GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי בנדלר: זה להיפך, ועדת הכספים לקחה סמכויות מכאן.
אורי אולניק: היה דיון בנושא הזה ובא אותו ציבור והעלה את העניין של "נאוֹתוּת הפקה".
אורי אולניק: הדבר מצא ביטויו בחוק.
אורי אולניק: אני רוצה להציע תוספת.
אורי אולניק: כתוב בסעיף 59 לחוק הרשות השניה: "ובלבד שכללים כאמור יאפשרו ביצוע הפקות ברמה ובאיכות הולמים".
אורי אולניק: את המלים "ביצוע הפקות ברמה ובאיכות הולמים" אפשר לשלב כאן
אורי אולניק: בתוך סעיף קטן (ג).
יורם חטב: זה מקובל עלינו, אך בסייג קטן אחד.
יורם חטב: יש טעם נוסף בנושא של נאותוּת הפקה.
יורם חטב: אני מדבר כעת ברוח דבריו של חבר הכנסת יגאל ביבי.
יורם חטב: אנחנו מדברים לא רק בשם צרכים תעסוקתיים של סקטור.
יורם חטב: צריך להבין שיש ז'אנרים ביצירה המקורית שהם פחות מועדפים ליצירה על-ידי חברות שמטרתן רווח.
יורם חטב: זה לגיטימי, כמו שאמרה עו"ד דורית ענבר.
יורם חטב: המטרה היא לגונן על הז'אנרים הללו.
אברהם פורז: היא יכולה להכריח אותם.
אייל מלובן: היא לא יכולה להכריח אותם.
יורם חטב: בארצות-הברית שוק המכירה של מפיק, ולא משנה באיזה ז'אנר, הוא אדיר.
יורם חטב: בארץ כאשר אתה מפיק דרמת טלוויזיה, אתה מפיק אותה, מקרין אותה ואולי מוכר אותה אחר-כך לגופי שידור אחרים באגורות.
יורם חטב: זאת אומרת, במובן מסויים מבחינתה של חברה למטרות רווח זה כמו לשים כסף על הקרח.
יורם חטב: אלא אם כן זה יביא רייטינג חסר תקדים.
יורם חטב: המטרה היא לתת לציבור את הז'אנרים האלה ולתת למועצה כלים לחייב את החברות להפיק את הז'אנרים האלה למרות העובדה שהם פחות רווחיים מטוק-שואו ומשעשועונים.
יורם חטב: אנחנו מבקשים להציע למר אורי אולניק דבר אחד, שבידי המועצה לשידורי כבלים ולווין תהיה סמכות לקבוע כללים לנושא הסוגות.
אורי אולניק: יש כבר סוגים וסוגות.
אייל מלובן: זה לא אותו דבר.
אייל מלובן: כרגע מדובר על סוגי שידורים.
אייל מלובן: צריך להוסיף סוגות.
אסתר שטרנבך: האם הכללים הקיימים היום הם לא בתוקף?
אסתר שטרנבך: יש היום בכללים סוגות וסוגים.
יורם חטב: סוגים זה הכל.
יורם חטב: סוגה זה ז'אנר.
אורי אולניק: בסדר, נכניס סוגות.
אורי אולניק: מה עוד?
אייל מלובן: הדבר הבא שאנחנו רוצים לבקש בסעיף הזה הוא באשר לזכויות שיש לאנשים שיצרו את החומרים האלה.
אייל מלובן: לצערנו היום החברות המתחרות ביניהן מאלצות את היוצרים, תסריטאים, במאים וכל מי שעובד לאורך הדרך, לוותר על זכויותיהם באופן מלא, זכויות יוצרים וזכויות מבצעים.
ראובן ריבלין: אם כתבת ספר ואני קונה אותו, האם אין לי זכות להחזיק את זה בבית?
ראובן ריבלין: אם אתה צייר ואני קניתי ממך תמונה, גם אחרי 50 שנה התמונה נמצאת ברשותי.
יורם חטב: יש לך זכות לעשות בו שימוש ל-X שידורים אבל לא לנצח.
אברהם פורז: אז שזה יהיה בחוזה.
אייל מלובן: זאת הבעיה, שאנחנו לא מצליחים לפצח את המונופולים הגדולים.
אייל מלובן: לכן החוק צריך להגן גם על היצירה המקורית.
אייל מלובן: למה לדעתכם זה מוגזם?
דוידה לחמן-מסר: זה מוגזם כי אתה לא יכול להכניס איגודים לחוק.
דוידה לחמן-מסר: זה לא שאנחנו לא מסכימים אבל יש לנו בעיה.
דוידה לחמן-מסר: אם היה כתוב "חובתו של בעל רשיון כללי לשדר ...
דוידה לחמן-מסר: בשים לב לזכויות היוצרים והמבצעים" אז תיווצר בעיה בשל ההסכמים הקיימים בדבר כללי התקשרות.
דוידה לחמן-מסר: זה בעצם לבוא ולהגיד שההסכם שאתם באיגודי היוצרים קובעים הוא הסכם שחייבים ללכת על-פיו.
יורם חטב: אז תורידי את המלה "קיימים".
יורם חטב: שיהיו הסכמים.
אברהם פורז: רבותי, זה לא חוק trade-union'יסטי.
יורם חטב: במשך 10 שנים חברות הכבלים סירבו לחתום, להבדיל מכל יתר גופי השידור, עם איגוד כלשהו על הסכם כללי כלשהו לזכויות יוצרים.
