GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי קורמן: תביא תקנה, וזה הכול.
צבי קורמן: בשביל מה לך להתחיל בזה?
כרמל שאמה-הכהן: רגע, אבל בצו הזה הוא לא מאפשר תחנות נוספות.
בועז ארד: לא, אבל באותן תחנות ש- - -
מתי יצחק: הוא גם לא מתייחס לזה.
בועז ארד: הוא מאפשר להן גם למכור את זה.
בועז ארד: הוא לא מגביל את זה רק ל"דן" ו"אגד" או לחברות אחרות.
מתי יצחק: לציי כלי רכב.
מתי יצחק: לכן הגדרה של ציי כלי רכב חייבת להיות מוגדרת.
צבי קורמן: ולא לציבור.
צבי קורמן: כל תחנה פנימית בקיבוץ, במשק, ההגדרה - - -
כרמל שאמה-הכהן: גם היום, על פי החוק, אסור להם למכור לציבור.
מתי יצחק: אבל עובדה שאף אחד לא אוכף את זה.
כרמל שאמה-הכהן: אז מה יעזור שתכתוב את זה?
צבי קורמן: מי אוכף פה את החוקים?
צבי קורמן: תראה לי תחנה אחת שנסגרה או תחנה אחת שקיבלה קנס.
צבי קורמן: יש חוק משק הדלק, שלפיו מנהל הדלק רשאי להטיל קנס גבוה - - -
כרמל שאמה-הכהן: חן, אתם רשאים להטיל קנס על תחנות האלה?
צבי קורמן: כן.
חן בר יוסף: לא, לא, אדוני.
צבי קורמן: שיראה לי קנס אחד שהוא הטיל עד היום.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר שאין לו סמכות להטיל.
חן בר יוסף: יש גבול לדיסאינפורמציה שאפשר להביא בפני הוועדה.
חן בר יוסף: 2,000 תחנות?
חן בר יוסף: אני אשמח לראות את הרשימה.
חן בר יוסף: לדעתי, היא - - -
צבי קורמן: אני לא אעשה לך את העבודה.
מתי יצחק: מה, אנחנו כלב השמירה?
חן בר יוסף: אדוני היקר, עד שלא תוקן ב-2005 חוק שאסר למכור לתחנות דלק פיראטיות בישראל, בכלל לא ידענו כמה תחנות ציבוריות יש בישראל.
חן בר יוסף: פנינו למשרד הפנים והם לא ידעו.
חן בר יוסף: לדעתי אפילו משרד הפנים לא יודע כמה תחנות פנימיות יש בישראל, אבל הוועדה מוזמנת לפנות אליהן.
חן בר יוסף: אנחנו גם נשמח לדעת.
חן בר יוסף: אני לא בטוח שלאדון יש מידע – בטח לא ודאי – על כמה תחנות דלק פנימיות יש.
מתי יצחק: אנחנו לא צריכים להיות כלב השמירה.
חן בר יוסף: דבר שני: סוגיית ההפעלה של תחנות דלק פנימיות נדונה.
חן בר יוסף: המלצנו המלצות גם למנהל מקרקעי ישראל, שהוא הבעלים של הקרקע, וגם למשרד הפנים, שהוא נותן רישיונות העסק.
חן בר יוסף: הוועדה מוזמנת להזמין אותם ולשאול אותם מה הם עושים עם זה.
חן בר יוסף: גם אנחנו נשמח אם הנושא הזה יוסדר, אין לנו שום התנגדות לזה.
חן בר יוסף: אבל זה בוודאי לא דרך הצו הזה – זה צו למוצר.
כרמל שאמה-הכהן: נקיים דיון על תחנות פנימיות אם אתם אומרים שזה שווה דיון נפרד.
מתי יצחק: בטח שזה שווה דיון.
מתי יצחק: אנחנו מדברים על זה כבר שנים.
מתי יצחק: הוכחנו למנהל הדלק באמצעות קבלות שקיבוצים ומושבים ומשקים מוכרים דלק.
מתי יצחק: והם לא משלמים ארנונה, לא משלמים את הבלו ולא את כל הדברים מסביב.
צבי קורמן: אני חוזר ואומר: זה יותר מ-2,000 תחנות.
צבי קורמן: אני אאסוף לך רשימה.
צבי קורמן: תן לי תקציב – אני אביא לך רשימה.
צבי קורמן: אתה פיזרת את זה.
צבי קורמן: תשאל את חברות הדלק למי הן משווקת דלק.
צבי קורמן: אתה רשאי להטיל עליהן קנס.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר שלא.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר שהוא לא רשאי להטיל עליהן קנס.
מתי יצחק: לפי חוק משק הדלק, הוא כן רשאי.
מתי יצחק: הוא גם אוכף.
צבי קורמן: פעם אחת ניצלת את העונש הזה?
מתי יצחק: אני אזכיר לך שהוא אמר שיש מפקח - - -
כרמל שאמה-הכהן: חן, יש לך סמכות להטיל עליהן קנס?
חן בר יוסף: אין לנו שום סמכויות.
קריאה: אז למי יש?
חן בר יוסף: לרשות המקומית שהבן-אדם עובר בה על חוק רישוי העסקים שלה, ולמנהל מקרקעי ישראל, שהקצה לו קרקע חקלאית לנסיבות אחרות - - -
צבי קורמן: תפסיק להיות נאיבי.
צבי קורמן: כולם עובדים.
צבי קורמן: עם החוק ובלי החוק.
צבי קורמן: כל אחד עושה מה שהוא רוצה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מצביעים על תקנה 2, עם התיקונים, כפי שהוקראה.
כרמל שאמה-הכהן: נא להקריא את תקנה 3.
אני גוטמן: למה אנחנו לא קיבלנו את החומר הנלווה להזמנה?
