GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן ריבלין: אם יש כוונה אחרת במה שאתה מבקש, שהיא נסתרת ממני כרגע, אז יש לי בעיה, כי אם הפרשנות שלך היא נכונה וזה הפחד שלך, אל לך לפחד.
בני איינהורן: אני רוצה להציג את הבעיה שוב, ברשותך, כי לא הקשבת לי.
בני איינהורן: אני משדר 200 ערוצים.
בני איינהורן: המועצה החליטה ששישית מתוך זה, 30 ערוצים, היא נותנת למי שהיא רוצה.
בני איינהורן: פתאום מגיע מישהו חדש – לא YES – NO ורוצה לשדר עוד 100 ערוצים.
בני איינהורן: סעיף 5 אומר לך, שאין משמעות למה שסיכמנו הרגע.
אברהם פורז: הוא לא יכול לקחת ממך יותר משישית ערוצי טלוויזיה.
בני איינהורן: זה מה שאני רוצה שיהיה כתוב.
ראובן ריבלין: זה גם כתוב וגם נאמר לך.
אברהם פורז: אתה שואל: האם בקטע שנותר לי פנוי לא לטלוויזיה – כי פה ממילא תפוסה שישית – ובספקטרום של טלקומוניקציה הוא יכול "לדחוף" עוד 200 ערוצי טלוויזיה ולשגע אותי?
אברהם פורז: כי הוא יכול להזיז את הגבול, ועל-ידי זה להרחיב את הגבול.
אברהם פורז: התשובה לשאלתך היא שהוא יכול, אבל אם הוא יעשה את זה, זה יהיה בלתי סביר.
דני רוזן: למה בלתי סביר?
אברהם פורז: כי הוא מדבר על עוד 200 ערוצים.
דני רוזן: אם הלקוחות מוכנים לקנות, למה לא?
נגה רובינשטיין: השאלה היא גם מה הטכנולוגיה האפשרית.
דני רוזן: זאת בדיוק הנקודה.
אברהם פורז: זה נשאר אז לוויכוח עם השר.
אברהם פורז: אני לא יכול להגביל אותו גם בזה וגם בזה וגם בזה.
אברהם פורז: יש הנחה שהשרים פועלים בסבירות.
בני איינהורן: אז למה צריך שישית?
בני איינהורן: הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.
בני איינהורן: הוא יכול להעביר 1,000 ערוצים.
דני רוזן: אנחנו מוכרחים להגיד פה משהו, שימנע עיוות בהצגת הדברים בפרוטוקול.
דני רוזן: אנחנו חיים בעולם של OPEN ACCESS, שפירושו שכל רשת אגב היא רשת בזק ציבורית.
דני רוזן: יש כל מיני בעלי רשיונות שעושים בה שימוש, למשל: בעל רשיון שידור.
דני רוזן: יכולים להיות כמה בעלי רשיונות שידור, ולכל אחד מהם כמה ערוצים שהוא יחפוץ.
דני רוזן: את רשיון השידור, כמובן, תיתן המועצה.
בני איינהורן: אז אין משמעות לשישית, והשר יכול להורות על מה שהוא רוצה.
דני רוזן: לא, השישית היא מתוך ה-50 או מתוך ה-100 ערוצים.
דני רוזן: אם קיבלת רשיון שידור ל-200 ערוצים, עכשיו המועצה היא בעלת הבית על שישית מתוך ה-200 ערוצים, שלגביהם היא אומרת לך מה לעשות.
אברהם פורז: אתה אומר שבתיאוריה אפשר לשבור את הכל ולהכריח אותך לאין סוף אפיקים.
דני רוזן: אם זה טוב לציבור, למה לא?
אברהם פורז: לזה צריך טעם סופר מיוחד ומשהו בלתי סביר באופן קיצוני כדי שיקרה, אבל נניח שהטכנולוגיה מחר תאפשר העברת אלפי ערוצים ללא שום מגבלה, וזה לא יפגע באפשרות שלך להעביר שידורי טלקומוניקציה ותיפתח עוד חברת כבלים אחת שרוצה להעביר עוד 150 ערוצים והיא לא פוגעת בך בדבר, למה שתהיה מגבלה של שישית?
אברהם פורז: כרגע אנחנו מדברים על שישית בגבולות הקיימים.
בני איינהורן: אני עכשיו רוצה לשדר 10 ערוצים.
בני איינהורן: אני מגיע למועצה, ושם אומרים לי: סליחה אדוני, לגבי הרשיונות המיוחדים בתוך השישית נסתמה הדרך.
בני איינהורן: אין בעיה, אני אקרא לך רשיון כללי, או רשיון אחר לשידורים, ותיקח 10 ערוצים במקום אחר.
בני איינהורן: מה אכפת לי איך קוראים לרשיון שלי?
בני איינהורן: כלומר, אין משמעות לשישית.
אברהם פורז: יש.
בני איינהורן: כי מה ההבדל?
בני איינהורן: השישית זה רשיון מיוחד, וזה רשיון כללי לשידור.
אברהם פורז: ההבדל הוא בנטל הראיה, המוטל על השר.
אברהם פורז: כדי לקחת ממך את השישית, הוא יכול באופן רגיל ושוטף, בלי שום טעם מיוחד, לעשות את זה, כי זאת שישית.
