GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת כהן-מעגן: העובדה שהוא יכול לרכוש את אותו חלק מרשת הגישה שמשמשת אותו, כשזה חלק מהרכוש המשותף, זה אומר שאם יש בפיר הבניין ---
אברהם פורז: זה לא חלק מהרכוש המשותף.
אברהם פורז: "הנמצא בחצריו" ו"מיועד לשמש אותו בלבד".
איילת כהן-מעגן: יכול להיות שבתוך כבל שמכיל 20 זוגות יש את הזוג שמיועד לשמש אותו בלבד, ואותו הוא לא רוכש.
אברהם פורז: אז מה, הוא יחתוך את הכבל ויוצא את שני החוטים שלו?
איילת כהן-מעגן: לא, שישימו נקודת פיצול שממנה הוא יכול לרכוש.
איילת כהן-מעגן: מי יתחזק את זה?
איילת כהן-מעגן: הוא?
אבי (אברהם) גבאי: זה בעיה טכנית.
אברהם פורז: לדעתי ל"בזק" אין שום בעיה.
אברהם פורז: לדעתי כל התיול הפנימי בתוך בניין לא שייך לחברת "בזק".
מיכל רפאלי-כדורי: וגם לא לכבלים.
בני איינהורן: אדוני היושב-ראש, האם אתה מתכוון להצביע על הסעיף הזה?
אברהם פורז: אלא אם כן תהיה בקשה בישיבה נוספת.
בני איינהורן: משרד התקשורת התנגד לכל סעיף קטן (ו1), אז לפחות תעלה את זה בתור שתי גירסאות, עם זה ובלי זה.
בני איינהורן: סעיף קטן (ו1) הוא בעייתי מאוד.
אברהם פורז: רבותי, אני יכול לקבל בקשות רק מחברי כנסת.
אברהם פורז: אם יבוא חבר כנסת ויגיד לי שהוא מבקש שאני אבטל את הסעיף, שהוא מבקש להצביע נגדו או בעדו - אני מוכן לשקול את זה.
אברהם פורז: כרגע אין לפני הצעות אחרות.
אברהם פורז: זה הצעת יושב-ראש הוועדה.
אברהם פורז: אם יש בקשה מחבר כנסת להצעה אחרת, בסדר.
אברהם פורז: אחרים לא יכולים להגיש הצעות, רק חברי כנסת.
אברהם פורז: חפשו לכם חבר כנסת.
יגאל ביבי: אנחנו בסך הכל גומרים את החוק הזה באווירה טובה.
יגאל ביבי: הנושא הזה הוא אחד הנושאים שנמצאים בוויכוח בין חברת הלווין לבין חברות הכבלים, וגם בתוך חברת הלווין.
מיכל רפאלי-כדורי: לא בתוך חברת הלווין.
יגאל ביבי: אני חושב שצריך להיות פה יושר.
יגאל ביבי: אף אחד לא צריך לעשוק את האחר.
יגאל ביבי: כמו שאני חושב שלא צריכים לתת לו את מחיר הכבל שנקנה בחנות, הוא צריך לקבל את מה שהוא השקיע, אם הוא השקיע, גם לא יתכן שהוא לא ירצה לשלם ושזה יהיה כלי בידיו לנגח.
יגאל ביבי: הייתי מציע שבעניין הזה יהיה עוד קצת ישוב הדעת.
יגאל ביבי: עלינו לעשות את הישר.
יגאל ביבי: אני שמח שאתה ירדת מהעניין הזה של מספר המטרים.
יגאל ביבי: אני מציע שתדונו על הסעיף הזה בצורה יותר שקולה.
יגאל ביבי: זהו סלע מחלוקת בין שני הגורמים וכדאי להקדיש לנושא עוד יום אחד.
בני איינהורן: זה סעיף שלא נותן כלום ורק מסבך.
בני איינהורן: אחרי שעובר החוק, הוא עולה על התשתית שלי במילא, לפי סעיף 5, לפי סעיף שימוש משותף שהשר מורה לו.
בני איינהורן: הכל מתבלבל.
בני איינהורן: לכן לא צריך את זה.
בני איינהורן: אתה מכניס אותנו עכשיו לתסבוכת של תחזוקה.
דוידה לחמן-מסר: זה תמריץ.
אברהם פורז: זה תחליף.
בני איינהורן: זה לא תחליף.
בני איינהורן: לפי הסעיף הזה הכל עובר, קונים את זה.
אברהם פורז: אין מניעה לשר לקבוע.
בני איינהורן: אתה יכול להשאיר את פיסקה 10(5) בבית משותף ולהוריד את כל הסיפור הזה.
עידית פרוים: בסעיף קטן (ב), שהוא בעצם דרך המלך, בשורה הלפני אחרונה צריך להיות "עבור שימוש בתיול הפנימי" ולא "עבור רכישת התיול הפנימי".
עידית פרוים: הרי הסעיף הזה נועד להסדיר שימוש משותף.
אברהם פורז: את טועה.
יזהר טל: אם היא טעתה בזה, הציבור בוודאי עלול לטעות.
יזהר טל: כדאי להבהיר את הענין הזה.
מוריאל מטלון: אם היא נציגת רשות ההגבלים העסקיים זה לא אומר שהיא נציגת כל החוכמה עלי אדמות.
יזהר טל: כדאי להבהיר שלצורך השימוש המשותף ולצורך הפתיחה לתחרות, לשיטתנו אין צורך שאף אזרח ישלם 200 שקל וירכוש את הציוד.