אברהם פורז: בתקופה שהיתה רק רשות השידור והערוץ הראשון ---
יורם חטב: היו תמיד הסכמים.
אברהם פורז: נכון, אבל אם לא עבדת בערוץ הראשון אז גם לא עבדת בטלוויזיה.
אברהם פורז: אולי יכולת לעבוד בטלוויזיה החינוכית.
אברהם פורז: אחר-כך הוקם הערוץ השני ויש שלושה זכיינים.
אברהם פורז: עכשיו יוקם ערוץ שלישי.
אברהם פורז: אחר-כך יהיה ערוץ חדשות, ואחר-כך אולי חלילה יהיה עוד איזה ערוץ.
אברהם פורז: כמו כן יש חברת לווין.
אברהם פורז: גם היוצרים נמצאים בעמדה מתחזקת מול גורמי שידור.
אברהם פורז: ככל שיש יותר גורמי תקשורת, גם מצבם של היוצרים הטובים יותר טוב.
יורם חטב: חבר הכנסת פורז, אני מבקש לספר לך מה קורה בשטח.
יורם חטב: נולד עכשיו ערוץ "ביפ", ערוץ הצעירים.
יורם חטב: הערוץ הזה עשה פיילוט והעסיק שחקנים תלמידי שנה ב' בבתי-ספר למשחק ללא שכר.
יורם חטב: אני די מתבייש להודות בפני הנוכחים פה שאני הייתי צריך לאיים, בתור נציג איגוד שחקני המסך, בכך שנביא להשבתה על מנת שישלמו לאנשים מחיר מינימום.
יורם חטב: מדוע?
יורם חטב: האם נראה לך שבמדינה דמוקרטית, כשיש גופי רגולציה, כשיש חברות ענק ---
אברהם פורז: רבותי, גם קופאיות בסופרמרקט עובדות בשכר מינימום ועומדות כל היום על הרגליים.
יורם חטב: אנחנו מבקשים שכר מינימום.
יורם חטב: כעת אין הגנה על שכר היוצר.
אורי אולניק: אבל יש חוק שכר מינימום במדינה.
יורם חטב: אבל זה לא חל עלינו כי אין בינינו יחסי עובד-מעביד, כי אנחנו "פרילנסים".
יורם חטב: אין לנו שום מעמד של בעלי מקצוע.
ראובן ריבלין: לכן נתנו לכם את ה-ICP.
אייל מלובן: ICP: מפנים אותנו למנכ"לים.
אייל מלובן: ב-ICP עוד אין לנו את הדבר האלמנטרי של גישה לחברות הכבלים.
אייל מלובן: ICP לא מטפל בנו.
דוידה לחמן-מסר: בכל זאת יש כללים ברשות השניה.
אייל מלובן: ברשות השניה יש עמידה בהסכמים, שגברת נעמי שחורי הכניסה.
דוידה לחמן-מסר: אם היתה לכם את הסמכות כמו עם YES "לעניין חובתו לתקצב בהתאם לכללים שייקבעו, בשים לב לזכויות יוצרים ומבצעים" ---
יורם חטב: לא רק זכויות יוצרים ומבצעים אלא הסכמים.
אסתר שטרנבך: מה פתאום שחוק יתערב בהסכמים?
אורי אולניק: הם עושים הסכם עם המפיק והמפיק קובע את השכר של כולם.
אורי אולניק: ממי קונים את התוכנית?
אייל מלובן: הוא לוקח מפיקים בפועל.
אורי אולניק: אז תבואו בטענות למפיקים.
אייל מלובן: זה טעות.
אייל מלובן: אני רוצה להסביר לך.
אייל מלובן: המפיקים נמצאים איתנו באותו סל בעניין הזה.
יורם חטב: אתן לכם רקע היסטורי.
יורם חטב: בערוץ 1 כשהיו רוצים להפיק תוכנית היו ניגשים לשולחן שעליו היו מונחות 5 חוברות של תעריפי מינימום להעסקה והיו אומרים: כך וכך עולים התסריטאים, כך וכך הבמאי, כך וכך השחקנים, ולפי זה היו אומרים - כך וכך עולה הדרמה.
יורם חטב: עכשיו נפתח שוק התקשורת.
אייל מלובן: למשל יש כעת הצעות להפקת תסריטים לתוכנית על חנוך לווין ז"ל בטלוויזיה הישראלית.
אייל מלובן: בא המפיק, מר מיכה שרפשטיין, ואומר לטלוויזיה הישראלית שהוא עושה דרמה על חנוך לווין.
אייל מלובן: אומרים לו: אין שום בעיה, בבקשה, הנה הספר האדום, זה עלויות ההפקה שלנו, בכמה תתקצב את השחקן, בכמה תתקצב את התסריטאי, אלה הזכויות שלך.
אייל מלובן: זה ספר אדום לעבודה, שנותן לנו את האפשרות ליצור ברמה מכובדת, מקצועית ונאותה.
אייל מלובן: לעומת זה בכבלים אין כל התייחסות אלינו, באופן מוחלט.
אייל מלובן: גם לאיגוד המפיקים, שיושב איתנו באותו פורום, היה נוח לעבוד מול הספר הזה, מול ספקי העבודה ומול ה-ICP.
ראובן ריבלין: יש לי בעיה אחת.