אברהם פורז: לשבור את כללי המשחק, לעבור את הגבול ולחצות את הגדר לצד השני ולקחת ממך עוד ועוד ערוצים - זה כבר דבר יוצא דופן, שמחייב או איזה טעם מיוחד בתחום הטלוויזיה, או שההתפתחות הטכנולוגית תהיה כזאת שזה בכלל לא יפריע לך, אלא זה יאפשר לך להעביר את כל התשדורות שלך ממילא.
ראובן ריבלין: בני איינהורן, אתה ברשת שלך, שאתה הבעלים שלה, יכול להעביר X ערוצים.
ראובן ריבלין: אתה משתמש ב-X חלקי ארבע.
בני איינהורן: אני ברשת שלי היום יכול להעביר אין סוף.
ראובן ריבלין: זה העניין.
נגה רובינשטיין: אם זה אין סוף, אז אין שום בעיה.
בני איינהורן: בטח שיש בעיה.
בני איינהורן: אני אסביר את הבעיה.
אברהם פורז: אולי טעיתי, אבל אני לא רוצה לשנות את דעתי.
אברהם פורז: תגייס רוב נגד זה, ותביא הצעה אחרת.
אברהם פורז: אני הבנתי את זה, ואין לי זמן לשמוע יותר.
אברהם פורז: בני איינהורן, אל תהיה מודאג, יש בתי-משפט...
בני איינהורן: אני רוצה לשאול רק עוד שאלה אחת.
בני איינהורן: אני למשל מממן את הממיר בבית-הלקוח בעלות של 300 דולר.
בני איינהורן: בא מישהו ומעביר עכשיו 300 ערוצים לאותו ממיר.
אברהם פורז: מר איינהורן, אתה יודע מה?
אברהם פורז: אתה רוצה שאני אוריד את השישית?
אברהם פורז: אז אני אוריד את השישית.
אברהם פורז: הרי מה אתה אומר לי?
אברהם פורז: שהשר ממילא יכול לעשות מה שהוא רוצה.
בני איינהורן: לא, במקום אחר יש שישית ממה שאני משדר, ובמקום אחר אומרים: הוא יכול להורות ולשדר - -
אברהם פורז: אני נתתי לך הגנה חלקית בקטע מסוים, ואתה יודע מה?
אברהם פורז: נניח שאנחנו נקבל חוק כמו שאתה רוצה ויסתבר שמחר יש טכנולוגיה חדשה אחרת ויגידו שנשנה את החוק ונפגע לך בזכויות למען טובת הציבור כי זה לא פוגע בך, מה תגיד אז?
בני איינהורן: אני בסוף יצאתי כשלא הבנתי מה יש לי.
אברהם פורז: כדי לפרוץ לשטחים האחרים מעבר לים שהם לא בתחום השישית, צריכה להיות לשר סיבה מיוחדת.
בני איינהורן: אז רק תכתוב שצריכה להיות סיבה מיוחדת.
ראובן ריבלין: דני רוזן, האם אתה מסכים לנוסח של פורז?
דני רוזן: אני מסכים, אבל אני רוצה לומר משהו לפרוטוקול.
דני רוזן: הרי הסעיף הזה בסך-הכל מסדיר את היחסים בין בעלי רשיונות מיוחדים לבין בעל רשיון כללי, לדוגמה: בני איינהורן מייצג את הכבלים שיש להם רשיון כללי לשידור, ויהיו כל מיני אנשים קטנים ומסכנים בעלי רשיון מיוחד לשידור.
דני רוזן: הסעיף הזה מאפשר למועצה לגבי שישית מהקיבולת של האפיקים או הערוצים לקבוע איזה בעל רשיון מיוחד יהיה מחובר.
דני רוזן: זה הסעיף הזה, וזה סעיף מאד מאד חשוב, שנותן בידי המועצה את הכלי הזה.
אברהם פורז: מר איינהורן, צא מתוך הנחה אחת – ואתה כבר למוד ניסיון – שאתה לא יכול לעשות חוזה עם המדינה, שהיא לא יכולה להפר אותו מטעמים של טובת הציבור.
אברהם פורז: אז נניח לרגע שהצלחת פה במאבק אדיר ואיכשהו סיבכת אותנו, או נניח קשרת לנו את הידיים, זה לא מונע מחר ממשרד התקשורת - אם הוא יחשוב שהיתה פה פאשלה - לתקן את החוק, להרחיב את הסמכות ולאפשר לשר להפקיע ממך עוד, אז מה ייצא לך מזה?
בני איינהורן: אתה יודע מה הסיבה לכל הוויכוחים שלנו?
בני איינהורן: בגלל סעיף שלא הסכמת לו במקום אחר.
בני איינהורן: אם הייתי בונה מה שנקרא "דרך להשכרה", כמו בניינים להשכרה, אין בעיה, אז הייתי מוכן להשכיר את זה ולקבל מחיר כלכלי.
בני איינהורן: הבעיה היא תמיד המחיר הכלכלי.
אברהם פורז: לדעתי, אתה לא סתם מבוהל עכשיו, אלא פרנואיד.
אברהם פורז: מי אמר בחינם?
בני איינהורן: אפילו לא הסכמת לנסח סעיף שיאמר שהמחיר יהיה מחיר כלכלי, שישקף את העלויות.
בני איינהורן: אז הוא יגיד למישהו: תעביר עכשיו 200 ערוצים, ותשלם לו משהו סמלי.
אברהם פורז: למה, האם השר שונא אותך ואוהב את האחר?
דני רוזן: הרי אפשר לערער על כל החלטה של השר בבית-משפט, אם היא לא הגיונית.