אברהם פורז: אלא אם היא רוצה.
בני איינהורן: מה קורה אחרי שבעל הרשיון קנה את זה ב-200 שקל?
בני איינהורן: אחרי חודשיים אני חוזר למנוי הזה ומנסה לשכנע אותו לחזור לכבלים.
בני איינהורן: מה קורה אז?
אתי בנדלר: אז הוא יתן לך רשות שימוש בתיול הזה, בציוד.
בני איינהורן: אבל בעל הבית שילם.
אברהם פורז: נניח שהתחברתי לחברת טלפון סלולרי, נתנו לי טלפון סלולרי מאוד יקר, שלמעשה אני קונה אותו בתשלומים למשך 3 שנים.
אברהם פורז: הם מספרים שזה חינם אך למעשה אני משלם דמי שימוש שכוללים את עלות הרכישה.
אברהם פורז: נניח שאחרי כחודשיים לקחתי את המכשיר איתי לחוץ-לארץ וזרקתי אותו לים.
אברהם פורז: מה קורה אז?
אברהם פורז: האם תיאורטית ימציאו נגדי כתבי תביעה בניו-יורק?
קריאה: יש להם הוראת קבע.
קריאה: זה יותר פשוט.
בני איינהורן: ברוב המקרים בשביל זה עשו את כרטיס האשראי.
ראובן ריבלין: מר איינהורן נתן דוגמא של אדם המחובר לכבלים, שבא הלווין ואומר לו: בוא תתחבר אלי.
ראובן ריבלין: הוא אומר לו: מצויין אבל אני צריך לשלם 200 שקל לכבלים כדי לקנות מהם את הציוד.
ראובן ריבלין: אחרי חודשיים הוא מחליט לחזור בחזרה לשירות של חברות הכבלים ודורש שיחזירו לו את 200 השקלים.
ראובן ריבלין: יאמרו לו: מה פתאום?
ראובן ריבלין: זה שלי.
בני איינהורן: השאלה היא מי קנה את זה.
נילי יבניאלי: אבל הבעלים קנה ולא החברה.
אתי בנדלר: הבעלים קנה.
אתי בנדלר: מדובר כאן על שתי צורות בהן אפשר לרכוש.
אברהם פורז: בין אם הבעלים קנה ובין אם לא, אם הוא מחליט להתנתק מהלווין הוא בא אליך חינם.
ראובן ריבלין: זה שלו.
ראובן ריבלין: זה לא של הבעלים.
ראובן ריבלין: בעבר הוא קנה את זה מחברות הכבלים.
אבי (אברהם) גבאי: אדוני, זה לא מספיק ברור.
אבי (אברהם) גבאי: מבלי להתייחס להערה שלך, אם הבעלות היא שלנו או לא, אין לנו בעיה עם שני המודלים.
אבי (אברהם) גבאי: יש לנו שתי הערות.
אבי (אברהם) גבאי: הראשונה, לגבי החלק המשותף עליו דיברה עו"ד איילת כהן-מעגן.
אבי (אברהם) גבאי: זאת בעיה משמעותית, בעיה צרכנית.
אבי (אברהם) גבאי: זה לא רק בעיה של המפעילים.
אבי (אברהם) גבאי: אם יש כבל, סיב של 20 זוגות נחושת, שאחד מהם, לצורך הענין, נרכש על-ידי "סלקום", ושילמו לי הכל, הכל בסדר, אם יום לאחר מכן יש תקלה באותו כבל - מי אחראי לו?
אתי בנדלר: הוא לא ירכוש את כל הכבל.
איילת כהן-מעגן: הוא רוכש זוג סיבים מתוך 20 זוגות המאוגדים בתוך אותו הכבל.
אברהם פורז: אצלכם ב"בזק" הסיבים הולכים בזוגות, הלאה והלאה, עד שהם מגיעים לחדר המדרגות.
אברהם פורז: בשלב מסויים מהחוט העבה עוברים שני חוטים בלבד שמגיעים לתוך דירה.
אברהם פורז: מהנקודה הזאת ניתן לחתוך אותם ולחבר לשני החוטים האלה את מה שרוצים, למשל מה שבא מ-NMDS(?
אברהם פורז: ), שבא מהאוויר.
אברהם פורז: הוא לא רשאי לחתוך את החוט במקום אחר.
אברהם פורז: האם אתה אומר שהוא ירוץ עם הזוג הזה על הכבל שלך?
אברהם פורז: שהוא יחפש כבל כזה על עמודי חשמל?
אבי (אברהם) גבאי: אני מסכים לכל מה שאמרת.
אבי (אברהם) גבאי: צריך להבין שבתוך פיר של בנין משותף עדיין רץ כבל, לצורך הענין, של 20 זוגות משותפים והם מתפצלים בכל קומה.
אבי (אברהם) גבאי: אתה אומר שהנקודה של התיול היא הפיצול בכל קומה.
אבי (אברהם) גבאי: בסדר, רק צריך לנסח את זה כך, זה הכל.
אבי (אברהם) גבאי: זה לא כתוב פה.
אתי בנדלר: לדעתי תהיה פרשנות אבסורדית, כאשר יש לי כבל שבתוכו יש מספר תילים שכל אחד מהם משמש מנוי אחר, להגיד שהוא יכול לרכוש את התיל הספציפי שבתוך הכבל.
