GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: היו"ר אברהם פורז:     זה ברור.
אברהם פורז: בתיה ארטמן:     צריך להיות: המשטרה תקים יחידה משטרתית.
אברהם פורז: תומר מוסקוביץ':     המשטרה תקים יחידה.
אברהם פורז: אתי בנדלר:     זה ממש ברמה של נוסח.
אברהם פורז: החוק הזה, לכשהוא יאושר – יעובד על ידי יחד עם גברת ענתבי.
אברהם פורז: נחום לנגנטל:     זו קריאה שנייה ושלישית.
אברהם פורז: אתי בנדלר:     אבל עדיין לא ישבתי בכלל על נוסח עם הממונה על נוסחים ורשומות.
אברהם פורז: נחום לנגנטל:     היא אומרת שלא תוקם יחידה, כי מחר השר האחראי הוא  שר העבודה והרווחה, כך שהיא אומרת שהמשטרה תקים.
אברהם פורז: אתי בנדלר:     וכי יעלה על הדעת ששר העבודה והרווחה יקים יחידה משטרתית?
אברהם פורז: יהודה שטיין:     כבוד היושב ראש, בזמנו אתה הצעת שזה יובא בפני הכנסת עם שתי אלטרנטיבות: אחת מתקציב המדינה ואחת מתקציב הרשות.
אברהם פורז: היו"ר אברהם פורז:     זה היה בימים בהם היינו נאיביים.
אברהם פורז: נחום לנגנטל:     לא, אז כשמשרד התחבורה לקח זאת על עצמו.
אברהם פורז: היו"ר אברהם פורז:     רבותי, יש מישהו  שתומך בכך שזה יהיה מתקציב המדינה?
אברהם פורז: אם אתה רוצה – השר יכול להגיש הסתייגות בבוא העת.
אברהם פורז: יהודה שטיין:     הגיש.
אברהם פורז: היו"ר אברהם פורז:     אנחנו נכתוב את ההסתייגות של שר התחבורה האומרת שהתקציב יבוא מתקציב המדינה ולא 2% מתקציב הרשות הלאומית.
אברהם פורז: נחום לנגנטל:     בסדר גמור.
אברהם פורז: היו"ר אברהם פורז:     אתי, תרשמי בבקשה שתהיה הסתייגות של שר התחבורה ש- 2% יבואו מתקציב המדינה ולא מתקציב הרשות הלאומית.
אברהם פורז: אנחנו עדיין לא מאשרים, אנחנו נפגשים מחר עם שר העבודה והרווחה בשעה 13:30.
אברהם פורז: על סדר היום הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (צילום רכב), של ח"כ אילן גילאון ומספר חברי כנסת נוספים.
אברהם פורז: נשמע את המציע.
אילן גילאון: זוהי הצעת חוק פרטית.
אילן גילאון: היא כל כך פרטית עד שהיא נובעת ממצב פרטי מאוד: חברי כנסת הם גם אזרחים, וגם נהגים.
אילן גילאון: נהגים עוברים לפעמים עברות תנועה, וכך גם אני.
אילן גילאון: יום אחד קיבלתי דו"ח תנועה, שלפיו צולמתי בתאריך כלשהו – אינני זוכר אבל זה לפני זמן רב מאוד – כשהתקרבתי לרכב נוסע בכביש מס' 4.
אילן גילאון: אני נוסע בכביש זה הרבה מאוד, כשאני נוסע מתל-אביב לאשדוד.
אילן גילאון: כנראה שהטענה הזאת גם נכונה, אבל בעצם אין לי שום סיכוי לדעת זאת.
אילן גילאון: הדו"ח נמסר לידיי כאחד-עשר חודשים לאחר שצולמתי.
אילן גילאון: הטענה היא שלא שמרתי מרחק מרכב נוסע.
אילן גילאון: בוודאי שאינני זוכר לאיזה רכב התקרבתי לפני אחד-עשר חודשים, והאם אני נהגתי במכוניתי, או אחותי או דודתי, או אם הרכב נמכר.
אילן גילאון: הדו"ח הגיע לידיי לפני כמה חודשים, והוא נרשם בשנת 1999.
אילן גילאון: זה המצב בערך, לצורך האילוסטרציה.
אילן גילאון: אם כן יש פער בלתי סביר בזמן בין ביצוע העברה לעדכון הנהג.
אילן גילאון: לא כל כך ברור לי למה זה קורה.
אילן גילאון: הרי יש מצלמות בכביש – ויש לי טענות גם לעניין זה, ולעניין הטיפול האילוסטרטיווי בתמונות.
אברהם פורז: אתה מחייך כשמצלמים אותך, ח"כ גילאון?
אילן גילאון: אם הייתי יודע שמצלמים – הייתי מחייך.
אילן גילאון: אני מחייך גם כשהנורה במקרר נדלקת.
אהוד אפרת: המצלמות מצלמות תמיד מאחור.
אילן גילאון: יש כאן מצב של "חפש את הנהג".
אילן גילאון: תמיד הנהג לא בסדר, ואי אפשר לבוא לקראתו.
אילן גילאון: אני קיבלתי את הטופס אחרי זמן רב כל כך, ומכיוון שלא זכרתי דבר החלטתי לשלם אותו.
אילן גילאון: הרי לא אנהל כעת הוכחות בבית משפט.
אילן גילאון: אדם סביר לא עושה זאת, אלא משלם.
אברהם פורז: אדם סביר לא משלם, ולמשטרה יש מיליונים של קנסות שלא שולמו.