בני איינהורן: אין לי בעיה אפילו לא לשדר אם זה יהיה מנוסח כמו בארצות-הברית.
אברהם פורז: מר איינהורן, אם זה מוצא חן בעיניך או לא, סיימנו את הדיון בסעיף הזה, ולכן קבל את הדין בהכרעה.
אברהם פורז: אני לא טוען שאני צודק, אבל אני באיזשהו שלב צריך להחליט.
אברהם פורז: "משדר ערוץ" יבוא "ייעודי";
אברהם פורז: (4) בסופו יבוא "הוראת סעיפים קטנים (א) ו-(א1) באה להוסיף על הוראות סעיף 5.
בני איינהורן: וזאת בדיוק הבעיה שלי – שכל זה נפתח במקום אחר.
מיכאל קליינר: אבל זה לטובתך שזה מופרד בין שני נושאים, כי אז ברור שדבר אחד זה עניין השידורים, ודבר אחר - במקום "לעשות" לוויין נוסף, להשתמש בתשתית שלך לרשת נוספת.
בני איינהורן: שעות שידור.
מיכאל קליינר: לא שעות שידור, רשת נוספת.
מיכאל קליינר: הרי המאבק והוויכוח הוא על השאלה כמה ישלמו לך.
בני איינהורן: אם היו אומרים לי שישלמו לי מחיר כלכלי - -
מיכאל קליינר: אבל אתה תהיה מעוניין שישתמשו בך ולא ירימו לוויין נוסף.
בני איינהורן: - אתה צודק, אבל שם לא יתנו לי מחיר כלכלי.
בני איינהורן: זאת הבעיה.
אסתר שטרנבך: לא כל-כך ברור למה צריך עכשיו את סעיף (א1).
אסתר שטרנבך: משדר ערוץ ייעודי הוא בעל רשיון מיוחד, ולכן הוא כלול במסגרת סעיף (א).
אסתר שטרנבך: אני לא רואה סיבה לכך שצריך עכשיו את סעיף (א1), אחרי שהכנסתם לתוך (א) כל בעל רשיון מיוחד.
אסתר שטרנבך: זה פשוט מיותר.
אברהם פורז: נבדוק את זה מבחינה משפטית, ואם את צודקת, נשמיט את זה.
אברהם פורז: 6לד1
אברהם פורז: (2) בכל מקום, אחרי "משדר ערוץ" יבוא "ייעודי"; (3) בסעיף קטן (ו), במקום "בעל זיכיון" יבוא "בעל רשיון לשידורי כבלים"; (4) בסעיף קטן (ז), במקום הרישה המתחילה במילים "היה משדר" עד "לגביו", יבוא "המועצה רשאית לקבוע, לגבי ערוץ ייעודי הממומן באמצעות שידורי פרסומת"; אני מניח שאלה הכל תיקונים טכניים.
אברהם פורז: "תיקון סעיף 42.
אברהם פורז: בסעיף 6לד2 לחוק העיקרי, בכל מקום, אחרי "משדר ערוץ" יבוא 6לד2 "ייעודי".
אברהם פורז: ביטול סעיף 43.
אברהם פורז: סעיף 6לה לחוק העיקרי – בטל.
אברהם פורז: 6לה למה סעיף 6לה בטל?
אברהם פורז: הוא לא רלוונטי?
אתי בנדלר: חיבור אזורים לרשת ארצית או בין-אזורית.
אייל מלובן: בסעיף 6לד1 (ד) אנחנו אישרנו את המילים: שלא יפחת מ-20% לגבי הפקות מקור לגבי ערוצים ייעודיים.
אתי בנדלר: זה נמחק ולא אושר – אני לא זוכרת למה.
דורית ענבר: אני אסביר למה.
דורית ענבר: יש למשל ערוץ ייעודי שהוא קניות, או ערוץ ייעודי שהוא חדשות, כשחדשות זה לא הפקות מקור.
דורית ענבר: הסעיף הזה היה גזירה שאי אפשר לעמוד בה, ואז הוחלט שמתקנים את זה, ובמקום זה נותנים למועצה סמכות לקבוע את היקף הפקות המקור, לפי אופיו של הערוץ.
אתי בנדלר: אבל אין כאן בכלל התייחסות לתיקון של הסעיף הקטן הזה.
אייל מלובן: אנחנו אמרנו "שלא יפחת מ-20%".
אייל מלובן: ערוץ ייעודי זה לא ערוץ קניות, עם כל הכבוד, דורית ענבר.
אייל מלובן: יש חמישה ערוצים ייעודיים.
אייל מלובן: הסכמנו להחזיר את ה-20%.
נגה רובינשטיין: זה בעצם הסעיף הקודם שהיה.
אייל מלובן: כן, צריך להחזיר את הסעיף הקודם ואת ה-20%.
דורית ענבר: יש לי הצעה לפתרון גם בעניין הזה.
דורית ענבר: מאחר וכאמור ההוראה של 20% לא מתאימה לכל סוגי הערוצים הייעודיים, יכול להיות שצריך להשאיר את ה-20%, ולהוסיף: אלא אם המועצה תחליט אחרת.
אייל מלובן: בשום פנים ואופן לא.
דורית ענבר: בערוץ הייעודי לחדשות, למשל, הגדרת הפקה מקומית מחריגה מתוכה במפורש חדשות ואקטואליה.