ראובן ריבלין: בכנסת הזאת מאז שנת 1988 מעולם לא התערבנו בחקיקה - כמדומני פרט לפעם אחת - בהסכמים בין צדדים.
יורם חטב: אנחנו מבקשים מכם להתערב, בשל סיבה אחת.
יורם חטב: במשך 10 שנים הכבלים סירבו לקיים כל משא ומתן.
יורם חטב: זה לא שהיה משא ומתן שהתפוצץ.
יורם חטב: לכל גופי השידור בארץ יש הסכמים עם איגודי היוצרים.
יורם חטב: רק לכבלים אין.
יורם חטב: הם מונופול ובמסגרת הפיקוח על המונופול אנחנו מבקשים דבר פשוט מאוד, שיישבו איתנו למשא ומתן.
יורם חטב: אנחנו לא מבקשים ממך להכתיב מה תקציב המינימום לשחקן או לבמאי.
יורם חטב: אנחנו דורשים שיישבו איתנו סוף סוף למשא ומתן.
אסתר שטרנבך: אתה רוצה שהחוק יקבע את זה?
יורם חטב: בלית ברירה - כן.
יורם חטב: מה אני אעשה?
יורם חטב: אתם רוצים מיזוג, אתם רוצים מחיקת חובות העבר, אתם רוצים הכל ולא מוכנים לעשות שום דבר.
אברהם פורז: שהאיגוד שלהם ישבית.
יורם חטב: השבתנו כבר.
אייל מלובן: חבר הכנסת פורז, זה לא מאבק trade union'יסטי.
אייל מלובן: יש פה הגנה על אנשים שרוצים ליצור.
יגאל ביבי: אין להם בעיה עם כסף.
יגאל ביבי: הם רוצים הסכמי עבודה והסכמי שכר.
יורם חטב: זה לא מה שאני רוצה.
יורם חטב: אני רצה רק שידברו איתנו.
אסתר שטרנבך: המפיקים מציגים את העניין כאילו איגודי זכויות היוצרים, המבצעים והמפיקים בישראל הם גוף אחד.
אסתר שטרנבך: הם איגודים עם כוח משלהם.
אסתר שטרנבך: זה לא איזה יחידים בודדים.
ראובן ריבלין: יש גם ניגוד אינטרסים ביניהם, ללא ספק.
אסתר שטרנבך: החוק לא יכול להתערב, ואני לא מציעה שבמשטר דמוקרטי נעשה את זה, בהתקשרויות חוזיות בין גופים מסחריים, בעיקר כאשר אנחנו בעידן של תחרות וכאשר לי יש אינטרס שעל המסך שלי ייראו תוכניות טובות וכאשר מוטלת עלי בכל מקרה חובה להקצות סכומים כאלה.
אסתר שטרנבך: אני לא אעשה את זה בלי שאני אתקשר עם הגורמים האלה.
אסתר שטרנבך: אבל אני לא רואה שום סיבה להתערב בהסכמים מסחריים גם מעבר לזה.
ראובן ריבלין: יש לי שאלה אליך.
ראובן ריבלין: אני שואל כדי להבין ולא כבעל סמכות: מה יקרה אם למשל יווצר מצב שבו אתם מחוייבים לפי החוק להשקיע כך וכך ממון, ליצור כך וכך יצירות מקומיות, והצד היוצר יעשה שביתה נגדכם משום שאתם לא מקיימים איתם הסכמים, שלפי כל אמות מידה של יחסי עבודה או יחסי יצירה אתם חייבים לעשות?
ראובן ריבלין: הם יאמרו שהם לא ייצרו יותר מאומה.
ראובן ריבלין: ואז תבוא אליכם המועצה לשידורי כבלים ולווין ותאמר: בשנה שעברה לא יצרתם ולו סרט אחד.
יגאל ביבי: ילכו לחרדים שיעשו להם בחינם.
ראובן ריבלין: נצא מתוך הנחה שכל העובדים מאוחדים ולא הצלחתם ליצור סרט אחד.
ראובן ריבלין: תבוא אליכם המועצה ותגיד: הפרתם את התנאים שבהם אתם צריכים לעמוד לפי תנאי הרשיון.
ראובן ריבלין: הייתם צריכים להפיק כך וכך יצירות וכך וכך סרטים.
ראובן ריבלין: מה אתם תגידו להם?
בני איינהורן: אני מניח שבמקרה כזה, אם לא תהיה לנו יכולת, אנחנו נעביר כספים לאיזה מקום מסויים ונראה שאנחנו קודם כל הקצינו את הכספים.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתם מוכנים להעביר את הכספים.
בני איינהורן: במידה ואין שוק שבו אנחנו יכולים להוציא אותם, אנ מניח שאנחנו נתחייב להעביר את הכספים האלה לאיזה קרן ואחר-כך נראה מה יקרה.
ראובן ריבלין: חשבתי שהם יאמרו שהם היו מוכנים ומזומנים לעשות הכל אבל יש מצב שהוא כמו פעולה אלוהית.
ראובן ריבלין: התשובה של מר איינהורן היא הרבה יותר חכמה.
ראובן ריבלין: הוא אומר: אני אתן להם אוכל וקפה.
ראובן ריבלין: ירצו - יאכלו.
ראובן ריבלין: לא ירצו - לא יאכלו.
ראובן ריבלין: הוא אומר שאם כך יהיה הדבר, הוא יעביר את הכספים, ואז גברת דורית ענבר תבוא ותאמר: בואו נעשה הסכמים.