אברהם פורז: מכמה אנשים נשלל הרשיון בעקבות אי תשלום קנסות?
אברהם פורז: כמה אנשים מוציאים מחדש רשיון נהיגה בשל כך?
אהוד אפרת: אינני יודע.
אהוד אפרת: אני יודע לכמה אנשים שללו את רשיון הנהיגה.
אברהם פורז: יש נהגים רבים שרשיון הנהיגה שלהם לא חודש עקב אי תשלום קנסות.
אברהם פורז: אמרו לי שיש עשרות אלפים כאלה.
יפעת נווה: מאתמול בערב בוטל כפל הקנס.
יפעת נווה: בעוד ארבעה חודשים הביטול ייכנס לתוקף.
אברהם פורז: וכעת יש תור במשרדי הדואר – כי אנשים ממתינים ורוצים לשלם.
אברהם פורז: יש אלפי אנשים שרשיון הנהיגה שלהם לא חודש עקב אי תשלום קנסות.
אברהם פורז: לדעתי הם נוהגים.
אילן גילאון: אינני עוסק כאן בנושאי תנועה ותעבורה אלא בנוהל מול האזרחים.
אילן גילאון: לפני כשלושה חודשים קיבלתי דו"ח על סך 12,000 ש"ח.
אילן גילאון: לא היה ברור לי בגין מה הדו"ח, וביררתי זאת.
אילן גילאון: הסתבר שבשנת 1983 לא שילמתי דו"ח תנועה משטרתי במועד.
אילן גילאון: איחרתי ביומיים בתשלום.
אילן גילאון: המשטרה קיבלה את הכסף בשמחה באותו זמן, אבל בגין האיחור ביומיים היא פתחה תכנית חיסכון למשטרה בבנק שלי.
אילן גילאון: כעת הילד הגיע לפרקו.
אילן גילאון: הגעתי לבית המשפט, ואמרתי לשופטת שזוהי דרישה בלתי סבירה.
אילן גילאון: השופטת אכן פטרה אותי מתשלום זה.
אילן גילאון: לדעתי צריכה להיות מידה מסוימת של סבירות כשמשיתים עונשים על האזרחים.
אילן גילאון: צריך לאפשר להם להתגונן באופן סביר, ושלפחות הם יידעו מהי העברה.
אילן גילאון: אני גם לא חושב שיש תוצאה חינוכית להגשת דו"ח זמן רב כל כך מאז שהעברה בוצעה.
אילן גילאון: ניסיתי לחשב את לוח הזמנים: נניח שהמצלמה מצלמת במשך שבוע, אחרי שבוע מפתחים את הסרט – וזה אורך עוד שבוע נוסף, נניח.
אילן גילאון: ואחר כך נדרש שבוע כדי לשלוח את הדו"ח לנהג.
אילן גילאון: אמרו לי שהחישוב הזה הוא בלתי סביר, כי למשטרה אין אמצעים לעמוד בלוח זמנים שכזה.
אילן גילאון: הודעתי לשר המשפטים שאני מוותר על הדרישה לשלוח את התמונה יחד עם הדו"ח.
אילן גילאון: אני משאיר את התמונה למזכרת למשטרה.
אילן גילאון: אבל את הדיווח על העברה יש להעביר לאזרח בזמן סביר, ולדעתי זמן סביר הוא 30 יום.
אהוד אפרת: אני מבקש להפריד בין הדו"ח לבין התמונה.
אהוד אפרת: היום שולחים דו"חות ללא תמונה, וכל אזרח שמעוניין בכך יכול לקבל את התמונה.
אהוד אפרת: אפשר לבקש זאת בטלפון, בפקס או באתר המשטרתי באינטרנט.
אברהם פורז: מדוע לא לשלוח את התמונה מיד?
אהוד אפרת: מיד אסביר זאת.
אהוד אפרת: אפשר לבקש את התמונה ולקבלה בדואר.
אהוד אפרת: בעבר נדרש תשלום בגין התמונה, והיום היא נשלחת ללא תשלום.
אהוד אפרת: אך הדו"ח והתמונה הם שני פרקים שונים.
אהוד אפרת: נניח שביום הראשון בחודש הוכנס סרט למצלמה.
אהוד אפרת: אין זה נכון שהצילום אורך שבוע, כי יש מצלמות רמזור שהסרט נשאר בהן חודש שלם.
אהוד אפרת: במשך 24 שעות מתבצעות בממוצע כ4-3- עברות רמזור בכיוון אחד.
אברהם פורז: זה יפה מאוד.
אהוד אפרת: נכון, טוב שהמספר לא גדול יותר.
אהוד אפרת: מצלמות הרמזור נמצאות מעכו בצפון ועד באר-שבע בדרום.
אהוד אפרת: המשמעות היא שעל השוטרים לנסוע בכל הארץ כדי להחליף את הסרטים.
אהוד אפרת: לכן לא מכניסים סרטים של 36 תמונות, אלא של 300-200 תמונות.
אהוד אפרת: יש מקומות שבהם הסרט נגמר מהר – אנחנו יודעים זאת – אבל יש מקומות שבהם הדבר נמשך כחודש.
אהוד אפרת: מגיעים לקחת את הסרט בתום חודש, וכך כבר עברו 30 יום.
אהוד אפרת: אחרי שלוקחים את הסרט, מעבירים אותו למעבדה בשכונת ראס-אלעמוד בירושלים, ושם מפתחים אותו.
אהוד אפרת: פיתוח הסרט אורך יומיים.