דורית ענבר: ברור שכל ערוץ חדשות ישראלי, רובו ככולו, יהיה הפקה מקומית במובן המילולי הפשוט, אבל לא ייכנס להגדרה - -
אייל מלובן: מגזינים בערוץ החדשות - -
דורית ענבר: מה שכתוב בהגדרה איננו כולל מגזינים בענייני דיומא.
דורית ענבר: כל מה שנכנס לערוץ חדשות בהגדרה איננו הפקה מקורית.
דורית ענבר: אתה נקלע לאבסורד.
דורית ענבר: אני אומרת שיש ערוצים מיוחדים - -
אייל מלובן: אז תגידי איזה ערוצים.
אברהם פורז: הסעיף הזה נמחק, והסמכות תועבר למועצה.
אברהם פורז: השתכנענו מהדברים של הגברת ענבר, שאם הפקה מקומית מוגדרת כ"למעט חדשות" ואחד קיבל ערוץ ייעודי רק לחדשות, הוא אף פעם לא יכול לעמוד בהפקה.
אברהם פורז: הוא יכול לשדר רק חדשות, וזה לא במכסה.
אייל מלובן: חבר-הכנסת פורז, אבל בפעם הקודמת אתה החלטת משהו שונה, תקרא את הפרוטוקול.
אברהם פורז: אנחנו נשאיר את זה, ונאמר שהמועצה רשאית לשנות את זה באותם מקרים שיהיה זכאי לעשות את זה.
אייל מלובן: בואו נשאיר את ה-20%.
דורית ענבר: תשאיר את ה-20% ותקבע חריגים.
אברהם פורז: לא, מלובן – אני הבנתי אותך, אבל אני לא מסכים אתך.
אייל מלובן: אני רוצה להגיד לך משהו לגבי הערוצים שאתה רוצה לפתוח.
אייל מלובן: ערוץ קניות, למשל, הוא לא בייעודי, ומדברים גם על ערוץ חדשות.
אייל מלובן: בואו נגדיר את הדברים.
אייל מלובן: דורית היום במועצה, אבל מחר יהיה שם מישהו אחר, והוא בשרירות לב יחליט שעל הערוץ הייעודי וערוץ המוסיקה לא יחול העניין של 20%.
אברהם פורז: מחר גם הכנסת יכולה לשנות את ההחלטה.
אתי בנדלר: אתה מציע להשאיר את הנוסח הקיים בחוק העיקרי, ואין כאן הצעה לשנות את זה.
אברהם פורז: לא, הוא לא רוצה לתת למועצה סמכות רחבה.
אתי בנדלר: אבל היום אין לה סמכות רחבה, יש לה סמכות לעשות את זה רק באישור ועדת הכלכלה, ולכן הצעת-החוק שהציעה לתת סמכות למועצה ללא אישור ועדה נדחתה בדיונים.
מיכאל קליינר: לא, לדעתי, זה צריך להיות בלי הוועדה.
מיכאל קליינר: הרי בוועדה יש שיקולים פוליטיים.
אברהם פורז: אנחנו משאירים את הסעיף ואומרים: "בשידורי הערוץ יינתן מענה הולם לייעוד המיוחד שנקבע או למאפיינים המיוחדים לערוץ זה, ובכל זה כי השידורים בחלקם, ובשיעור שלא יפחת מ-20% מהם, יהיו מהפקה מקומית".
ראובן ריבלין: זה הכלל.
אברהם פורז: "המועצה, באישור הוועדה, רשאית לקבוע שיעור נמוך יותר להפקות מקומיות, אם השתכנעה שיש טעם מיוחד לעשות זאת, או שמהותו של הערוץ מחייבת זאת".
אתי בנדלר: אבל גם היום הם לא מפעילים אחרת את שיקול הדעת שלהם.
אברהם פורז: הרי הוא לא סומך על המועצה, והוא אומר שהם אנשים רעים שילחצו עליהם.
אייל מלובן: לא אמרתי שהם אנשים רעים.
אברהם פורז: אם כך, בסוף יבוא: "אם נוכחה כי קיימות נסיבות מיוחדות לעשות את זה, או שטבעו של הערוץ - -
מיכאל קליינר: לא "או", אלא "לרבות מקרה".
ראובן ריבלין: ברמה העקרונית, בכל פעם ששר עושה דבר, רצוי שהגוף הפוליטי גם יפקח על מה שהוא עושה.
ראובן ריבלין: כאשר מועצה ציבורית, שנבחרת על-פי כללים ציבוריים, היא קובעת, אני לא בטוח שהוועדה צריכה להיות גוף מערער או מאשר על החלטת המועצה.
ראובן ריבלין: אם החלטת המועצה היא בלתי סבירה על פניה, אין לי כל ספק שיהיה איזשהו מצב שאפשר יהיה לתקוף את ההחלטה בדרך אחרת, על-פי הוראות החוק.
אברהם פורז: השר ריבלין, אנחנו לא נכנסים לתכנים של המועצה, אבל באים ואומרים: החוק רצה 20% הפקות מקומייות.
אברהם פורז: באה המועצה ומחליטה לרדת מההוראה של הכנסת.
אברהם פורז: היא צריכה טעם מיוחד, והכנסת רוצה לשמוע מה הטעם המיוחד.