עמית שכטר: משם ועד המרכזת זאת רשת הגישה, עליה דיברנו בסעיף הקודם.
אברהם פורז: למען הסר כל ספק, אני מבהיר בזה בעל-פה את כוונתנו.
אברהם פורז: אם בחדר המדרגות עוברים 30 זוגות ואילו הדייר הזה גר בקומה העליונה העשירית.
אברהם פורז: אי אפשר לחפש בקומת הקרקע, בכבל כולו, לחתוך את החוט, לחפש את שני התילים ששייכים לאדם מהקומה העשירית ולהתחבר שם.
אברהם פורז: החובה של הפיצול היא רק בנקודה שהכבל כבר מתפצל מעצמו.
אברהם פורז: אם יש בעיית ניסוח, שאני לא יודע איך פותרים אותה, תנסו עד מחר בבוקר להתגבר עליה.
אברהם פורז: אם לא, נסתפק בדברים שאני אומר כעת לפרוטוקול, שזאת הכוונה.
אסתר שטרנבך: אפשר להגדיר נקודת תיעול כנקודה האחרונה ---
עמית שכטר: אני רוצה לשאול את מר גבאי.
עמית שכטר: עכשיו פירקנו את הרשת לגורמי גרמים, קומה ראשונה וקומה עשירית וכל מיני דברים כאלה.
עמית שכטר: בואו ננסה לראות איזה מצב נוצר בפועל.
עמית שכטר: אני עכשיו מפעיל חדש ויש לי נניח רק לקוח אחד בבנין הזה.
עמית שכטר: אני רוצה להגיע אליו בחוט, כי הגעתי למסקנה שזה יותר כלכלי מאשר ברשת גישה אלחוטית.
עמית שכטר: עד לאן אני צריך להניח את החוטים שלי?
אברהם פורז: עד לחדר המדרגות בקומה שלו.
עמית שכטר: עד הקומה העשירית?
עמית שכטר: זאת אומרת שאני צריך לשבור עכשיו את כל הקירות בכל הבנין?
עמית שכטר: אני צריך להשחיל בתוך הפיר חוט משלי, זה הפתרון.
עמית שכטר: כל הדיון הוא בהנחה שאין unbundling.
אברהם פורז: קודם כל, אני מאחל לך שבכל בנין יהיה לך יותר מלקוח אחד.
אברהם פורז: אחרת, אתה בבעיה.
אברהם פורז: ברגע שתגיע בחדר המדרגות מול הדירה של האיש, מאותה נקודה ואילך אתה בן חורין.
עמית שכטר: אם כבר השחלתי, אני אשחיל גם שם.
עמית שכטר: מה זה כבר משנה?
מיכל רפאלי-כדורי: בסעיף 10(ו1)(3) להצעה קבע המחוקק סכום של 200 שקלים.
מיכל רפאלי-כדורי: לא ברור מה החישובים.
מיכל רפאלי-כדורי: יש כאן מנגנון האומר שהשר יכול לקבוע סכום אחר.
מיכל רפאלי-כדורי: אני מניחה שכאשר שר קובע, הוא מתייעץ עם אגף הכלכלה שלו, עם אגף כבלים ואגף לווין, הוא מתייעץ עם הצדדים.
מיכל רפאלי-כדורי: המחוקק קבע 200 שקלים.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו לא יודעים למה.
מיכל רפאלי-כדורי: זה נראה לנו סכום מוגזם ואנחנו מבקשים הסבר לסכום הזה.
אברהם פורז: המחוקק יתן לכם עכשיו את ההסבר.
אברהם פורז: קל לי מאוד להחליט שהשר יקבע את הסכום.
אברהם פורז: התוצאה תהיה שייקבע סכום רק בעוד שנה, במקרה הטוב.
אברהם פורז: השר צריך לשמוע כלכלנים וטכנאים, יהיו לו חוות דעת שונות, יהיו שימועים, דיונים ובג"צים, אבל יהיה לכם צדק אבסולוטי.
אברהם פורז: אולי בסוף ההליך הזה השר יקבע לא 200 שקל אלא 100 שקל.
אברהם פורז: אולי הוא יקבע 300 שקל.
יגאל ביבי: זה לטובת הכבלים או לטובת הלווין?
בני איינהורן: רק לטובת הלווין.
מיכל רפאלי-כדורי: אני רוצה להבין מה זה משפט שלמה הזה שהגיע לסכום 200 שקל.
אברהם פורז: האפשרות האחרת, אחרי ששמעתי את מחיר החוט ואחרי שבדקתי פחות או יותר את מחירי ההתקנות חשבתי שזה הסכום המתאים.
אברהם פורז: אגב, יכול להיות באותה מידה גם סכום גבוה או נמוך ב-50 שקל.
אברהם פורז: יש את מחיר החוט, שהוא בסביבות שקל למטר, ויש את עלות ההתקנה של טכנאי שבא ומשחיל, וחלק הוא מעל הטיח וחלק בתוך הטיח, חלק בפנים וחלק בחוץ.
אברהם פורז: יש שם גם כל מיני מפצלים ומתגים.
מיכל רפאלי-כדורי: חבר הכנסת פורז, ביקשת מאיתנו מחירים ונתנו אותם בתום לב.
אברהם פורז: אתם אמרתם 75 שקלים ומר דואר אמר 500 שקלים.
מיכל רפאלי-כדורי: אני לא אחראית על מה שמר דואר אמר.