דורית ענבר: שיעשה את זה מראש.
אורי אולניק: נניח ש-ICP רוצה לעשות דרמה.
אורי אולניק: עכשיו הכנסנו לחוק את זה שהמועצה - למרות שהיא יכלה לעשות את זה גם קודם ---
ראובן ריבלין: במקום הסכמים אפשר לקבוע שהם יעבירו את כל הכספים למועצה והיא כבר תסתדר.
אורי אולניק: המועצה לשידורי כבלים ולווין למשל קובעת ששעת דרמה לא תפחת מ-90,000 דולר.
אורי אולניק: עכשיו בא גוף כמו ICP והוא בוחר מפיק שיפיק עבורו את שעת הדרמה.
אורי אולניק: הוא אומר לו: הנה אדוני, אני חייב לשלם לך לכל הפחות 90,000 דולר.
אורי אולניק: עכשיו מתחילה מערכת יחסים בין המפיק לבין כל הגורמים בהפקה.
אורי אולניק: למה אתם רוצים שהכנסת עכשיו תקבע כמה המפיק ישלם לבמאי וכמה הוא ישלם לתסריטאי, לשחקנים או לקייטרינג?
אייל מלובן: לא אמרנו את זה.
אייל מלובן: אתה טועה במינוחים.
יורם חטב: התשובה היא מאוד פשוטה.
יורם חטב: לפני שבוע היינו בהפגנת מחאה מול סט צילומים של ICP, שהוציאו הפקה למפיק חיצוני.
יורם חטב: המפיק החיצוני הזה לא קיבל תקציב שאיפשר לו לשלם לאנשים לפי סעיף 18(א) לכללי הזכיון.
אורי אולניק: אז הבעיה היא בגובה התקציב להפקה.
יורם חטב: זה בעיה אחת, גובה תקציב ההפקה.
יורם חטב: לכן ביקשנו להכניס פה אפשרות שהמועצה תוכל לכתוב כללים בעניין.
יורם חטב: הבעיה השניה שיכולה להיווצר היא גם בהפקות פנימיות שעושים הכבלים עצמם בכל מיני עניינים שקשורים אליהם.
יורם חטב: אנחנו מבקשים שלאומן היוצר תהיה רצפת מינימום.
יורם חטב: אנחנו לא רוצים לקבוע כמה מגיע לו.
יורם חטב: הוויכוח מעל המינימום הוא לא ענייננו.
אברהם פורז: איך הוא יקבע סכום מינימום?
יורם חטב: אתה תקבע שצריכה להיקבע רצפת מינימום.
אברהם פורז: מי יקבע?
יורם חטב: במשא ומתן בתום לב בינינו.
אברהם פורז: אין דבר כזה בחוק.
אברהם פורז: שיגיעו להסכמה.
דוידה לחמן-מסר: הם בסך הכל מבקשים לראות שכאשר מבקשים מהם כללים על אופן תקצוב ההפקה, שיהיה שם סעיף שיגיד: תשלום עבור זכויות יוצרים ומבצעים.
יורם חטב: אנחנו לא מדברים על זכויות יוצרים.
יורם חטב: אנחנו מדברים עכשיו על שכר עבודה.
אברהם פורז: רבותי, שמענו מספיק.
ראובן ריבלין: אני מציע בכל זאת שמר בני איינהורן יפגש איתם.
אברהם פורז: אני יכול להגיד לכם רק דבר אחד.
אברהם פורז: לדעתי צריך להיות סעיף שיאפשר למועצה לשידורי כבלים ולווין לקבוע את היקף ההפקה, ולומר שבהפקת שעת דרמה המחיר לא יפחת מ... .
אברהם פורז: זה המקסימום אליו משק חופשי יכול ללכת.
אברהם פורז: אי אפשר להיכנס לפרטים ולומר ששחקן ותיק ירוויח לא פחות מכך וכך לשעה ושחקן צעיר לא פחות מכך וכך לשעה.
אברהם פורז: זה כבר לא מענייננו.
אייל מלובן: לא ביקשנו את זה.
אברהם פורז: הדבר היחיד שבו אתה צודק, אתה אומר שאם לא נותנים למפיק תקציב מינימלי אז מטבע הדברים כשהוא רעב הוא מרעיב גם את כל אלה שעובדים איתו.
אברהם פורז: אני לא יודע מי צודק אבל אני חושב שאני יכול להכריע.
אברהם פורז: לפיכך, הסעיף צריך להיות מנוסח באופן הבא: המשמעות של המלים "נאוֹתוּת הפקה" היא לקבוע גם את ההיקף התקציבי של הפקה, בכך שיאמרו שאי אפשר להפיק דרמה ב-1,000 דולר לשעה.
אברהם פורז: אנחנו נותנים למועצה לשידורי כבלים ולווין סמכות לקבוע את נאותוּת ההפקה.
אברהם פורז: אני רוצה להאמין שהמפיק, שקיבל נניח 100,000 דולר כדי להפיק שעה, לא ייקח לעצמו 90,000 דולר רווח וב-10,000 דולר יעסיק גם צלם, גם במאי, גם מוסיקאי וכדומה.
אברהם פורז: את זה אני לא אוכל למנוע.