אהוד אפרת: העבודה העיקרית היא פענוח התמונה.
אהוד אפרת: מצלמת רמזור מצלמת שתי תמונות, ומצלמת מהירות - תמונה אחת.
אהוד אפרת: את התמונות מפענח שוטר ולא אזרח – כך צריך להיות על פי חוק.
אהוד אפרת: הוא מעיין בכל תמונה ובודק אם היא מצביעה על ברה.
אברהם פורז: מדוע אזרח לא יכול לעשות זאת?
אהוד אפרת: החוק מחייב ששוטר יבדוק את התמונות.
אהוד אפרת: ייתכן שאם אזרח יכול היה לעשות זאת היינו שוכרים אזרחים.
רחל גוטליב: זה לב העבודה המשטרתית: ההחלטה האם נעברה עברה.
רחל גוטליב: את זה חייב לעשות איש ציבור.
אברהם פורז: אבל אפשר שאחד יפענח ואחר יקבל את ההחלטה, אחרי הפענוח.
רחל גוטליב: זהו אותו אדם.
רחל גוטליב: משמעות הפענוח הוא קבלת ההחלטה, זה שיקול הדעת.
רחל גוטליב: זה לא עניין טכני.
אברהם פורז: אני מתנצל, עליי להפסיק את הישיבה לדקות ספורות.
אברהם פורז: (הפסקה).
אברהם פורז: אני מבקש להמשיך לשמוע את דבריו של נצ"מ אפרת.
אהוד אפרת: אני מדגיש שיש מקומות שבהם הסרט יישאר במצלמה רק שבוע או שבועיים.
אהוד אפרת: אבל במקומות אחרים הוא יושאר כל החודש.
אברהם פורז: אבל אין מצב שבו הסרט נשאר במצלמה יותר מחודש.
אהוד אפרת: לא.
אהוד אפרת: גם אם הסרט לא ייגמר, הוא יוצא בתום חודש.
אברהם פורז: בעצם צריך לשמוח אם באים אחרי חודש והסרט לא צילם כלום.
אהוד אפרת: אם לא צולמה שום תמונה – משהו מקולקל.
אהוד אפרת: זה לא ייתכן.
אהוד אפרת: העברת הסרט למעבדה אורכת יום-או יומיים.
אהוד אפרת: אז מפתחים.
אהוד אפרת: הפענוח נמשך כשבוע ימים.
אהוד אפרת: כאמור, את הפענוח עושה שוטר.
אהוד אפרת: די בכך שהשוטר יבחין בתזוזה של המכוניות ימינה, כדי שהוא יסיק שאולי נמצא אמבולנס מאחור, ואז הוא לא ישחזר את התמונה.
אהוד אפרת: וזאת גם אם האמבולנס עצמו עבר בירוק ולא צולם.
אהוד אפרת: השוטר מקדיש הרבה מחשבה לעניין ולוקח את הדברים האלה בחשבון.
אהוד אפרת: אחרי הפענוח מקלידים את הנתונים על סרט דיגיטילי ומעבירים אותו למִנהל הטכנולוגיה במשטרה.
אהוד אפרת: הרצת הסרט שם דורשת זמן מחשב יקר, ולכן הוחלט לעשות זאת בסוף השבוע – ביום חמישי בערב, כדי שהמחשב יעבוד בלילה ולא יגזול זמן מחשב מהעובדים.
אהוד אפרת: על הסרט רשומים מספרי כלי הרכב, כי השוטר יודע רק מהו מספר הרכב.
אהוד אפרת: במנהל הטכנולוגיה מחברים את המספרים לקובץ בעלי הרכב.
אהוד אפרת: כלומר, גם אם ביום שישי בבוקר נמסר הסרט למנהל הטכנולוגיה, רק אחרי יום חמישי בערב יתקבלו הנתונים.
אהוד אפרת: אחרי שהמידע מועשר, ומתקבל גם שם הבעלים, הנתונים עוברים לבית דפוס אזרחי.
יגאל ביבי: ואין שום תקלות בצילומים?
אהוד אפרת: מיד אדבר על כך.
אהוד אפרת: בית הדפוס האזרחי הוא שמדפיס את הדו"חות.
אהוד אפרת: אמנם הוא כפוף למשטרה והיא משלמת לו, אבל באירועים שונים, כמו בפסח ובראש השנה – כשכל עם ישראל שולח ברכות, בית הדפוס מתעכב.
אברהם פורז: צריך להתנות במכרז את העמידה בלוח הזמנים.
אהוד אפרת: עשינו זאת, אך בית הדפוס לא עמד בתנאים אלה.
אהוד אפרת: גם זה קורה.
אהוד אפרת: אחרי שהחומר מוכן בבית הדפוס, לוקחים את הדו"חות ומחתימים אותם בדואר.
יגאל ביבי: בית הדפוס מרוויח לפי מספר התמונות?
אהוד אפרת: לא, זוהי הדפסה בלבד.
אהוד אפרת: אנחנו שולחים את הדו"חות בדואר רשום, וגם כאן עוברים עוד כמה ימים עד שהדו"ח מגיע לאזרח.
אברהם פורז: כל זה מסתכם בשלושה חודשים לכל היותר.
אהוד אפרת: במצב רגיל נדרשים פחות או יותר חודשיים.
אהוד אפרת: אני גם התייחסתי למקרה קיצוני, שבו הסרט נשאר חודש במצלמה.
אהוד אפרת: אך ייתכן שהסרט יישאר הרבה פחות.