מיכל רפאלי-כדורי: אני יודעת שאמרת לו כאן בוועדה שזה מוגזם.
מיכל רפאלי-כדורי: אתה עושה כאן משפט שלמה בין שני דברים לא שווים.
אברהם פורז: עלות שקע התקנה ראשון בבית דירות - 212 שקלים, כולל מע"מ.
אברהם פורז: עלות ההתקנה של שקע בבית פרטי - 364 שקלים.
אברהם פורז: התקנה ממוצעת אופיינית בדירה כוללת בדרך כלל שקע ראשי, שתי שלוחות, ועלות ההתקנה של כל דירה לפי זה היא 549 שקלים.
מיכל רפאלי-כדורי: זה מה שנקבע לפני 10 שנים וגבו את זה מהמנויים כבר 4 פעמים.
מיכל רפאלי-כדורי: אפשר לעשות את זה באופן מדורג בתשתית חדשה.
אברהם פורז: זה מ-25 ביוני.
אברהם פורז: והנה אתם אמרתם: רק 75 שקלים.
בני איינהורן: הם משלמים לקבלן שלהם סכום של כ-$80.
בני איינהורן: לגבי העניין של ההתחברות היה לנו דיון גם עם הקבלן המשותף ושאלנו כמה הוא לוקח.
בני איינהורן: הוא לוקח בסביבות $80.
בני איינהורן: לכן אף פעם לא לוקחים 75 שקלים.
אתי בנדלר: ממש משתלם לרכוש ב-200 שקל.
מיכל רפאלי-כדורי: אני משלמת לקבלן שלי כל מיני דברים נוספים.
מיכל רפאלי-כדורי: הובהר במכתב לחבר הכנסת פורז שמדובר בעלות מאוד מסויימת.
מיכל רפאלי-כדורי: אין בזה אלמנטים של שירות, לא מחברים את הווידיאו, לא מסבירים לצרכן איך מפעילים את זה ולא מחברים לו את הממיר.
מיכל רפאלי-כדורי: כל זה הוא שירות, על זה אני לא מדברת.
אברהם פורז: אני מבקש שתודיעו לי עד מחר בבוקר: או שאתם מסכימים ל-200 שקל; או שהשר יקבע.
אברהם פורז: תחליטו מה יותר טוב לכם.
מיכל רפאלי-כדורי: אני לא יודעת איך הגעתם ל-200 שקל.
מיכל רפאלי-כדורי: אם זה סכום מדורג שיורד אחורה, לתשתית ישנה ותשתית חדשה ---
אברהם פורז: גברת רפאלי-כדורי, בניגוד לשר לי אין אפילו מחלקה כלכלית או טכנאים שיתנו לי הערכה.
אבי (אברהם) גבאי: אפשר להחליט שזה 200 שקל עד לקביעת השר.
אבי (אברהם) גבאי: אז גם תהיה התחשבנות רטרואקטיבית.
אברהם פורז: ברור, זה מה שכתוב במילא.
אברהם פורז: אולי גברת רפאלי-כדורי תגיד לי שאתם מוותרים על הסכום כרגע ומשאירים את זה לשיקול דעת השר.
אברהם פורז: לי אין כרגע אפשרות, מעבר למה שעשיתי, לקיים דיונים יותר מעמיקים.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו רק מבקשים להבין איך הגעת לסכום הזה.
אברהם פורז: לפי זה אני צריך להזמין את הקבלן שלכם ואת הקבלן של חברות הכבלים ואת מר דואר ואתכם ואולי כל מיני טכנאים, לנהל כל מיני דיונים ולקבוע מחיר.
אברהם פורז: האלטרנטיבה שיש לי היא לקבוע מחיר בינתיים.
מיכל רפאלי-כדורי: זה משפט שלמה.
מיכל רפאלי-כדורי: אני לא יכולה להסכים לזה.
מיכל רפאלי-כדורי: אני אגיש תביעה ייצוגית כי אני שילמתי בביתי על התשתית שלי.
מיכל רפאלי-כדורי: (כולם מדברים ביחד)
אברהם פורז: מר מטלון, לפני שאתה מדבר, חבל על הזמן.
אברהם פורז: יש לכם שתי אפשרויות.
אברהם פורז: תודיעו לי עד מחר בבוקר: 200 שקל או קביעת השר.
אברהם פורז: תגידו לי מה אתם מעדיפים.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו מעדיפים דרך שלישית.
אברהם פורז: אין דרך שלישית.
אברהם פורז: "הדרך השלישית" לא עברה את אחוז החסימה ...
נילי יבניאלי: אני בכל זאת רוצה להגיד משהו לענין המחיר.
נילי יבניאלי: הטענה שלי היא שהבעלות היא לא של "בזק".
אברהם פורז: כתוב לך את זה.
אברהם פורז: כבר דיברנו על זה כמה פעמים.
נילי יבניאלי: אני אצטרך להגיע איתה לבית-משפט ואני לא יודעת מה יקבע בית-המשפט.
נילי יבניאלי: בסופו של דבר יכול להיווצר מצב, גם אם אני חושבת שיש לכך רק סיכוי קלוש, שיקבעו שכל תשתית "בזק" בבתים היא תשתית של בזק.
אברהם פורז: על שימוש משותף.
נילי יבניאלי: אבל עד אז, ומי שרוצה לקנות את התשתית ב-200 שקל בנסיבות שאני מתארת ---
אברהם פורז: מה את מציעה, 199.90 שקל?