אתי בנדלר: אני בכל זאת רוצה להפנות את תשומת לב יושב-ראש הוועדה לכך שהנוסח הנוכחי הוא: "ובכלל זה כי השידורים בחלקם, ובשיעור שלא יפחת מ-20% מהם, יהיו מהפקה מקומית" – זה הכלל שקבוע בנוסח החוק – "המועצה, באישור הוועדה, רשאית לקבוע שיעור נמוך יותר להפקות מקומיות.
אייל מלובן: נכון.
אתי בנדלר: דהיינו, שהמועצה רשאית לעשות את זה באישור הוועדה.
אתי בנדלר: מה אתה עושה עכשיו?
אתי בנדלר: אתה אומר: לא רק שאני לא מקבל את מה שהוצע בהצעת-החוק הממשלתית, אני רוצה לצמצם עוד יותר את שיקול הדעת המקורי של המועצה באישור הוועדה, ואני שואלת לצורך מה.
אברהם פורז: כי ליוצרים ולמפיקים יש חששות, ואני נגד אנשים פרנואידים.
אתי בנדלר: השאלה היא האם הוועדה צריכה לצמצם את שיקול הדעת של המועצה ושל ועדת הכלכלה בגלל פרנואידים.
אתי בנדלר: אנחנו לא מוכנים לעשות את זה גם בנושאים אחרים.
נגה רובינשטיין: אז תקבע טעם מיוחד.
ראובן ריבלין: כל הרעיון בהקמת מועצות ציבוריות זה כדי שפוליטיקאים לא יוכלו להתערב.
אתי בנדלר: הרי לא היתה בעיה עם הנוסח הנוכחי של החוק.
אתי בנדלר: הם רצו להרחיב את שיקול הדעת, אז עכשיו עוד לצמצם אותו?
מיכאל קליינר: אני נגד אישור הוועדה.
מיכאל קליינר: גברתי היועצת המשפטית, אני מבקש הסתייגות בנושא אישור הוועדה.
אתי בנדלר: בנושא אישור הוועדה, או בנושא צמצום שיקול הדעת?
מיכאל קליינר: בשניהם.
מיכאל קליינר: אני רוצה להשאיר את המצב כפי שהוצע בהצעת-החוק הממשלתית המקורית.
נגה רובינשטיין: אולי אפשר להסתפק בהודעה לוועדה?
אברהם פורז: הצעת-החוק המקורית היתה הכי מצמצמת שיש.
אתי בנדלר: כן, הצעת-החוק הממשלתית נתנה שיקול דעת בלתי מוגבל למועצה.
מיכאל קליינר: אמרת שבהצעת-החוק הממשלתית זה היה בלי אישור הוועדה.
אתי בנדלר: בהצעת-החוק הממשלתית הרחיבו את שיקול הדעת של המועצה, וביטלו את הצורך באישור הוועדה.
מיכאל קליינר: אבל פה אני רואה שבהצעת-החוק המקורית כתוב באישור הוועדה.
נגה רובינשטיין: יש שלוש הצעות נפרדות.
נגה רובינשטיין: המקורית היתה באישור הוועדה.
נגה רובינשטיין: הממשלתית הורידה את אישור הוועדה, והותירה שיקול דעת למועצה, וכעת יש גרסה שלישית.
אתי בנדלר: אין גרסה שלישית.
אתי בנדלר: הגרסה השלישית זה מה שהיושב-ראש עכשיו מציע.
אברהם פורז: זה עוד יותר מחמיר: זה כולל גם את המועצה, גם את אישור הוועדה, גם טעמים מיוחדים וגם ממן העניין.
מיכאל קליינר: אז אולי נקבל פשרה, נקבל את הצמצום של פורז ונבטל את אישור הוועדה, ונחליט על הודעה?
אתי בנדלר: אני מציעה לך שאו שתבקש אישור הוועדה או ששום דבר, כי אין שום טעם בהודעה.
אתי בנדלר: הודעה לפעמים מרגיזה את חברי-הכנסת, כי מה משמעות קבלת ההודעה?
אתי בנדלר: נניח שאתה לא אוהב את מה שכתוב בהודעה, אין לך שום כלי פרלמנטרי לעשות עם זה משהו.
מיכאל קליינר: אם כך, הצעתי היא בלי אישור הוועדה.
מיכאל קליינר: זה ברמה העקרונית.
מיכאל קליינר: בדרך-כלל "אישור ועדה" בוועדת הכספים זאת דרך שעולה למדינה עוד כסף, ולכן אני לא מתלהב כשאומרים "באישור הוועדה".
אברהם פורז: פה זה עימות בין בעלי הערוץ לבין היוצרים.
מיכאל קליינר: אבל השאלה מי הגוף השופט.
מיכאל קליינר: אם זה השר שהוא גוף פוליטי, ועדה פוליטית תפקח עליו.
מיכאל קליינר: אם זה גוף שהוא בלאו הכי מועצה ציבורית, אז תוסיף עוד ערכאה?
ראובן ריבלין: אומר פורז דבר הגיוני, שהכנסת קבעה את הכלל.
ראובן ריבלין: למה פה אנחנו עושים יוצא מן הכלל לכלל?
ראובן ריבלין: הכנסת קבעה כלל של 20%.
ראובן ריבלין: אם המועצה רוצה לרדת מהכלל, היא תבוא לכנסת ותסביר לה רק למה.
ראובן ריבלין: חברי-הכנסת הם גוף שניתן להשפיע עליו.
מיכאל קליינר: אני לא רוצה שבערוץ החדשות 20% מהזמן יפסיקו את החדשות ויקרינו סרטים.