אייל מלובן: היות שפגעת בנו בחלוקה שלך - היו צריכים להוציא החוצה 55% להפקות חיצוניות, ביקשנו להגדיל את זה ואתה קבעת 50%-50% - היות מתוך הרווח שיוצא החוצה יש לו 50% sayאיך תיראה ההפקה, הוא הרי לא מפיק חיצוני, בשל כך גם ההפקות שהוא עושה בפנים צריכות לרדת בכמותן.
אייל מלובן: צריך לעשות 30%-40% הפקות פנימיות והשאר חיצוניות.
ראובן ריבלין: אני בהחלט רוצה להגיע למצב שהמונח "הפקה" יהיה רחב ביותר.
ראובן ריבלין: שלא יבואו ויבלבלו את המוח ויגידו הפקה רק שלך.
ראובן ריבלין: אני רוצה לפשט את כל ההליכים.
ראובן ריבלין: אבל אני רוצה גם באותה מידה שיהיה להם ברור.
ראובן ריבלין: אלה דברים שצריכים לבוא בהסכמה.
ראובן ריבלין: אני גם בהחלט אומר להם.
אברהם פורז: האם המלים "נאוֹתוּת הפקה" אומרות את זה?
אתי בנדלר: "והאופן אשר--- הפקות --- גולמית".
לאה ורון: כמו בסעיף 59 של הרשות השניה, "באופן שיאפשר ביצוע הפקות ברמה ---".
אייל מלובן: אבל הוספנו שם גם סוגים וסוגות.
אברהם פורז: לא מפריע לי שהמועצה לשידורי כבלים ולווין תהיה רשאית, אחרי שתעשה תיאום, ותוכל להגיד שעכשיו אתה יכול להפיק פרק דרמה, כשעלות הפרק היא לא פחות מ-X.
אברהם פורז: המפיק יכול גם לקחת הכל לעצמו ולתת לכל אחד מהשחקנים רק שקל, מה אני יכול לעשות.
אייל מלובן: ניתן לו על הראש.
ראובן ריבלין: מר יורם חטב הוא לא פראייר.
אברהם פורז: אני לא יכול לקבוע שזה יהיה לפי סולם השכר שקבע הוועד הפועל.
דוידה לחמן-מסר: המלה "תקציב" מוסיפה הרבה.
בני איינהורן: בנושא הזה יש שתי סוגיות מהותיות.
בני איינהורן: אספר לך שבתביעה שהם הזכירו על ה-2.5 מיליון דולר אני גם העברתי אותו אבל אני אחראי גם לכך שהגורם שהכנסנו לא הוציא אותו.
בני איינהורן: יש כאן סוגייה מאוד מעניינת.
בני איינהורן: מצד שני, כשבאתי לכתוב, כמי שאחראי, איך המפיק יוציא אמרו לי בבית-דין להגבלים עסקיים: לא, אסור לך להתערב.
בני איינהורן: יש כאן מילכוד.
ראובן ריבלין: ברגע שאתה שילמת את חלקך, יצאת ידי חובתך.
בני איינהורן: זה לא מה שאומרים אנשי פורום היוצרים בקולנוע ובטלוויזיה.
אתי בנדלר: נדון במיקום לאחר מכן.
אתי בנדלר: סעיף 6ה(1)(ג) מדבר על עידוד הפקות מקוריות-מקומיות.
אתי בנדלר: כאן את קודם כל קובעת את המדיניות בהתאם לפסקה (5), ואת גם קובעת כללים בקשר לכך.
דורית ענבר: סעיף 6ה(1) עוסק רק בהפקות מקור.
דורית ענבר: סעיף קטן (ג)(1) בתוכו מדבר על הסמכות של המועצה בכל מיני דברים שקשורים להפקות מקור.
דורית ענבר: את כל ההשתלות צריך לעשות שם.
אייל מלובן: את סעיף 6ה1(ג)(2) אנחנו מבקשים למחוק ולבטל.
בני איינהורן: בסעיף 6ה1(ג)(1) היה לנו פה סיכום שכל הפקות המקור נשכרות.
בני איינהורן: סעיף קטן (ג)(1) מקנה למועצה את הזכות להחליט איזה סכומים נזקפים ואיזה לא.
בני איינהורן: אני חושב שצריך להוציא את המלים הללו מסעיף קטן (ג)(1).
אייל מלובן: זה לא היה הסיכום פה, מר איינהורן.
בני איינהורן: המלים "לענין זכותו של בעל רשיון כללי לשידור לזקוף סכומים ששולמו בעד הפקה מקומית שהופקה בידי אחר על חשבון מכסת הפקות המקור" ---
דורית ענבר: אתה לא מבין את הסעיף.
דורית ענבר: זה סעיף שנועד להגן עליך.
אברהם פורז: הבנתי שאת צודקת.
יורם חטב: צריך להוסיף שם את המלה "על-ידו".
דורית ענבר: גם כשיש הפקות חיצוניות, יכירו לו.
דורית ענבר: אחרת, הוא יחוייב ב-50%.
יורם חטב: אם הוא קונה את "זינזנה", האם זה נחשב לו בסך מיכסת ההפקות?
אברהם פורז: גברת ענבר, האם את צריכה את פסקה (ג)(2)?
טל אופק: המטרה של פסקה (2) היא לאפשר להוריד את מכסת הזמן, לא את מכסת הכסף.
טל אופק: זה יכול ליצור נאוֹתוּת הפקה יותר גבוהה.
