמוס שוקן: היא הלכה לשני מכרזים.
נוני מוזס: הלכה לשני מכרזים ונכשלה.
נוני מוזס: מעניין לדעת מה היתה הדעה אילו היתה זוכה.
נוני מוזס: אני כמובן פוסל לחלוטין את העובדה ששיתוף הפעולה המסחרי הקל שקיים היום בין "הארץ" לבין Yes , קשור בדרך כלשהי לעמדה ש"הארץ" פרסם.
נוני מוזס: אני לא חושב שזה נכון, אבל זה קיים.
נוני מוזס: אני לא חושב שזה נכון, כי אני לא חושב שיש חיבור של העניין, אבל מה לעשות שיש שם שיתוף פעולה.
נוני מוזס: אני רוצה להתייחס לדברים של פרופ' קרמניצר וד"ר לימור.
נוני מוזס: פרופ' קרמניצר נתן כדוגמה את חוסר הכיסוי של העיתונים, שלנו ושל "מעריב", בפרשה מסוימת.
נוני מוזס: אמר ד"ר לימור שהמחקר שנערך הראה ששני העיתונים מכסים בצורה מוטה את הפעילויות של העיתון האחר.
ד"ר יחיאל לימור: של החברות הבנות של עצמו ושל האחר.
נוני מוזס: זאת אומרת שהם מכסים.
נוני מוזס: אומנם בצורה מוטה, אבל מכסים.
נוני מוזס: אמר פרופ' קרמניצר שהם בכלל לא מכסים.
דוידה לחמן-מסר: אני לא חושבת שאנחנו ידידים.
נוני מוזס: גם אם המבחן של המציאות, שבעשר השנים האחרונות אין – בכבלים בוודאי שלא – מחקר כדי לבדוק מה ההשפעה של "ידיעות אחרונות" בשמונה השנים שערוץ 2 קיים.
נוני מוזס: הצעתי לפרופ' קרמניצר שיעשו מחקר כזה, ולומר איפה יש את ה-abuse, איפה יש שימוש לרעה.
נוני מוזס: תגידו, תעשו מחקר.
נוני מוזס: הערוץ השני עלה לאוויר בנובמבר 1993 - -
ד"ר יחיאל לימור: אני רוצה להסב את תשומת לבך למחקרו של נתן טיקוצ'ינסקי שפורסם ב"עין השביעית".
נוני מוזס: אני רוצה שיבוא ויאמרו אמפירית מה קרה בשמונה השנים האלה.
נוני מוזס: פרופ' קרמניצר אומר שהמצב השתנה.
נוני מוזס: בהחלט המצב השתנה מאז שנכנסו הכבלים, אבל הפוך בדיוק.
נוני מוזס: בעבר צפו ב"מבט" של הערוץ הראשון 90%, אבל היום יש את ערוץ 1, ערוץ 2, ערוץ 3, אינטרנט, רדיו אזורי.
נוני מוזס: יהיו בקרוב ערוץ חדשות, ערוצים יעודיים וכו'.
נוני מוזס: מישהו מעלה על הדעת אפשרות של שליטה במסרים או בתכנים שיעברו?
נוני מוזס: זו דמגוגיה שאין מאחוריה כלום.
נוני מוזס: הדבר הזה לא יכול להיות.
נוני מוזס: הרייטינג בערוצי השידור האלקטרוניים הולך וקטן מיום ליום, וכאשר ערוץ 3 יפעל ההערכה הברורה בשוק הפרסום ובשוק התקשורת היא שהרייטינג הממוצע בערוץ 2 או 3 יהיה בין 8 ל-10%.
נוני מוזס: כמות הצינורות, כמות כלי התקשורת, ריבוי האפשרויות לאנשים במדינת ישראל לקבל את המידע יהיה אין סופי.
נוני מוזס: לא יהיה יותר המצב שהיה לפני שתים עשרה שנה, שקיבלו רק ממבט את האינפורמציה האלקטרונית.
נוני מוזס: זה לא קיים יותר ומי כמו הפוליטיקאים יודעים את זה.
נוני מוזס: חלק מהם משאיר את ערוץ 33 רק כדי שהם יוכלו לדבר מעל ראשם של חלק מאמצעי התקשורת ישר לאנשים, לפעמים באחת או בשתיים בלילה, וזו דוגמה חיה לכך.
יורם חטב: לא זה מה שאמרתי.
נוני מוזס: אמרת שעושים שטיפת מוח לילדים.
נוני מוזס: אם כך אני אדייק.
נוני מוזס: לא בדקו במה נשטף המוח, אבל כיוון שאתה מבקש שיגבילו את השליטה של בעלי העיתונים בכבלים, אז החיבור הוא כמעט מתבקש.
נוני מוזס: כלומר, בעלי העיתונים הם האחראים לתוכניות הילדים שיש היום בערוץ 6 ובערוץ הקטנטנים.
נוני מוזס: עד לאן אפשר להגיע?
נוני מוזס: מצד שני גם אומר פרופ' קרמניצר שחס וחלילה אם תהיה שליטה של בעלי העיתונים בכבלים.
נוני מוזס: אילו תוכניות לא בידוריות שהיו משך 12 שנות השידור של הכבלים?
יגאל ביבי: "הרסתם" את המדינה.