אהוד אפרת: מצד שני עלולה להיות תקלה בבית הדפוס.
אברהם פורז: אבל למה יש מקרים שהדו"ח מגיע אחרי תשעה חודשים, או אפילו שנה?
אברהם פורז: גם לי קרה מקרה דומה לזה של ח"כ גילאון.
אברהם פורז: לפני כמה שנים קיבלתי דו"ח על עברת מהירות במקום כלשהו בגליל.
אברהם פורז: לא זכרתי מה עשיתי בגליל.
אברהם פורז: חשבתי שזו טעות בהקלדה.
אברהם פורז: ביקשתי שישלחו לי את התמונה, וראיתי שזו אכן המכונית שלי.
אברהם פורז: אז נזכרתי שהבן שלי שירת ברמת הגולן שנה קודם לכן ולקחתי אותו לגליל.
אברהם פורז: הדו"ח הגיע שמונה או תשעה חודשים אחרי כן.
אברהם פורז: נדרשו לי כמה ימים כדי להיזכר.
אהוד אפרת: גם עליי לא מקובל שדו"ח יגיע אחד-עשר חודשים לאחר האירוע.
אהוד אפרת: אבל הדרישה שהדו"ח יגיע בתוך חודש היא לא ריאלית מבחינתנו.
אהוד אפרת: המשמעות היא להפסיק את האכיפה האוטומטית, והיום אכיפה זו מהווה כ9%-8%- מכלל האכיפה במשטרה – ופעם זה היה יותר.
אהוד אפרת: אך אני יכול לומר בלב שלם ששלושה חודשים הם פרק זמן הגיוני בעיני, ושהמשטרה תוכל לעמוד בו.
אהוד אפרת: אך זה לא יהיה פשוט.
אהוד אפרת: המשטרה תצטרך להשקיע משאבים בעניין, אבל צריכה להיות הגינות כלפי האזרח – גם אם מדובר בעבריין.
אהוד אפרת: וחשוב לזכור שכל מי שצולם הוא עבריין תנועה.
אהוד אפרת: צריך לתת לו אפשרות להתגונן.
אברהם פורז: קשה לשחזר אחרי שלושה חודשים מי נהג במכונית.
אהוד אפרת: אם הוועדה תדרוש שהדו"ח יגיע בתוך שלושה חודשים – אני חושב שהמשטרה תוכל לעמוד בזה.
אהוד אפרת: אני לא מדבר על התמונה.
אברהם פורז: בכל המקרים שבהם יש נהג יחיד למכונית – אין בעיה ואין צורך בתמונה.
אברהם פורז: במקרים שבהם הנהגים מתחלפים – קשה להיזכר.
אברהם פורז: לפעמים בתמונה רואים צללית ומנסים לחשוב מיהו הנהג, אבל קשה לדעת.
אהוד אפרת: כאמור, אם הדרישה תהיה שהדו"ח יגיע בתוך שלושה חודשים, תשובתי תהיה שזה יקשה מאוד את החיים על המשטרה, אבל אני מאמין שעם מאמצים נצליח לעמוד בכך – אך זאת ללא תמונה.
אהוד אפרת: רוב רובן של התמונות מצולמות מאחור.
אהוד אפרת: מצלמות המהירות האוטומטיות מצלמות מאחור, וכך גם צילומי אי שמירת רווח – שכבר לא פועלים שנה וחצי.
אהוד אפרת: גם מצלמות הרמזורים מצלמות מאחור.
אהוד אפרת: בכל מקרה לא רואים את הנהג.
אילן גילאון: אילו מצלמות לא מצלמות מאחור?
אהוד אפרת: המצלמות שממוקמות בכלי הרכב ונעות ממקום למקום יכולות לצלם גם מלפנים, אך בלילה גם הן מצלמות מאחור, כדי שהנהג לא יסתנוור.
אהוד אפרת: לכן 99% של הצילומים הם מאחור.
אהוד אפרת: ולכן התמונה לא תועיל לבירור השאלה מי נהג.
אברהם פורז: אבל ככל שהדו"ח יגיע מהר יותר, אפשר יהיה לשחזר מי נסע באותו יום במכונית.
אהוד אפרת: בעבר נסיעה באור אדום ברמזור הייתה עברה מסוג הזמנה לדין.
אהוד אפרת: ואז לאזרח היינו נותנים דו"ח רגיל, אך למחלקת תביעות הצטרכנו להעביר דו"ח עם תמונה.
אהוד אפרת: זה היה כמעט בלתי אפשרי מבחינתנו.
אהוד אפרת: ביום 5.12.
אהוד אפרת: 1996 הכנסת שינתה זאת, לבקשת המשטרה.
אהוד אפרת: המעבר באור אדום הפך לעברה של קנס כספי – בין השאר כדי שלא נצטרך להעביר תמונות – וזאת למחלקה אחרת בתוך המשטרה.
אהוד אפרת: גם בעברות מהירות נעשה שינוי כזה שכמעט שאין צורך להעביר תמונות.
אברהם פורז: הבעיה היא שהעברות האלה גם מקנות נקודות.
אהוד אפרת: זה שייך למשרד התחבורה, ולנו אין נגיעה לכך.
אברהם פורז: זה ברור, אבל חשוב לרשום את הנקודות על מי שביצע את העברה.
אברהם פורז: מבחינה זו נוצר מצב לא תקין: כי אם הדו"ח לא מגיע בזמן ייתכן מצב שנהג זהיר ייקח על עצמו נקודות של נהג לא זהיר.