דורית ענבר: זה היה הפתרון שלנו לנאוֹתוּת הפקה.
אייל מלובן: לא צריך את זה עכשיו.
אסתר שטרנבך: אנחנו רוצים את זה.
אסתר שטרנבך: אנחנו רוצים אפשרות לשכנע.
אברהם פורז: תחיו בלי זה.
בני איינהורן: יש עוד שני דברים בהפקות המקור.
בני איינהורן: בסעיף (א1) אני רוצה להוסיף את המלים: "בקביעת השיעור" - הרי המועצה יכולה להחליט בין 8%-12% - "תשקול המועצה, בין השאר, את מצבו הכלכלי של בעל הרשיון".
אייל מלובן: כולל של רשיון המפ"א.
בני איינהורן: אתה רואה את המצב, שהיוצרים בגדול מקבלים כל מה שהם מבקשים כי יש פחד להתמודד איתם.
בני איינהורן: הפגנה אחת מול ביתה של יושבת-ראש המועצה - ואנחנו כבר עומדים ב-12%.
יורם חטב: אני חושב שזה ממש עיוות.
יורם חטב: לא נראה לי שנפגין אצלה דווקא.
אייל מלובן: אנחנו מוכנים לשנות את זה אם תיקח בחשבון בתוך ההכנסות הכוללות גם את גורמי האינטרנט שלהם, גם הטלפונים ובעלויות צולבות.
יגאל ביבי: למה היא תקבע 8% או למה היא תקבע 12%?
יגאל ביבי: השיקול העיקרי צריך להיות כלכלי.
יגאל ביבי: גברת דורית ענבר, מה יהיה השיקול שלך?
יורם חטב: האם נוכל להיות שותפים גם ברווחים העתידיים?
יורם חטב: בתנאי שזה יעלה מעל 12% אם יש להם רווחים.
אברהם פורז: אם אני לא יכול לשאול על מה שמטריד אותי ואתם עונים על שאלות שלא מטרידות אותי, אז לא פתרנו כלום.
אברהם פורז: האם אתה מתכוון שלפני שקובעים בין 8%-12% היא תיתן את דעתה למצב הכלכלי של בעל הרשיון?
אברהם פורז: אתה לא מתכוון שאפשר לרדת מתחת ל-8%.
בני איינהורן: ברור שלא.
בני איינהורן: רציתי בסוף סעיף קטן (א1) להוסיף את המלים הבאות ---
אברהם פורז: מה רע בזה שהמועצה אומרת: "בטרם תקבע המועצה את המכסה היא תשקול מכלול של שיקולים, ובכללם את מצבו הכלכלי של בעל הרשיון"?
יורם מוקדי: נצטרך לעשות ניתוח כספי.
יורם מוקדי: האם הם יבואו אלי כל פעם עם דוחות?
אברהם פורז: אמרנו: גם.
אסתר שטרנבך: תלוי מה למשל רמת התחרות ומה למשל המצב הכלכלי.
דוידה לחמן-מסר: למשל היחס בין פניית השרה לבין פניית ---, אם קנו 100 ערוצים זרים ועכשיו הם אומרים שאין להם כסף להפקות מקור.
יורם חטב: וגם השקעות בתשתית.
יגאל ביבי: אני חושב ש"כלכלי" אומר הכל.
יגאל ביבי: זה אומר לשקול גם את התחרות וכן הלאה.
אברהם פורז: בכל חלק של אחוז כזה מדובר בכל זאת במיליוני דולרים.
אברהם פורז: לפני שמקבלים החלטה, האם זה 8% או 8.5% או 95 או 9.5% --
ראובן ריבלין: או החלטה לרדת ל-11%.
ראובן ריבלין: נניח שהם הגיעו ל-12% ופתאום המצב הכלכלי הורע, או שיש עודף.
אברהם פורז: -- אז אפשר לקחת בחשבון שחברות הכבלים מפסידות.
אייל מלובן: האם נלקח בחשבון הפסד חברת הכבלים במה שנקרא השקעה, והאם נלקח בחשבון גם הטלפונים והאינטרנט שלהם בתוך המכלול הזה?
אברהם פורז: יהיה דיון במועצה.
אתי בנדלר: כלומר בסעיף קטן (א1), בסופו יבוא: "בקביעת המיכסה האמורה תביא המועצה בחשבון, בין יתר שיקוליה, גם את מצבו הכלכלי של בעל הרשיון"?
אייל מלובן: מה המשמעות של הכנסת "מצבו הכלכלי"?
אייל מלובן: אם כך ייאמר אז מעתה ואילך הוא תמיד יפסיד.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך שמאוד מסוכן לכתוב דבר כזה.
יגאל ביבי: אבל 8% יהיה בטוח.
ראובן ריבלין: נניח שהבעלים הוא גם שותף במספנות ישראל ובמספנות ישראל הוא הפסיד כסף, אז זה מצבו הכלכלי.
יגאל ביבי: לא.
יגאל ביבי: רק בכבלים.
יורם מוקדי: נניח שבעל הרשיון הפסיד בפרוייקטים אחרים לגמרי.
יגאל ביבי: צריך לכתוב את זה: "בעל הרשיון עצמו".
ראובן ריבלין: "מצבו הכלכלי של ענף השידורים".
אורי אולניק: זה הסעיף שיביא 8% מראש.
דוידה לחמן-מסר: אולי נשכנע אתכם לרדת מזה.