דב אברמוביץ: אני לא בטוח שכוונת הוועדה לאפשר מרחב מסוים של שיקול דעת, ולא רק במקרה קיצוני של ערוץ חדשות, כשיש ערוץ שלם שההפקות שלו לא יכולות להיחשב לפי ההגדרה, אלא יכול להיות שגם במקרה של הערוצים האחרים שמשום מה יש הצדקה לחרוג בהם מהכלל של 20%.
דב אברמוביץ: לכן, אני חושב שדווקא בתוספת הזאת של "טעמים מיוחדים" אנחנו מוסיפים פה יותר ממה שהוועדה התכוונה מלכתחילה, והייתי ממליץ לחזור לנוסח המקורי.
אברהם פורז: קודם כל, אני לא תמכתי בך בערוצים הייעודיים הממומנים על-ידי פרסומת, שזה היה רעיון רע מההתחלה, אבל דעתי לא התקבלה.
אברהם פורז: מתי אפשר בכל זאת לסטות מהכלל הזה?
אברהם פורז: אל"ף, כשזה לא מן העניין, לדוגמה: אם אתה אומר: כל השידורים למעט חדשות, ואחד משדר רק חדשות.
אברהם פורז: בי"ת, יכול להיות משבר בשוק, והם לא מרוויחים ומפסידים, מה שאני צופה שיקרה בכל מקרה, ואז הם יבואו ויגידו: צריך להוריד את המכסה, כי אנחנו לא יכולים לעמוד בה.
נגה רובינשטיין: שלא נעכב את השידור של הערוצים הייעודיים.
אברהם פורז: בזה יצרנו מנגנון, המקשה מאד מאד לרדת מהכלל של 20%, אבל זה עדיין אפשרי.
דב אברמוביץ: ה-20% הזה מצוץ מהאצבע.
מיכאל קליינר: אני בכל זאת רואה ערוץ חדשות - אפשר להביא סרט מה-BBC וללוות אותו בשקופיות, ואפשר לתת לבחור הפיוטי הזה מהערוץ הראשון להכין סרט מושקע מאד.
ראובן ריבלין: כאשר מגישים חדשות, אתה רואה את חיים יבין עשר דקות מתוך חצי שעה.
ראובן ריבלין: 20 דקות צלמים וכתבים מתרוצצים בשטח.
ראובן ריבלין: למה 20 דקות זאת לא יצירה ישראלית?
דורית ענבר: כי החוק קבע שזה לא.
ראובן ריבלין: נכון, אז תמיד המחוקקים הם שיא החוכמה?
ראובן ריבלין: אני אומר לך שזאת "אשכרה" יצירה ישראלית.
ראובן ריבלין: שמונה מצלמות מצלמות משחק כדורגל ישראלי, למה זאת לא יצירה ישראלית?
ראובן ריבלין: כשאני רואה את ארסנל נגד ליברפול, הצלמים הם אנגלים והשחקנים הם אנגלים, אבל כשאני רואה את בית"ר ירושלים נגד ארסנל ומצלמים את המשחק שמונה צלמים ישראלים ומתרוצצים שדרים ישראלים ויש ראיונות חיים, זה דבר שהוא יצירה ישראלית פר אקסלנס.
אייל מלובן: זאת עבודה ישראלית, לא יצירה ישראלית.
ראובן ריבלין: אל תזלזל בחבריך הצלמים.
אייל מלובן: אני לא מזלזל, אבל אני אומר שזאת עבודה, ולא יצירה.
ראובן ריבלין: מה זאת יצירה?
אברהם פורז: הסעיף שנוסח במקור רק מלמד שלא התכוונו שהחדשות יהיה ערוץ ייעודי.
דורית ענבר: אתה אומר שאם ערוץ החדשות היה מגיע לפה ואתה חושב שהוא לא צריך להיות ערוץ ייעודי, הוא היה נעצר פה, וזה לא מהסיבה הנכונה.
אברהם פורז: הלוואי שהיה לי רוב לעצור אותו.
ראובן ריבלין: תאמרו: תוסיפו ליצירה הישראלית את הרוחב שלה, ותתנו במקום 8% - 12%, אבל אל תבלבלו במוח.
ראובן ריבלין: כל סרט של קירשנבוים הוא יצירה.
בני איינהורן: לפי ההגדרה, שידורים בענייני היום זה לא יצירה.
אברהם פורז: בסעיף 6לד2 לחוק העיקרי, בכל מקום, אחרי "משדר ערוץ" יבוא "ייעודי".
אברהם פורז: יגאל ביבי:
ראובן ריבלין: ברגע שנצביע.
אברהם פורז: חבר-הכנסת ביבי, תכין לך רשימה.
אברהם פורז: אחת הישיבות תהיה ישיבת הצבעות, ובאותה ישיבה תוכל להציע מה שתרצה.
ראובן ריבלין: ישיבת הצבעות בלי המקצוענים.
אברהם פורז: כל דבר שלא שנוי במחלוקת – אושר.
אברהם פורז: חבר-הכנסת קליינר, לדוגמה, הציע פה שזה יהיה בלי אישור הוועדה.
אברהם פורז: זה יבוא להכרעה בישיבה שבה ידונו במחלוקות.
אברהם פורז: אתה תרכז לך את כל הדברים שבהם יש לך הצעה אחרת, ואולי דעתך תתקבל.
אתי בנדלר: הצעות בינתיים, ולא הסתייגויות.