אברהם פורז: גם זה לא בסדר.
אהוד אפרת: אין ויכוח על כך.
אהוד אפרת: אנחנו יודעים מיהו הבעלים הרשומים של הרכב.
אהוד אפרת: איננו יודעים מי נהג.
אהוד אפרת: וזכותו של כל נהג לטעון שאדם אחר נהג.
אהוד אפרת: אם אכן מצורף אישור של אדם אחר שטוען שהוא נהג – נמחק הדו"ח לבעלים ונרשם דו"ח לנהג האחר.
אברהם פורז: אבל אחרי זמן רב אי אפשר לשחזר מי נהג.
אילן גילאון: ובמקרים רבים מדובר במכונית ששייכת לחברה.
יגאל ביבי: אפשר לקחת אותי כדוגמה.
יגאל ביבי: כסגן שר שילמתי פעמיים דו"חות של הנהג שלי.
יגאל ביבי: ידעתי שהוא היה זה שנהג אבל חלפו כבר חודשים ולא רציתי לדרוש זאת ממנו.
אהוד אפרת: במשטרת ישראל למשל יש כרטיס עבודה.
אהוד אפרת: המכונית שלי משמשת שוטרים רבים שלי, ואוי לשוטר שלא ימלא את כרטיס העבודה.
יגאל ביבי: אבל במקרה כמו שלי יש נהג, יש עוזר, יש מזכירה.
אהוד אפרת: אז הבעלים ישלם את הדו"חות של הנהג.
אהוד אפרת: אין לי תשובה אחרת.
אברהם פורז: תשלום הדו"חות הוא חצי צרה, אבל אחר כך פתאום הבעלים של המכונית מקבל הזמנה לקורס נהיגה מונעת.
אברהם פורז: ואז הוא גם צריך לספר לנהג האחר מה היה בקורס.
אהוד אפרת: אבל זו איננה בעיה של המשטרה.
אהוד אפרת: המשטרה לא עוסקת בכך.
אהוד אפרת: אני רוצה גם לספר מה מתוכנן בנושא זה.
אהוד אפרת: היום כל המצלמות הן מצלמות של סרט רגיל – סרט צילום של 35 מ"מ.
אהוד אפרת: בימים אלה אנחנו מתחילים להפעיל ארבע מצלמות דיגיטליות.
אהוד אפרת: מצלמה כזאת מצלמת במדיה דיגיטלית ולכן כל תהליך הפענוח קצר יותר.
אברהם פורז: אפשר יהיה להעביר את התמונות דרך תקשורת?
אהוד אפרת: נכון לרגע זה נגיע פיזית למצלמות וניקח מהן דיסקט.
אהוד אפרת: בעתיד, כשהתקשורת תהיה זולה, המידע יגיע למעבדה מדי לילה, ונחסוך חודש ימים.
אהוד אפרת: היום עוד אי אפשר לשעות זאת, זה עוד לא אושר.
יגאל ביבי: מצלמים באור צהוב או באור אדום?
אהוד אפרת: מצלמים שנייה אחת אחרי שהאור ברמזור מתחלף לאדום.
אהוד אפרת: אסביר זאת מיד.
אהוד אפרת: בכוונתנו להפוך גם את מצלמות המהירות וגם את מצלמות הרמזור לדיגיטליות.
אהוד אפרת: אחרי הפענוח במעבדה מעבירים את החומר באופן אוטומטי למנהל הטכנולוגי במשטרה, ואז מעשירים את הקובץ בשמות הבעלים ומעבירים החומר לבית דפוס.
אהוד אפרת: אז גם יסרקו את התמונה.
אהוד אפרת: בעבודה בשיטה הדיגיטלית מתכננים לשלוח לאזרח דו"ח עם תמונה.
אהוד אפרת: אינני יודע מתי נעבור לשיטה הזאת, התחלנו בתהליך לפני שנה או שנתיים ואנחנו היום בעיצומו.
אהוד אפרת: בימים הקרובים יותקנו חמש מצלמות רמזור דיגיטליות לשימוש כזה.
אהוד אפרת: לעניין הצילום באור אדום, אני מבהיר שמצלמים אחרי שהאור האדום דלק שנייה מלאה אחת.
אהוד אפרת: לא מצלמים באור צהוב, לא במעבר מאדום לצהוב ולא בירוק מהבהב.
אהוד אפרת: לא מצלמים בשנייה הראשונה של האור האדום.
אהוד אפרת: ובענייני מהירות, איננו רושמים דו"חות בעשרת הקמ"ש הראשונים מעל מה שמותר.
אהוד אפרת: וגם זאת מטעמי הגינות.
אהוד אפרת: במקרים של אי שמירת רווח ההמלצה מחייבת שתי שניות, החוק דורש שנייה אחת, ואנחנו רושמים דו"חות החל מ0.8- שניות ומטה בלבד.
אהוד אפרת: אנחנו יותר צדיקים מהאפיפיור בעניין זה.
אילן גילאון: עברת אי שמירת רווח קשורה למהירות הרכב.
אהוד אפרת: נכון, אבל זה בעיקר מצב של היצמדות לרכב שמלפנים.
אילן גילאון: אך מה עושים במצב של פקק, למשל?
אילן גילאון: הרי אין שמירת רווח?
אהוד אפרת: בפחות מ50- קמ"ש אין צילום.
אהוד אפרת: שנית, אם רואים שמישהו נכנס לפני המכונית, כלומר יש הבדל של למעלה מ7%- בין המהירויות של שני כלי הרכב – גם אז אין צילום.