אייל מלובן: צריך להשאיר את הסעיף כפי שהוא ולא לשנות אותו.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להטיל עליהם דבר שהם לא יוכלו לעמוד בו.
ראובן ריבלין: לכן אמרנו בין 8%-12%.
ראובן ריבלין: בין זה לזה נגזר ה"שְפִיל" לאור המצב הכלכלי.
אברהם פורז: רבותי, החלטנו למתן וכתבנו ש"בקביעת המיכסה האמורה רשאית המועצה לשידורי כבלים ולווין - ולא חייבת - להביא בחשבון, בין יתר שיקוליה, את מצבו הכלכלי של בעל הרשיון".
יורם מוקדי: אנחנו רוצים להסתכל רק על פעילות שידורי הכבלים.
אברהם פורז: בעל הרשיון הוא תאגיד נפרד.
אברהם פורז: לא של בעלי השליטה.
אברהם פורז: כמו כן נאמר "רשאית המועצה".
אתי בנדלר: סעיף 17 להצעת החוק - הוספת סעיף 6ו1 "אחרי סעיף 6ו לחוק העיקרי יבוא: "המועצה - העמדת אמצעים ותקציבים 6ו1.
אתי בנדלר: הממשלה תעמיד לרשות המועצה את האמצעים והתקציבים הדרושים לתפקודה התקין ולצורך כך תדאג, ככל שיהיה צורך בכך, להקצבת סכומים נאותים בחוקי התקציב".
אייל מלובן: מה הם הסכומים?
אתי בנדלר: זה גם סעיף שיידון בנוכחותה של השרה ציפי לבני?
אברהם פורז: אנחנו מאשרים את הסעיף בכפוף לכך שהשרה לבני תתייחס לזה ביום רביעי.
אמיר לוי: יש למועצה תפקידים ולצורך זה יש חוק תקציב.
אברהם פורז: טוענים שאתם מרעיבים אותם.
אמיר לוי: אבל זה לא קשור.
אמיר לוי: יכול להיות שאנחנו מרעיבים אותם אבל לא צריך ליצור סעיף תקציבי לכל דבר.
אמיר לוי: זה לא לגיטימי ולא זה הדרך.
אייל מלובן: חייבים למצוא סעיף כי המועצה לא יכולה לבצע את פעולותיה כראוי.
אייל מלובן: אין לה יכולת אכיפה, היא לא יכולה להקים מנגנון אכיפה.
אייל מלובן: במועצה לשידורי כבלים ולווין עובד אדם אחד, כאשר בערוץ 2 עובדים 7 אנשים במחלקה.
אייל מלובן: הם לא מסוגלים לאכוף את הדברים הנוראים שעושות חברות הכבלים.
אייל מלובן: חייבים לתת להם תקציב ואפשרויות לעבוד.
אברהם פורז: הסעיף הזה בנוסחו הנוכחי הוא סעיף דקלרטיבי.
אברהם פורז: אין בו סכומים.
אברהם פורז: למעשה חוץ מהבעת משאלה, תקווה ותפילה אין בו כלום.
אברהם פורז: מותר לנו להתחנן, לבקש, לשטוח את בקשתנו.
אייל מלובן: חייבים לשים בו תוכן.
אייל מלובן: במשך 10 שנים חברות הכבלים עשו עבירות איומות במיליארדי דולרים.
אברהם פורז: על מנת שאותם 8 אנשם ברשות השניה יטפלו סוף-סוף גם בכל העניין כולו, רוצה השר באיחוד המועצות.
אברהם פורז: אבל, אם איחוד המועצות לא יתקיים, אנחנו נהפוך את המועצה לשידורי כבלים ולווין ליחידת-סמך עם תקציב נפרד.
אברהם פורז: סעיף 17 מאושר כפי שהוא.
אברהם פורז: ההמשך מחר.
אברהם פורז: בהמשך לדיון שלנו מאתמול, לגבי התיול ותשלום מאתיים השקלים, אני רוצה לקבוע שאם תופעל חלופה ב', מי שמשלם רשאי לפרוס את התשלומים על פני עשרים תשלומים של עשרה שקלים.
אברהם פורז: אם הלקוח קונה ישירות, הוא צריך לשלם, אבל אם זה הסדר של גבייה קולקטיבית, זה יכול להיפרס לעשרים תשלומים בגובה עשרה שקלים.
ראובן סגן כהן: אם אפשר לכן להפריד כאן בין מערכת הכבלים לבין מערכת הבזק, אני חושב שזה היה מן הראוי לטובת אלה שרוצים לתת תקשורת פנים ארצית.
אברהם פורז: אני לא רוצה להיכנס לשאלה האם בטלפונים החוט שייך לבזק או שייך למישהו אחר למרות שלהערכתי הוא שייך למישהו אחר ולא לבזק.
אברהם פורז: לכן הסעיף הזה בעיקרו הוא אוריינטציה מול הכבלים-לווין כשהמטרה היא לאפשר ללווין להיפטר מהצרה הצרורה הזו שלדעתי היא לא בסדר של חמשת הימים.
אברהם פורז: מצד שני אתה לא יכול גם לנתק את החוט של חברת הכבלים וגם לא לשלם להם על זה.
אברהם פורז: אם תהיה הבנה, יהיה הסכם חדש או יהיה שיתוף – טוב.
אברהם פורז: אם לא, זאת אופציה שאני נותן.