אתי בנדלר: זאת בעצם הצעה.
אתי בנדלר: אתה צריך להביא את זה לוועדה, כי ייתכן שההצעה הזאת תתקבל בהצבעה, ואז לא יהיה צורך בהסתייגות.
יגאל ביבי: אז מתי הזמן להביא את ההצעות?
אברהם פורז: בעוד 10 ימים בערך.
לאה ורון: כשתהיה טיוטה סופית, אנחנו גם נודיע על כך.
אברהם פורז: "תיקון סעיף 44.
אברהם פורז: בסעיף 6לו לחוק העיקרי".
אתי בנדלר: אני רוצה להפנות את תשומת הלב עוד לפני שאנחנו קוראים את סעיף 6לו, שעניינו בשימוש בהכנסות.
אתי בנדלר: אני רוצה להפנות את תשומת הלב לכך, שלסעיף הזה – זה עדיין לא נוסח כאן – עוד צריכה להיכנס הצעתו של חבר-הכנסת איתן.
לאה ורון: ביקשנו ממנו שיעביר את ההצעה לוועדה, על-מנת שאפשר יהיה לשלב אותה.
אתי בנדלר: זה יהיה המקום, זאת אומרת שזה לא כולל כאן את כל התיקון.
אברהם פורז: אני מציע לכתוב בטיוטה: הצעת חבר-הכנסת איתן לגבי השימוש בכספים.
אברהם פורז: זה יהיה פרק שלם.
אברהם פורז: אם אתה יכול להגיע אתו להבנה – תגיע להבנה.
אברהם פורז: אם לא – נצביע על זה.
דני רוזן: נדמה לי שהצעת חבר-הכנסת איתן עוסקת לא רק בהכנסות של המשדרים, ולכן היא צריכה להיות במקום אחר.
אברהם פורז: הוא מציע מה לעשות בכסף הנגבה.
דני רוזן: תודה רבה.
דני רוזן: אני רוצה להתחנן בפני חברי-הכנסת ולבקש מהם להעביר את החוק הזה במהירות.
דני רוזן: אתם צריכים להבין שהמדינה היא במשבר כלכלי לא מבוטל, והחוק הזה יוצר אלפי מקומות עבודה, הכל במימון פרטי באפס זמן, וההשלכות שלו על הכלכלה הישראלית הן דרמטיות.
דני רוזן: זה פשוט חיוני להעביר את החוק הזה לפני שהכנסת יוצאת לפגרה, ואני מקווה שכל חברי-הכנסת ייתנו יד לעניין.
אברהם פורז: אני שוב רוצה להודות לך על כל שעשית, ואם יהיה לך זמן פנוי ותהיה מוכן לבוא לפה – ובתנאי שאנשי משרד התקשורת לא יכעסו – אני אשמח מאד בכך.
אברהם פורז: אני הרי נתקלתי בך גם לא רק בקדנציה הזאת כיושב-ראש ועדת הכלכלה, אלא גם בכנסות קודמות, עוד בתקופתה של השרה לבנת.
אברהם פורז: אתה שירת שלושה שרים, ואני מניח שהיית יכול גם לשרת שר רביעי, אילו רק היית רוצה.
ראובן ריבלין: ההדגשה היא על המילים "אם היית רק רוצה".
ראובן ריבלין: זאת האמת, כל האמת ורק האמת.
אברהם פורז: אני רוצה לומר משהו לגבי סדר הדברים.
אברהם פורז: הישיבה של מליאת הוועדה שנועדה ליום שני הקרוב תתבטל.
אברהם פורז: במקום זה אנחנו נשב – הצוות של המשפטנים - ונגמור לנסח, כי עוד מעט אין סעיפים לדון בהם.
אברהם פורז: הקדשתי אתמול שעה וחצי לעניין השישית, ועכשיו עוד פעם הקדשנו לזה עוד חצי שעה.
אברהם פורז: אני מסכם שביום שני לא תתקיים ישיבה, אלא רק ביום רביעי.
אברהם פורז: תדאגו לפנות לעצמכם את כל הימים של השבוע לאחר-מכן, כדי שלא תישמענה טענות.
מיכל רפאלי-כדורי: לבקשתך, אנחנו הגשנו היום לכבודו ולחברי הוועדה את עמדת YES בעניין התיול, ואני מבקשת לחדד את העמדה שלנו, כדי שהיא תיכנס לפרוטוקול.
מיכל רפאלי-כדורי: העמדה שלנו היתה ונשארה, שהתיול בבית המנוי, או התיול הייחודי לשימושו של כל מנוי, צריכה להיות בבעלות המנוי.
בני איינהורן: לא מה שאמר המנכ"ל.
אברהם פורז: לא, היא מתקנת את דברי המנכ"ל.
מיכל רפאלי-כדורי: אני חוזרת ומדברת בשם חברת YES, בשם מנכ"ל YES ובשמי כסמנכ"ל ב-YES.
מיכל רפאלי-כדורי: זאת עמדת החברה.
מיכל רפאלי-כדורי: התיול צריך לעבור לרכוש המנוי, ובמקרה שזה לא בבעלותו – תמורת עלות סמלית, אם בכלל.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו מבקשים שזה ייקבע כבר בתיקון מספר 25.
אברהם פורז: לאחר שהמנכ"ל אמר דבר - -
מיכל רפאלי-כדורי: אני מבקשת שייאמר בפרוטוקול שזה לא בסתירה.