נילי יבניאלי: "בזק" לא שילמה על זה כלום, לא התקינה את זה.
יגאל ביבי: יש לי הרגשה שאנשי חברת הלווין לא הבינו את הסעיף הזה.
יגאל ביבי: הסעיף לא קובע 200 שקל.
יגאל ביבי: הוא קובע: 200 שקל, או שהשר יקבע משהו אחר.
יגאל ביבי: השר יכול לקבוע גם 30 שקלים.
יגאל ביבי: אז למה את דואגת?
מיכל רפאלי-כדורי: גם אם אני טועה, אני מבקשת לטעות עד מחר כדי שתהיה לי שהות להתייעץ עם הנהלת החברה לגבי הסוגייה הזאת.
יזהר טל: סעיף קטן 10(ו1) הוא דוגמא ל"עז" שהכניסו אותה.
יזהר טל: אף אחד לא היה צריך אותה אבל נכנסה "עז" ועכשיו לא יודעים מה לעשות איתה.
אברהם פורז: הטיעון שלך עכשיו הוא ה"עז".
אברהם פורז: כבר הגענו פה להבנה ועכשיו אתה אומר לנו שכל הסעיף מיותר?
יזהר טל: נכון, ועדיין חשוב שגם הציבור יידע שלאיש אין צורך לרכוש את מה שבקיר או להתלבט אם זה של "בזק" או לא של "בזק".
יזהר טל: אין בזה שום צורך.
יזהר טל: זה מיותר לחלוטין.
יזהר טל: יש הסדר של שימוש שלא תלוי בזה.
יזהר טל: הסעיף הזה מעביר את המסר ההפוך, וחבל.
יזהר טל: זה סעיף אנטי כלכלי.
אתי בנדלר: תפרסמו הודעות לציבור.
אברהם פורז: לא מכריחים אף אחד לקנות.
אברהם פורז: הלקוח לא יקנה בכפייה אבל אם הוא רוצה לקנות, זה זכותו.
אברהם פורז: רק מי שרוצה.
אסתר שטרנבך: אני לא רוצה להיכנס לניסוחים.
אסתר שטרנבך: לדעתי לא לגמרי ברור שגם במצב שהבעלות נרכשת על-ידי המנוי עדיין צריכים לחול הסדרי שימוש משותף בין בעלי רשיונות.
אברהם פורז: לא אחרי שהוא קונה.
אברהם פורז: אחרי שהוא קונה - נגמר הסיפור, זה כבר שלו.
אברהם פורז: אז כבר אין שימוש משותף.
אתי בנדלר: זה רק על בעלי רשיונות.
אורי אולניק: מתקן בזק גם מצוי בחצריו של מנוי.
אברהם פורז: אז כבר יש שימוש משותף.
אברהם פורז: בהסכמתו הוא יכול גם לתלות כביסה על הכבל.
בני איינהורן: חבר הכנסת פורז, עשית כאן משהו שיפגע בשוק התקשורת.
טל אופק: יש את סעיף קטן (ב).
אברהם פורז: מר איינהורן, אתה צודק, זה חל.
איילת כהן-מעגן: כשהסכום נקבע ראיתם לנגד עיניכם את נושא התיול בהקשר של כבלים ולווין.
איילת כהן-מעגן: אני לא מתווכחת על כך כי אני לא יודעת.
איילת כהן-מעגן: בעניין של "בזק", "בזק" השקיעה בחצרי מנוי לעתים עשרות ומאות אלפי שקלים בתשתית פנימית, עם מאות שלוחות.
אברהם פורז: מדובר רק על דירות בבית משותף.
אתי בנדלר: מדובר בחצרים המשמשים למגורים.
אתי בנדלר: אני מזכירה לך שאמרת ש-200 ש"ח הם לבית משותף.
אברהם פורז: דבר אחר תטענו לפני השר.
ראובן ריבלין: ירצו לעשות unbundling בכל השירותים שאתם נותנים בכל המערכת הזאת.
ראובן ריבלין: הם לא מונופול.
אברהם פורז: השר רשאי לקבוע מנגנון עדכון.
אברהם פורז: הוא יכול להגיד שזה צמוד למדד, לדולר, לשכר הממוצע במשק וכולי.
מוריאל מטלון: ברישא מדובר על רכישה מבעל רשיון.
מוריאל מטלון: יכול להיות מצב שיעברו כמה חודשים טובים עד שהכבלים יקבלו רשיון.
מוריאל מטלון: לכן צריך לכתוב "או בעל זכיון", כי עד שהם לא יקבלו רשיון הם עדיין בעלי זכיון.
טל אופק: החילו עליהם, הם עדיין בעלי זכיון לענין סעיף 5.
אברהם פורז: אני אומר ליועצים המשפטיים, מיום שהחוק נכנס לתוקפו הרכישה הזאת יכולה להתבצע, גם אם הם עדיין בעלי זכיון.
אברהם פורז: אבל יקבלו פיצוי של 200 שקל, שלדעתי הוא פיצוי נאה.
ראובן ריבלין: זה עסק בפני עצמו.
מיכל רפאלי-כדורי: זה יממן להם את התמורה לזכיון.
מיכל רפאלי-כדורי: הציבור יממן לחברות הכבלים את הארכת הזכיון שלהם.
מיכל רפאלי-כדורי: אני אומרת את זה בשמי, מיכל רפאלי-כדורי.