אהוד אפרת: אם אחד משני כלי הרכב נסע בתאוצה גדולה מ3- לשנייה בריבוע, או תאוטה של יותר מ5- מטר לשנייה בריבוע – אין צילום.
אהוד אפרת: אחרי כל המגבלות האלה, שנמצאות בתוך המערכת, השוטר שמפענח את התמונה בודק האם שני כלי הרכב נמצאים בקו ישר זה אחר זה.
אהוד אפרת: אם אחד מהם מוסט מעט – הוא לא רושם דו"ח.
אברהם פורז: למה הפסיקו לצלם עברות של אי שמירת מרחק לפני שנה וחצי?
אהוד אפרת: בית המשפט לתעבורה קבע שהמכשיר אינו תקין.
אהוד אפרת: לדעתנו הקביעה איננה נכונה וערערנו עליה לפני בית המשפט המחוזי.
אהוד אפרת: בימים אלה אנו ממתינים להחלטה בערעור.
אהוד אפרת: במקביל הנושא הגיע לפרקליטת המדינה, עדנה ארבל, והיא שלחה מכתב לראש אגף התנועה דאז, ניצב יעקב גנות, וביקשה ממנו להפסיק את הפעלת המכשיר בשלב זה.
אהוד אפרת: לא אהבנו את ההצעה, אבל נשמענו לבקשתה.
אברהם פורז: יש הרבה מאוד תאונות בגין אי שמירת מרחק?
אהוד אפרת: כן.
אהוד אפרת: זו אחת הסיבות הבולטות לתאונות דרכים: 17%-16% מהתאונות במדינה נגרמות בשל אי שמירת מרחק.
אהוד אפרת: למיטב ידיעתי ישראל היא המדינה היחידה בעולם שאכפה זאת.
אברהם פורז: אם היו שמים במכונית מכשיר – נדמה לי ששמו טכוגרף – שמודד את נושא המרחק לאורך כל הנסיעה – לא ייתכן שבמהלך נסיעה כלי הרכב לא יהיה פעמיים או שלוש במצב של אי שמירת מרחק, אפילו שלא באשמת הנהג.
אברהם פורז: לפעמים כלי הרכב שמלפנים מאט וכו'.
אברהם פורז: חייבים להיקלע לסיטואציה כזאת כמה פעמים.
אהוד אפרת: היה מכשיר ששמו קונטרולייזר, התקנתי אותו במכוניתי.
אהוד אפרת: למכשיר היו שתי בעיות.
אהוד אפרת: ראשית, הוא היה יקר מאוד.
אהוד אפרת: אי אפשר לחייב אדם לקנות מכשיר כזה.
אהוד אפרת: אילו מחירו היה 10 דולר – כל אזרח היה קונה אותו, אבל לא כך אם מחירו 200 דולר.
אהוד אפרת: שנית, המכשיר לא היה די אמין.
אהוד אפרת: אחד מאבות הטיפוס היה אצלי במכונית.
אהוד אפרת: הוא צפצף כשהייתי במרחק של 50 מ' בנסיעה של 40 קמ"ש.
אהוד אפרת: היה ברור שהוא לא אמין דיו.
אברהם פורז: בכל מקרה זאת עברה שכל נהג עובר.
אברהם פורז: אפשר להיות "נהג של שבת" – כמו האנשים המבוגרים שקיבלו רשיון נהיגה בגיל 55 ונוסעים לאט.
אברהם פורז: אבל נהג נורמלי יקלע למצבים כאלה.
אברהם פורז: בנסיעה בין עירונית – והמצלמות פועלות רק בדרך בין עירונית, נכון?
אהוד אפרת: בעיר יש הרבה עברות, אך לא אוכפים.
אברהם פורז: אבל בנסיעה בין עירונית חייבים להיקלע לסיטואציה כזאת כמה פעמים: כשמישהו אחר מאט, וכו'.
אברהם פורז: כל אחד יכול לקבל 4-3 דו"חות על אי שמירת מרחק.
אהוד אפרת: לכן ההנחיה היא מרחק של שתי שניות – ובחורף מרחק של שלוש שניות, החוק קובע שנייה אחת ואנחנו רושמים דו"חות החל מ0.8- שניות.
אברהם פורז: אבל גם מי שרוצה לשמור מרחק באופן מוחלט, ולא להיקלע לסיטואציה כזאת – מגיע למצב של אי שמירת מרחק.
אברהם פורז: אני שומר על מרחק לא משום שאני מפחד מהמצלמה, אלא משום שאני פוחד להיכנס בנהג שמולי.
אברהם פורז: חבל לי על החלק הקדמי של המכונית.
אברהם פורז: אבל מגיעים לסיטואציות כאלה, אי אפשר לשלוט בזה.
אברהם פורז: ובעצם אין מניעה לרשום בכל נסיעה שלושה דו"חות כאלה, גם לנהג שמשתדל מאוד.
אהוד אפרת: אין לנו כל כך הרבה מכשירים כדי לרשום שלושה דו"חות בנסיעה.
אילן גילאון: הצבת המצלמות בעצם גרמה להגברת העברות של אי שמירת מרחק.
אילן גילאון: אנשים עוברים את המצלמה, מגבירים מהירות ואז מאטים בחריקת בלמים לפני המצלמה הבאה.
אהוד אפרת: יש לנו ממצאים שמוכיחים שבחלקים בכביש מס' 4 שבהם עובדות המצלמות כבר כמה שנים, יש ירידה דרסטית בתאונות דרכים ובהרוגים.