יגאל ביבי: יצפאן שלכם עשה כמעט משבר עם מצרים.
נוני מוזס: מי זה "שלכם"?
יגאל ביבי: הערתי בצחוק.
נוני מוזס: מישהו מבעלי העיתונים יודע בכלל שיצפאן עולה, שיש יצפאן?
אברהם פורז: היחיד שיודע מה יהיה אצל יצפאן זה מובארק.
נוני מוזס: כשדיברו על ערוץ הפלייבוי חבר הכנסת ביבי העיר משהו ליושב ראש.
נוני מוזס: ולמה אמרתי עורכים מתוסכלים?
נוני מוזס: פורסם שחברי הכנסת הדתיים חושבים שהערוצים האירוטיים צריכים לרדת.
נוני מוזס: קראתי את תגובתו של חבר הכנסת פורז שאומר שזה לגיטימי.
נוני מוזס: שתי הדעות לגיטימיות, אבל זה ממחיש בדיוק שכל אחד חושב מה צריך להיות באוויר – בשם החופש, בשם דעה מסורתית וכו'.
נוני מוזס: זה בסדר, הוויכוח קיים, אבל זה נובע מהעניין שמאוד קל להיות עורך מתוסכל, מאוד קל להיות מנהל שיווק מתוסכל.
נוני מוזס: בואו נתחיל לבדוק איזו שליטה יש לבעלי העיתונים בכבלים?
נוני מוזס: איזו שליטה יש ל"ידיעות אחרונות" בכבלים?
נוני מוזס: הזכיר קודם מישהו את חברת החדשות של הערוץ השני.
נוני מוזס: בחוק נכתב שמותר שלעיתונים יהיו שני נציגים מתוך עשרה בדירקטוריון של הערוץ השני.
נוני מוזס: אני מניח שד"ר לימור יודע את זה שאנחנו, באופן וולונטרי, בחרנו לא להיות שם.
נוני מוזס: חודש-חודשיים לאחר שהערוץ השני התחיל לפעול, באופן וולונטרי בחרנו לא להיות בדירקטוריון.
נוני מוזס: מותר לנו להיות שם, אבל בחרנו לא להיות שם.
ד"ר יחיאל לימור: כדי להשפיע לא צריך להיות בפנים.
נוני מוזס: אם כדי להשפיע לא צריך להיות בפנים, אז ממה נפשך?
נוני מוזס: אם כדי להשפיע לא צריך להיות בפנים, אז מה אכפת לך מי ישלוט?
נוני מוזס: בהתחלת המהלכים להקמת הערוץ השני התכוונו לתת לעיתונים יומיים ללא מכרז, כדי לפצות אותם על פגיעה פוטנציאלית בעיתונים.
נוני מוזס: הרעיון המרכזי היה איך לתת לעיתונים פיצוי שהם יהיו בעלים של הערוץ השני, כדי שעיתונים לא ייסגרו.
נוני מוזס: מזה זה התחיל.
נוני מוזס: אני לא רוצה לחשוב שאם זה היה המצב עכשיו, אז עמדת "הארץ" היתה דומה לעמדה שהם מציגים היום.
נוני מוזס: זה לא הסתדר להם, אז פתאום עכשיו לבוא ולהגיד שבגלל ש"הארץ" לא במשחק או לא בכבלים חשוב להציג עמדה מסוימת, שלהערכתי מונעת מאינטרסים מסוימים.
יורם חטב: אתה טוען שאם תשלטו בכבלים אז גם יהיו תוכניות כאלה בכבלים?
נוני מוזס: בוודאי, כי אנחנו יודעים ליצור את המינון הנכון.
נוני מוזס: אני לא רוצה להעיד על "ידיעות אחרונות", אבל העובדה שמצאנו את התמהיל הנכון, ואף אחד לא מכריח לקנות את העיתון שלנו, מראה שאנחנו יודעים לעשות את זה.
נוני מוזס: התיאוריה שיש שליטה של העיתונים בתכנים בכבלים לא נכונה.
נוני מוזס: מדברים על דבר שלא נכון.
נוני מוזס: ב"ידיעות אחרונות" יש פחות מ-20% מתעשיית הכבלים בארץ.
נוני מוזס: ביחד עם מנויי הלווין יהיו בסך הכל 1.4 מיליון מנויים, ל"ידיעות אחרונות" יהיו בקושי 200 אלף.
נוני מוזס: אני לא יודע איזו שליטה זו.
נוני מוזס: אין שליטה.
יורם חטב: ב"ידיעות אחרונות" של היום יש דוגמה לכך.
יורם חטב: במדור "לילות השבוע" כתוב שתהיה תוכנית של דנה דבורין במקום תוכניתו של יצפאן.
נוני מוזס: אנחנו גם אחראים על במות הבידור שישנן?
נוני מוזס: עד לאן יכול להגיע האבסורד בשם הבעלות הצולבת?
נוני מוזס: אנחנו אחראים על במות הבידור?
יורם חטב: יש כאן שתי מדיות שמקדמות אחת את השניה.
פרופ' מרדכי קרמניצר: לא רק שאני לא בעל אינטרס כלשהו בנושא הזה, אלא אני גם לא עורך מתוסכל.
פרופ' מרדכי קרמניצר: אף פעם לא רציתי להיות עורך.