אתי בנדלר: תפרסמו הודעות כשירות לציבור, שהציבור לא צריך לרכוש כי יש הסדר אחר.
ראובן ריבלין: דרך אגב, אני שמעתי שהציבור מממן את הלווין.
ראובן ריבלין: צריך להיזהר מהדברים שהציבור מממן.
עמית שכטר: רק את "סלקום" הציבור לא מממן.
בני איינהורן: הציבור מממן כרגע רק 50% מהלווין, את החלק של "בזק".
אורי אולניק: עדיין לא קראו את סעיף 10(6) להצעה בעמודים 6-7, את סעיפים קטנים (ז), (ח) ו-(ט).
אורי אולניק: "במקום סעיף קטן (ז) יבוא: "(ז) היה ביצוע שידורים בידי בעל רשיון לשידורים כרוך בשימוש במיתקן בזק של בעל רשיון אחר, לרבות במוקד שידור, יחולו על הסדרת שימוש כאמור הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ה), בשינויים המחויבים, ובהם: (1) במקום "בתחום הבזק ורמת השירותים בו" יבוא "בתחום הבזק ובתחום השידורים ורמת השירותים בהם"; (2) במקום "קישור גומלין" יבוא "שימוש"; בסעיף קטן זה, "בעל רשיון לשידורים" - למעט בעל רשיון מיוחד לשידורי כבלים.
אורי אולניק: (ח) מבלי לגרוע מהאמור בסעיפים קטנים (ו) עד (ז), היה ביצוע פעולות בזק, מתן שירותי בזק או ביצוע שידורים בידי בעל רשיון או בידי בעל רשיון לשידורים, כרוך בשימוש, לרבות שימוש משותף בידי בעלי רשיונות שונים, במיתקן בזק המצוי בחצריו של מנוי, יחולו על הסדרת שימוש כאמור הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ה), בשינויים המחויבים.
אורי אולניק: (ט) מבלי לגרוע מהאמור בסעיף זה ובשים לב, בין היתר, להוראות סעיף 6לד, השר רשאי ליתן הוראות, בתקנות או ברשיון או בכל דרך אחרת, בדבר חובתו של בעל רשיון לייעד קיבולת ברשת הבזק הציבורית שלו להעברת שידורים או שירותי בזק של אחר, ורשאי הוא להורות לבעל רשיון כאמור, לחבר לרשת הבזק הציבורית שלו יותר ממוקד שידור אחד של מי שקיבלו לכך רשיון".
אורי אולניק: " סעיף קטן (ז) מכיל בנוסח שהעביר המשרד שימוש במתקן בזק של בעל רשיון אחר.
אורי אולניק: סעיף קטן (ח) מכיל את נושא ביצוע השידורים.
אורי אולניק: סעיף קטן (ט) מסדיר את הקיבולת ואת סמכותו של השר לקבוע את ענין הקיבולת.
אורי אולניק: על כל אלה כבר דיברו בוועדה.
אורי אולניק: אני לא רואה טעם לפתוח אותם כעת.
אברהם פורז: הכל מאושר.
נילי יבניאלי: האם סעיף קטן 10(6)(ט) חל על כל המפעילים, שניתן להורות להם להקצות חלק מהרשת להעברת שידורים?
בני איינהורן: למה לא? השר רשאי.
אתי בנדלר: בסעיף 13 להצעה [תיקון סעיף 6ב(ב) לחוק העיקרי] נוספה פסקה (3).
אברהם פורז: הוספנו אותה אחרי שדיברנו עם חברי המועצה לשידורי כבלים ולווין.
אברהם פורז: אפשר אולי לקבל מנוי בחינם.
יורם חטב: בסעיף 16 להצעה [תיקון סעיף 6ה1 לחוק העיקרי], בפסקה (4)(א) להצעה, אנחנו מבקשים להוסיף - בסעיף קטן 6ה1(ג)(1) לחוק העיקרי נאמר: "מבלי לגרוע מכלליות הוראות סעיף 6ה, רשאית המועצה לקבוע כללים לענין הפקות מקומיות לרבות ..." - גם "נאוֹתוּת הפקה".
אורי אולניק: כולם מכירים מה זה "נאוֹתוּת הפקה".
יורם חטב: נראה לי שלא כולם מכירים.
יורם חטב: אסביר למה הכוונה במילים "נאוֹתוּת הפקה".
יורם חטב: אנחנו מתבססים על נסיון מר ורב שהיה במאבקים לטובת מועצת הרשות השניה מול זכייני הערוץ השני המסחרי ומול הערוץ המסחרי השלישי שיבוא במהרה בימינו.
יורם חטב: מעבר לתקצוב הגלובלי הרחב, במכסה כללית של שעות, של תקציב להפקות, יש הכרח, מנסיוננו המר בשטח, להגדיר איך מתבצעת החלוקה הפנימית.
יורם חטב: זאת אומרת, איך יוצרים מצב ומבטיחים שהתקצוב של הפקות בדידוֹת - למשל דרמות, סדרות דרמה, סרטים דוקומנטריים או עלילתיים - מאפשר הפקה נאותה.
אברהם פורז: יש לנו באחוזים, 8%-12%.
יורם חטב: בא הגוף משדר או חברת שידור וקיבלו מיכסה כללית.
יורם חטב: יכול לקרות מצב מסוכן, שלמשל בתקציב הגלובלי הגדול עושים מיליון דרמות בנאוֹתוּת אפס ובתקציב אפס והדרמות נראות ככה.