אהוד אפרת: לכן החליט ראש אגף התנועה, ניצב יעקב רז, להקים עוד כביש אלקטרוני.
אהוד אפרת: הוכחנו לו בממצאים בשטח שהתאונות ירדו.
אהוד אפרת: בסופו של דבר זו המטרה.
אהוד אפרת: הדו"חות לא מעניינים.
אהוד אפרת: הראינו שבאכיפה אלקטרונית אוטומטית.
אהוד אפרת: נכון שבהתחלה הייתה תופעה של "גל": נסעו מהר, וליד המצלמה הורידו מהירות וכך הלאה.
אברהם פורז: אבל איך יודעים איפה המצלמה?
אילן גילאון: רואים אותה, ויודעים שבכל שני קילומטר מוצבת מצלמה.
אהוד אפרת: אלה עמודים אפורים המוצבים בצד הדרך.
אהוד אפרת: נכון להיום זה רק בכביש מס' 4.
אהוד אפרת: זה הכביש שמאשקלון לנהרייה.
אהוד אפרת: יש גם הרבה מאוד עמדות דמה, שאין בהן מצלמות.
אברהם פורז: כמו דחליל.
אילן גילאון: הישראלים גם יודעים איפה עמוד הדמה.
אילן גילאון: יש רק אחד כזה.
אהוד אפרת: לא, יש הרבה מאוד כאלה.
יוסי ברג: אינני רואה לנכון להוסיף עוד פרטים.
יוסי ברג: מבחינה מעשית, המשטרה בעצמה אומרת שנכון לעכשיו, בלי לנסות להיות יעילים, הכנת הדו"ח אורכת חודשיים.
יפעת נווה: זה לא מה שנאמר כאן.
יוסי ברג: רמ"ח תו"פ אמר שנכון לעכשיו התהליך אורך כחודשיים.
אהוד אפרת: אבל עם המון מאמצים מצדנו.
יוסי ברג: צריך לנסות לשפר מעבר למה שקיים.
אילן גילאון: כולם נדרשים לעשות מאמצים.
אילן גילאון: הצעת החוק היא באמת לא עניין קנטרני.
אילן גילאון: אמרתי מראש שאני מוותר על הדרישה לצרף את התמונה, אם זה מקל את החיים על המשטרה.
אהוד אפרת: וכל מי שמבקש מקבל תמונה.
אילן גילאון: לפי מה שתיאר נצ"מ אפרת לדעתי אין סיבה שלא להעביר את הדו"ח בתוך 45 ימים מיום שנעברה העברה.
אילן גילאון: נצ"מ אפרת תאר מהלך זמנים של כחודשיים-שלושה.
אילן גילאון: אך אני מכיר עשרות של מקרים שהדו"חות התקבלו בזמן בלתי סביר.
אהוד אפרת: אני חושב שזה לא תקין.
רחל גוטליב: נצ"מ אפרת אמר שאפשר לעשות מאמץ ולהגביל את פרק הזמן למשלוח הדו"ח לשלושה חודשים.
רחל גוטליב: לדעתי צריך לנסח אחרת את הצעת החוק, ולקבוע מה מצבם של המקרים החריגים – למשל, במקרה שאדם טוען שאדם אחר נהג במכונית.
רחל גוטליב: הרי לא ייתכן שתהליך זה יתבצע בתוך שלושת החודשים שייקבעו.
אברהם פורז: הכוונה לכך שהדו"ח הראשוני יישלח בתוך שלושה חודשים.
אברהם פורז: אם הבעלים טוען שלא הוא נהג – המועדים יוארכו.
אילן גילאון: אני מדבר על קבלת הדו"ח לבית הבעלים.
אילן גילאון: אני רוצה שההודעה תהיה בזמן סביר.
אילן גילאון: לדעתי אפשר היה למנוע חוקים כמו אלה.
אברהם פורז: אני רואה שבישיבה שהתקיימה ביום 13 ביוני אמר שר המשפטים, כשפנה אל ח"כ גילאון: "האם אתה מוכן שלא לקדם את ההצעה עד שלא תהיה הסכמת משרד התחבורה?
אברהם פורז: " ח"כ גילאון משיב: "אני מוכן לקדם את זה כפי שדיברנו.
אברהם פורז: " למה הכוונה?
אילן גילאון: כמו שדיברנו כאן, קידום בסכמה.
אילן גילאון: אני שמעתי מהמשטרה שאפשר להגיע להסכמה.
אברהם פורז: אני מציע שהמשטרה תנסח משהו שמגביל את משלוח הדו"ח בשלושה חודשים.
אברהם פורז: האם זה מקובל על ח"כ גילאון?
אילן גילאון: לדעתי אין סיבה לשלושה חודשים, אפילו לפי מה שאמר נצ"מ אפרת.
אילן גילאון: אני חוזר ומבה
אילן גילאון: יר שהצעת החוק לא תכלול את הדרישה לצרף תמונה.
אהוד אפרת: עדיין לדעתי לא נעמוד בכך כלל.
אברהם פורז: בכל מקרה ח"כ גילאון משיג כאן הישג משמעותי.
אברהם פורז: אין לי ניסיון רב, אבל אליי הדו"ח הגיע אחרי כמעט שנה.
אהוד אפרת: היום החוק מאפשר הגשת הדו"ח עד שנה לאחר ביצוע העברה.
אברהם פורז: אם כן ח"כ גילאון יקצץ את הקביעה היום ב75%-.