אברהם פורז: אם השר יעשה תקנות, זה עוד יותר טוב.
יזהר טל: יש כאן את סעיף ו(1) והוא סעיף אנטי צרכני, סעיף שיסודו בדבר מיותר לחלוטין והוא יוצר שורה של מצגים שהם מוטעים ומטעים.
יזהר טל: נאמר כאן שיש כאן סעיף שנועד לסייע למתחרה להיכנס, להוריד חסמי כניסה, אבל רבותיי, הדבר היחיד שהסעיף הזה עושה הוא שהוא יגרום לאזרחים תמימים להוציא מאתיים שקלים ולתת אותם לחברה וזאת ללא צורך.
יזהר טל: זה יהיה ללא צורך כי בשביל זה נכנס סעיף ח'.
יזהר טל: הסעיף הזה נועד כביכול ליצור מצב שבו האזרח, אם החוט בקיר לא שייך לו, יוכל לקנות את הקיר בחוט.
יזהר טל: כדי שחס וחלילה מישהו לא ייקח את החוט, הוא קונה את החוט.
יזהר טל: את זה לא צריך כי ברוב המקרים החוט הוא ממילא שלו.
יזהר טל: הנקודה היא שאין צורך להחליט למי שייך החוט כי זה פשוט הדבר הכי פחות רלוונטי, גם לאזרח וגם לתחרות וגם למתחרים החדשים.
יזהר טל: זה חסר רלוונטיות לחלוטין בגלל סעיף קטן (ח) שאומר שהשר יוכל לתת הוראות לשימוש משותף באותו חוט בקיר, ללא כל קשר אם החוט הזה שייך לבזק או לכבלים או לאזרח או לסבתא של האזרח.
יזהר טל: זה פשוט לא משנה.
דוד ברודט: יש לנו כרגע שני מנגנונים שעובדים במקביל ואני חושב שזה בסדר.
דוד ברודט: כאשר עובדים שני מנגנונים, גם רכישה וגם שימוש, זה מעלה את הרווחה של הצרכן משום שיש לו את האופציה לבחור בין שני מנגנונים.
דוד ברודט: למנגנון השימוש נקבע מחיר, והוא נקבע ללא קשר לדיון הזה.
דוד ברודט: נקבע לו מחיר של שקל אחד לחודש עד לעשר שנים ומשמעות הדבר שזה שימוש שיעלה לו בזרם תשלומים כרגע, בהנחה שאין אינפלציה, של 120 שקלים.
דוד ברודט: אם אני מהוון את התשלום הזה של 120 שקלים, אני מקבל בערך דמות של מספר שדיברתי עליו קודם שהוא שבעים-שמונים שקלים, כך שמבחינה זו המתמטיקה הכלכלית, גם מצד השימוש וגם מצד הרכישה, מובילה לאותה תוצאה.
דוד ברודט: בכלכלה לפעמים אתה יכול לשכור ולשלם תשלומים ולפעמים אתה יכול להוון את התשלום ולשלם פעם אחת.
דוד ברודט: עושים את זה בממשלה במינהל מקרקעי ישראל ועושים את זה בשכר-דירה ובהרבה מאוד דברים אחרים.
דוד ברודט: לכן לדעתנו עם כל הניסיון לפשר בין מספר שהגזימו בו בכוונה של 500 שקלים, שאין לו שום בסיס והוא מופרך מהמציאות, לבין מספר שאנחנו הבאנו אותו ושאפשר להוכיח אותו, ושכתוצאה מכך אדוני עשה את אותה "פשרה" של מאתיים שקלים, אני חושב שהפשרה היותר נכונה היא לעשות את זה בסביבות המאה שקלים ולא המאתיים שקלים.
דוד ברודט: נודה שנייה.
דוד ברודט: לחילופין, לשיטתך אדוני היושב-ראש, כשאתה בא ואומר מאתיים שקלים, הכוונה היא למאתיים שקלים התקנה חדשה.
דוד ברודט: מה משמעות העניין כשישנם כרגע כבלים ותיולים שנמצאים בבתי המנויים שלוש, חמש ועשר שנים?
דוד ברודט: אין משמעות לפחת?
דוד ברודט: אין משמעות לבלאי?
דוד ברודט: אין משמעות גיל התיול?
דוד ברודט: אני מבקש שלושה דברים.
דוד ברודט: ראשית, המספר שאני חושב שהוא קרוב למציאות הוא בסביבות המאה שקלים.
דוד ברודט: שנית, אני מבקש שיותקן שאותם מאה שקלים עליהם אני מדבר, אותו מספר שיוחלט עליו כהתקנה חד-פעמית, יהיו לו לפחות שתיים-שלוש דרגות בנושא של פחת.
דוד ברודט: שלישית, אני מבקש שמה שלא יהיה, תינתן האפשרות לעשות זאת בתשלומים.
נחמה רונן: אף אחת מהחברות האלה - שכל אחת מהן היא אינטרסנטית לשיקוליה היא - לא תבוא לאזרח ותאמר לו תשאיר את החוט כי כולם יכולים להתחבר אל החוט הזה, גם YES וגם הכבלים.
יגאל ביבי: לכן צריך לבטל את הסעיף הזה, לא צריך את המאתיים שקלים אלא צריך שיהיה שימוש שבעל הבית רוצה בו ובלי כסף.
יגאל ביבי: כל אחד יכול להשתמש בחוטים איך שהוא רוצה.