יגאל ביבי: אבל יש כללים ודירוג.
אייל מלובן: אנחנו רוצים לשאול האם ב-X הכסף שנקבל (אמרו 40 מיליון שקל) יעשו 40 מיליון הפקות, או 30 הפקות ברמה מסויימת ונאותה כפי שנדרש בשוק?
אייל מלובן: נאותות הפקה זה נאותות המוצר.
אברהם פורז: מה איכפת לך אם הוא עושה יותר?
יורם חטב: כדי שהמוצר הטלוויזיוני לסוגיו ייצא מוצר איכותי ומשובח, יש מינימום שמתחתיו התוצאה על המסך היא חרפה.
יורם חטב: לדוגמא: זמן חזרות, זמן שכתוב תסריט, תקציב לפיתוח.
אברהם פורז: מה אתה רוצה שיהיה עכשיו?
אייל מלובן: זה קיים בחוק של הערוץ השני ואנחנו רוצים שזה יכנס גם בכללים בחוק הנוכחי.
ראובן ריבלין: בהסכם ICP יש 25 מיליון שבהם צריך לעשות כך וכך סרטים.
ראובן ריבלין: שם נאמר שיהיו 3 סרטי feature וכל השאר יהיו סרטי טלוויזיה.
ראובן ריבלין: למה דיברו על 3 סרטי feature?
ראובן ריבלין: כי אמרו: 2.4 מיליון דולר ילכו לעניין זה וזה ו-600 מיליון שקל יהיה לסרטי טלוויזיה.
ראובן ריבלין: זה נאוֹתוּת הפקה, בלי כל ספק.
ראובן ריבלין: האם הם צריכים לשלם יותר?
יורם חטב: לא.
יורם חטב: העניין הוא בכלל לא בשינוי אחוזי העלות.
יורם חטב: השאלה היא כיצד נותנים למועצה כלים לבצע חלוקה פנימית בתוך המיכסה הכללית לסוגות (ז'אנרים).
יורם חטב: יש ז'אנרים שיותר זול לעשות ולכן צריך לגונן על הציבור.
יורם חטב: למשל דרמה יותר יקר להפיק מאשר שעשועון או טוק-שואו.
אתי בנדלר: בחוק הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו נאמר גם "בשים לב לזכויות היוצרים והמבצעים ולהסכמים הקיימים בדבר כללי התקשרות והפקה".
אייל מלובן: בכללים שלהם יש את זה בהחלט.
יורם חטב: יותר מזה, בכללים נאמר שהפקה שלא עומדת בכללים, לא נמנית במנין מכסת החיוב.
אברהם פורז: האם המועצה לשידורי כבלים יכולה להגיד שתעשו פחות טוק-שואו ויותר דרמות?
בני איינהורן: היא אומרת את זה בכללים.
טל אופק: זה נאמר בסעיף 6ה1(ג):
טל אופק: "רשאית המועצה לקבוע כללים לענין הפקות מקומיות לרבות לענין סוגי המישדרים שייכללו במכסות המזעריות להפקות מקומיות, להפקות מקומיות עצמיות ולהפקות מקומיות קנויות, היקפם של סוגי המישדרים בכל אחת מההפקות האמורות ומועדי שידורם ...".
ראובן ריבלין: אין ויכוח על כך שבין 8%-10% מהכספים ייוחדו ליצירה מקומית, להפקות מקוריות.
ראובן ריבלין: יש ויכוח מהי "הפקה מקורית".
ראובן ריבלין: אני רוצה לפשט את הענין כדי לנסות לקבוע את המתחם שבין 8%-12%.
ראובן ריבלין: באים היוצרים והמפיקים ואומרים שהם מאוד חוששים שאם לא ייקבע בחוק דבר ברור, מה היא הפקה ראויה ומה לא, יכולים לעשות צחוק מן העבודה.
ראובן ריבלין: ייצרו כל מיני דברים ברמת ביצוע אפס אבל ישלמו את אותם כספים וכתוצאה מכך ישלמו את זה לאנשים שאינם ראויים.
יגאל ביבי: המועצה לשידורי כבלים ולווין קובעת להם.
ראובן ריבלין: יכול להיות שיהיה מצב שבו אנחנו נקבע ששידור של משחק כדורגל בישראל הוא הפקה מקורית.
יורם חטב: זה כבר היה.
ראובן ריבלין: בהחלט התוכנית של גיא פינס בערוץ 3, שמתעדת נושא מסויים, יכולה להיכלל בהפקה מקורית.
ראובן ריבלין: אתה יכול להבחין בחדשות בין הקריין לבין הכתבות.
ראובן ריבלין: הכתבות המשודרות בחדשות בהחלט יכולות להיות יצירה מקומית.
ראובן ריבלין: למשל כתבה של מר מוטי קירשנבאום ביומן השבוע היא בהחלט יצירה מקורית, אם אתה שואל אותי.
ראובן ריבלין: ביומן השבוע יש מספר "אייטמים" שבהחלט יכולים להיחשב ליצירה, בוודאי ליצירה דוקומנטרית.
ראובן ריבלין: הם אומרים: אנחנו לא רוצים שתיווצר הוצאה סמויה, הוצאה שלא ממין העניין, שתיחשב ליצירה.
ראובן ריבלין: יצירה צריכה לעמוד בסטנדרדים מסויימים.