מיכל רפאלי-כדורי: נוכח המצב הנוכחי, שחברות הכבלים במסגרת הליך השימור נוגסות 44% מהלקוחות שלנו, אנחנו מבקשים – ואם זה יפתור את התהליך הזה – שבמסגרת תיקון 25 ובחקיקה הראשית, ולא בתקנות שיותקנו בעתיד על-ידי השר או כהתניה לקבלת רשיון עתידי, תיקבע זכות לשימוש בתיול בבית המנוי לצורך השידורים הרב-ערוציים; שימוש שמשמש באופן ייחודי את בעל הדירה, ושיוסדר גם השימוש המשותף של מתקין התיול וספק אחר, וגם שימוש ייחודי של ספק שידורים אחד בלבד.
אברהם פורז: עכשיו אני פונה אליך, מר איינהורן.
אברהם פורז: בעקבות בקשתי לגבי העלות של ההתקנות, קיבלתי ממנכ"ל תבל מכתב, שעל פניו נראה מוגזם ומופרז.
אברהם פורז: כנראה שאתם החלטתם לקחת קבלנים יקרים במיוחד, ו-YES משום מה מצאה קבלנים נורא זולים.
מיכל רפאלי-כדורי: חבר-הכנסת פורז, אנחנו נתבקשנו להעביר עמדה, ואנחנו נעביר אותה, אבל אני רק רוצה לחדד כאן שהעובדה שבא טכנאי הביתה ומדליק את הממיר ומפעיל אותו, זה שירות, ועל זה אני לא צריכה לשלם.
מיכל רפאלי-כדורי: תעשו הבחנה בין עלות החוטים לבין השירות.
אברהם פורז: אפשר כמובן לבלבל אותנו וגם להאכיל אותנו בבלופים, אבל כדאי שתדעו שאנחנו קצת מבינים.
אברהם פורז: יש כמה אפשרויות.
אברהם פורז: אנחנו מדברים על הדין מחדר המדרגות עד הדירה והחיבור לשקעים.
אברהם פורז: יש מקרה שכל התיול הזה נעשה בחוטים חיצוניים לאורך הפנלים ויש התקנה, ואז יש מחיר החוט ויש מחיר ההתקנה.
אברהם פורז: יש מקרים שבהם המערכת הזאת היתה מושחלת מלכתחילה על-ידי הקבלן, כי לפי חוק התכנון והבנייה והתקנות שהותקנו על-פיו, החל משנה מסוימת חובה להשחיל חוטים כאלה בקיר, ואז במקרים כאלה אני מניח שחברת הכבלים קנתה – אם היא קנתה, כי אולי יש מקרים שהיא גם לא קנתה – בוודאי זה לא נמכר במחיר ההתקנה, כי במילא ההתקנה היתה מתקיימת.
מיכל רפאלי-כדורי: צריך לחדד את ההבדל בין ההתקנה לבין שירות.
מיכל רפאלי-כדורי: הטכנאי גם נותן שירות בבית כשהוא בא לבית הלקוח, ואת זה אני לא צריכה לשלם.
אברהם פורז: לא מדובר כרגע על שלב התחזוקה.
מיכל רפאלי-כדורי: אז תבדוק את זה, כי שעות העבודה של הטכנאי כוללות גם שירות.
אברהם פורז: אנחנו מדברים כרגע על השאלה כמה זה עולה לעשות את זה בפעם הראשונה, ואחר-כך התחזוקה זה סיפור אחר.
אסתר שטרנבך: שאלת הסדרת השימוש המשותף קיימת בכל מקרה.
אברהם פורז: בסדר, אבל אני רוצה לדעת את העובדות.
עידו דיסנצ'יק: אדוני יושב-הראש, אני רוצה להגיד כמה מילים בעניין התיול.
עידו דיסנצ'יק: בגין נסיבות שאין לי שליטה עליהן, נעדרתי שלשום מהדיון ולא היתה לי הזדמנות להתבטא.
אברהם פורז: אבל היו פה הנציגים שלך.
עידו דיסנצ'יק: עם זאת, ראיתי שהיו מי שהתרשמו כאילו בזק הכתיבה עמדה, או שינוי עמדה, ל-YES.
עידו דיסנצ'יק: אז כדי שיהיה ברור: עמדת YES היא עמדת YES, ואנשי בזק מנועים בכלל מהשתתפות בדיוני YES בנושא זה, לפחות בגלל מראית עין של ניגוד עניינים אפשרי.
עידו דיסנצ'יק: יש לי דעה בעניין התיול בכלל וגם מה צריכה להיות עמדתה של YES בעניין זה בפרט, אבל לא זה העניין.
עידו דיסנצ'יק: באתי להגיד שאין – ואפילו אסור שתהיה – לחברה אחת יכולת כלשהי להכתיב עמדות לחברה האחרת בניגוד לאינטרסים שלה.
נגה רובינשטיין: אני רוצה להגיב על זה.
עידו דיסנצ'יק: אל תפריעי לי.
עידו דיסנצ'יק: היא חושבת שבזק שוב נדחפה לעניינים לא לה, והורתה ל-YES לשנות את עמדתה, כך שזאת תהיה נוחה לבזק.
אברהם פורז: הגברת רובינשטיין, האם זאת את?
אברהם פורז: מר עידו דיסנצ'יק, אתה מתכוון לגברת לחמן-מסר, נכון?
עידו דיסנצ'יק: אני חושב שהיא המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.