אברהם פורז: אני מציע להסכים לכך.
אברהם פורז: זה יהיה על דעת משרד התחבורה והמשטרה, בהסכמה.
רחל גוטליב: חשוב להתייחס לזמן המשלוח.
רחל גוטליב: הרי המשלוח אורך עוד כמה ימים, כי הדו"ח נשלח בדואר רשום עם אישור מסירה.
אילן גילאון: המשלוח אורך יומיים.
יפעת נווה: יש צורך בהמתנה של 14 יום.
יפעת נווה: זאת החזקה בחוק.
אברהם פורז: תפסת מרובה לא תפסת, ח"כ גילאון.
אילן גילאון: אבל לדעתי צריך לצמצם זאת, אפילו לפי מה שאמר נצ"מ אפרת.
אברהם פורז: אם אפשר היה להפיק דו"ח בתוך חודש - זה היה עניין אחר.
אברהם פורז: אבל לדעתי שלושה חודשים פותרים את הבעיה.
אילן גילאון: אני לא "נודניק".
אילן גילאון: אני מציע להתפשר על שישים יום.
אילן גילאון: עוזרי מזכיר לי שכשיהיה מעבר לשיטה דיגיטלית אפשר יהיה להעביר את הדו"ח אפילו בתוך שבוע.
אהוד אפרת: זה לא יארך שבוע, אבל אז לא נתנגד להגבלה של חודש.
אהוד אפרת: יעבירו את זה באינטרנט הביתה.
אברהם פורז: ואז ח"כ גילאון יציע לקצר את משך הזמן ליום אחד.
אברהם פורז: אני מבקש לשמוע את עמדת משרד התחבורה.
יהודה שטיין: זה נושא שנוגע למשטרה.
יהודה שטיין: הייתי רוצה לדעת כהחלטה, האם יוגש נוסח חדש של ההצעה?
אברהם פורז: אני מבקש מהמשטרה להכין נוסח שבו הגבלת זמן של שלושה חודשים, ושיפתור את כל הבעיות – כולל מקרים שבהם הבעלים טוען שמישהו אחר נהג.
יהודה שטיין: ולא יתבקש צירוף התמונה?
אילן גילאון: נכון.
אהוד אפרת: אפשר לקבל אותה בדואר.
אילן גילאון: אני מבקש לומר עוד משפט.
אילן גילאון: זה לא מסוג החוקים ה"חצ'קונים" שמציקים.
אילן גילאון: זה בהחלט בא במטרה שגם המערכת תטרח כדי לבוא בפנים סבירות לאזרח.
אילן גילאון: נראה לי שזה גם צריך להיות נושא מחנך.
אברהם פורז: ואם המשטרה לא תצליח להעביר דו"ח בתוך שלושה חודשים – היא תיאלץ לוותר על הדו"ח, ולתפוס את העבריין בפעם הבאה.
אילן גילאון: היה לי סבא ליברל.
אילן גילאון: הייתה לו תפיסה שהאדם הוא בגדר נאשם כל עוד לא הוכחה חפותו.
אילן גילאון: יש לי תחושה שגם אצלנו יש תפיסה כזאת לפעמים.
לאה רקובר: אנחנו בעד הצעת החוק.
רחל גוטליב: אבל יש עמדת משטרה.
אברהם פורז: אני מבקש שיועבר נוסח ישירות ליועצת המשפטית גב' בנדלר.
אברהם פורז: האם יש לחוק עלות תקציבית?
אברהם פורז: לדעתי אין.
לאה ורון: נציגי האוצר הוזמנו אך לא הגיעו.
אהוד אפרת: אין עלות.
אברהם פורז: בכל מקרה אפשר לציין עלות תקציבית למדינה בחומר שיועבר אלינו, אם חושבים שיש עלות כזאת.
אברהם פורז: אין לדרוש תקציב משום ש50%- מהדו"חות לא ישולם בזמן, אבל אם יש הערכה תקציבית כלשהי, אפשר לפרט אותה, למרות שלדעתי לא צריכה להיות עלות.
אהוד אפרת: לא נסרב להצעה הזאת, ונגיש עלות תקציבית.
אהוד אפרת: בוודאי שלא נטען לעלות כתוצאה מצמצום הדו"חות.
אהוד אפרת: הדו"חות לא נכנסים לכיסה של המשטרה.
אברהם פורז: שלום לכולם.
אברהם פורז: בשלב זה אדבר רק עם שני חברי הכנסת המציעים.
אברהם פורז: עד כה התקיימו בנושא הזה שתי ישיבות.
אברהם פורז: בישיבה הראשונה נפרשה לפנינו יריעה רחבה של הנושאים.
אברהם פורז: חשבנו שאנחנו עומדים להתערב בשאלת שידורי הפרסומת ברשות השנייה וברשות השידור.
אברהם פורז: בישיבה האחרונה הופיעו כאן נציגים של הרשות השנייה ושל רשות השידור.
אברהם פורז: אמנם הם לא התמצאו מאוד בפרטי הסוגייה, אבל אי אפשר לקבוע לגוף את מי לשלוח.
אברהם פורז: ההסכמה שהושגה בוועדה הייתה, כמו שאני מבין, שעומדים לעשות תיקון מצומצם יותר.
אברהם פורז: ראשית, לאפשר למועצת הרשות השנייה להאריך את הזיכיונות הנוספים לתקופה של ארבע שנים מעבר לתקופה שיש להם לגביה סמכות ממילא.