בני איינהורן: החשש הוא שכאשר אני אצטרך להפיק דרמה של 10 פרקים באורך של שעה, אני אעשה מכרז ויהיה איזה "מתאבד" מבית-שאן שייתן הצעות מחיר מאוד זולות, בחצי מחיר.
בני איינהורן: במחירים הללו אוכל להפיק שתי סדרות.
בני איינהורן: הם רוצים להגן על התעריף הגבוה.
ראובן ריבלין: השאלה שלי היא לגבי מקרה של אדם נניח בירושלים שגם מסייד לך ובאותו זמן גם יוצר בררה.
ראובן ריבלין: אתה אומר לו: אני על הסיוד לא אשלם לך אבל על הדרמה אני אשלם לך.
ראובן ריבלין: באים אלה ואומרים: אל תיקח כל סייד.
ראובן ריבלין: 2-3 סיידים בסרט בסדר, אבל לא שכל הסרטים ייעשו על-ידי סיידים.
בני איינהורן: כשהתחיל העסק עם המפיק צברי, הוא הפיק סרט עם השם בית-שאן באמצעו.
בני איינהורן: הוא בא אלי ואמר שהוא כל-כך רצה שזה יוקרן, בגלל הגאווה המקצועית, עד שהוא הציע את זה במחיר אפס.
בני איינהורן: את זה הם רוצים למנוע, שמחר מישהו יפיק סרט בעלות נמוכה ואני לא אוכל לרכוש את הסחורה הזאת במחיר נמוך.
ראובן ריבלין: בענין הזה אין חשש.
אייל מלובן: אני מבקש להבהיר בנחת, נדמה לי שאנחנו מתעכבים בדיון על מקום לא נכון.
דורית ענבר: כולם אמרו שהם מבינים אבל מסתבר שאף אחד לא מבין.
אברהם פורז: גברת ענבר, האם לדעתך יש לך סמכות לקבוע ז'אנרים בהפקות המקוריות לפי הסעיף בנוסחו היום?
דורית ענבר: אני מקווה שכן, כי אני קובעת כל הזמן.
דורית ענבר: אני רוצה לוודא שאני מבינה מה מבקשים ממני, אחרת נצטרך להתחיל את כל הדיון מהתחלה.
דורית ענבר: "נאוֹתוּת הפקה" בעצם קובעת שישקיעו סכום כסף מינימלי בהפקתה של שעה מז'אנר מסויים.
דורית ענבר: התעריפים כמובן משתנים מז'אנר לז'אנר.
דורית ענבר: ברור שלעשות שעה של סרט קולנוע עולה X ולעשות שעה של סידרה עולה Y.
אברהם פורז: פעם ראיתי סרט נפלא - "סכין במים" - שכמעט לא עלה כלום.
אברהם פורז: היו שם שני אנשים וסירה.
דורית ענבר: מר איתן רוב סיפר לי על ערוץ ספורט חדש ש"תפס" מאוד בארצות-הברית, ערוץ דייג.
דורית ענבר: כל הזמן צילמו את הסירה שהיו בה דייג ופרשן.
דורית ענבר: הפרשן כל הזמן היה שותק כדי לא להפחיד את הדגים ...
דורית ענבר: עלות ההפקה של אותו ערוץ היתה 5 דולר לשעה.
דורית ענבר: מה רוצים בעצם היוצרים, ובמיוחד אלה שנמצאים בתחתית שרשרת המזון?
דורית ענבר: שישלמו להם באופן נאות.
דורית ענבר: שלא ינצלו את מצוקתם ולא ינצלו את רצונם להופיע וליצור ויגידו להם לתת את עבודתם מתחת למחיר הראוי, או אפילו במחירי הפסד, בגלל שהם כל-כך רוצים ליצור.
אברהם פורז: האם את אמורה לומר ששעת דרמה תעלה לא פחות מ-100,000 דולר?
אברהם פורז: ומה אם הוא יכול לעשות את זה ב-50,000 דולר?
ראובן ריבלין: סרט קולנוע לא יכול לעלות פחות מ-800,000 דולר.
דורית ענבר: גם אני קבעתי שישקיעו בערוץ 4 לפחות 4 מיליון דולר בשנה לסרטי טלוויזיה ושיעשו לא פחות מ-8 סרטים ולא יותר מ-12 סרטים.
דורית ענבר: רציתי שלא יפיקו 200,000 סרטים בדולר אחד אלא שיפיקו במחיר נאות.
דורית ענבר: למה?
דורית ענבר: כי אז אתה דורש קודם כל שהרמה תהיה נאותה.
דורית ענבר: יש פה ניגוד אינטרסים לגיטימי.
דורית ענבר: הגוף המסחרי שנדרש להשקיע את הכסף רוצה להפיק מהכסף הזה כמה שיותר שעות.
דורית ענבר: הוא רוצה כמה שיותר סחורה.
דורית ענבר: זה לגיטימי מצידם.
דורית ענבר: שלא תהיה אי-הבנה, הדרישה שלהם היא מובנת.
דורית ענבר: פה צריך לאזן.
בני איינהורן: אתה רוצה גם תחרות בענין הזה.
אברהם פורז: אם יש 4 סדרות זבל שאף אחד לא צופה בהן - אז מה תעזור ההגבלה הזאת?
אורי אולניק: לפני כשנה בוועדה שממנה לקחת סמכויות, ועדת הכספים, נערך דיון די ארוך וממושך בראשותו של חבר הכנסת דאז אלי גולדשמידט.