אני גוטמן: לא הגיע החומר.
אני גוטמן: אפילו לא ידענו על מה אנחנו באים לאן.
לאה ורון: החומרים שמפרסמת ועדת הכלכלה, הן לגבי הצו הזה והן לגבי כל דברי החקיקה, מפורסמים באתר הוועדה באופן קבוע.
אני גוטמן: אני חיפשתי, ולא הצלחתי למצוא.
לאה ורון: חבל שלא הרמת טלפון.
לאה ורון: היינו מכוונים אותך איך למצוא את זה באתר.
לאה ורון: עומדים לשירותך בשמחה.
אני גוטמן: אין בעיה.
אני גוטמן: תודה.
כרמל שאמה-הכהן: נא להקריא את סעיף 3 בבקשה.
גל נוי אפרת: סעיף 3 – תיקון סעיף 4 האמור בסעיף 4 יסומן (א), ואחריו יבוא: "(ב) לא ימהל אדם, ולא ירשה לאחר למהול או לערבב, תחליב סולר המיועד להנעת רכב מנועי בכל חומר, לרבות חומר דלק אחר, אלא באישור המנהל, ובהתאם לתנאיו".
כרמל שאמה-הכהן: הסעיף אושר, ובכך הצו כולו אושר.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לכולם, וחג שמח.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו פותחים ישיבה רביעית של ועדת הכלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום: צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הגבלת העברתו של רכב) (ביטול), התש"ע-2010.
כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין הרצל רבניאן, בבקשה.
הרצל רבניאן: אני עורך-דין הרצל רבניאן, מהמחלקה המשפטית של משרד התחבורה.
הרצל רבניאן: כידוע, הכנסת פועלת בשנתיים האחרונות לביטול כל צווי הפיקוח שפורסמו מכוח חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, התשי"ח-1957, שהוא חוק לשעת חירום.
הרצל רבניאן: במסגרת זו הוצא צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הגבלת העברתו של רכב), התשל"ו-1976, שהסדיר את סמכותו של המפקח על התעבורה להגביל העברת בעלות רכב בהתקיים תנאים מסוימים.
הרצל רבניאן: לפי העמדה המקצועית של אגף הרכב במשרד, אין עוד צורך בהסדרים הקבועים בצו, מלבד הצורך של האגף לפקח על הגבלת העברת בעלות רכב לפי פקודת היבוא והיצוא.
הרצל רבניאן: לפיכך תוקנה תקנה 277 לתקנות התעבורה, שהסמיכה את רשות הרישוי לקבוע בתנאי הרישיון של הרכב הגבלה על העברת בעלות הרכב.
הרצל רבניאן: לכן אין עוד צורך בצו הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אני פותח את הישיבה של ועדת הכלכלה בנושא תקנות התעבורה (תיקון מס'...), התשע"ב-2010, בדבר סירוב להסיע של מפעיל קו שירות או מונית.
הרצל רבניאן: אני עורך-דין הרצל רבניאן, מהלשכה המשפטית של משרד התחבורה.
הרצל רבניאן: במסגרת ההליך שהכנסת מבצעת בשנתיים האחרונות כמעט לביטול חקיקה שהוצאה מכוח שעת חירום, אנחנו מעוניינים לבטל את צו הפיקוח על מצרכים ושירותים – הסעה באוטובוסים ומוניות, שהוצא מכוח שעת חירום.
הרצל רבניאן: בצו הזה יש מספר הסדרים שאינם נחוצים לעבודת המפקח על התעבורה מלבד הסדר אחד שלפיו נהג לא יסרב להסיע באוטובוס אדם שמוכן לשלם את דמי הנסיעה אלא אם אין מקום באוטובוס או שהוא שומר את המקומות לאנשים בתחנות הבאות.
הרצל רבניאן: האישור של ועדת הכלכלה נדרש מאחר שהצו הוצא באישור ועדת הכלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: יש הערות מיוחדות למישהו?
יהודה בר אור: אני יהודה בר-אור מאיגוד המוניות.
יהודה בר אור: ברור שיש פה בעיה.
יהודה בר אור: נאמר: "לא יסרב בעל רישיון ל - - -"
הרצל רבניאן: אני רוצה להבהיר משהו, לפני שאתה מדבר: אנחנו חוזרים בנו מהתיקון של התקנה לגבי המוניות, מאחר שההסדר מוסדר כבר בתקנה 501(ב) ל - - -
יהודה בר אור: כלומר, אתה מוציא אותנו מזה?
הרצל רבניאן: כן.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, תקנה 2 נמחקת?
הרצל רבניאן: רק תקנה מספר 1 – בנוגע לאוטובוס.
יהודה בר אור: אז אין לנו בעיה עם זה.
כרמל שאמה-הכהן: נא להקריא אותה בבקשה.
הרצל רבניאן: 'מתוקף סמכותי לפי סעיפים 70 ו-71 לפקודת התעבורה [נוסח חדש], באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לפי סעיף 21א(א) לחוק יסוד: הכנסת, וסעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977 – אני מתקין תקנות אלה:
הרצל רבניאן: אחרי תקנה 385 לתקנות העיקריות יבוא: "385א.
הרצל רבניאן: סירוב להסיע לא יסרב בעל רישיון קו שירות באוטובוסים - -
איתי עצמון: אתה משנה כאן את המונח מ"מפעיל שירות" ל"בעל רישיון קו"?
הרצל רבניאן: כן, ל"בעל רישיון קו".
הרצל רבניאן: זה המונח המשפטי המדויק יותר.
הרצל רבניאן: - - או עובדו להסיע מכל תחנה בקו השירות אדם המבקש לנסוע באוטובוס והמוכן לשלם את שכר הנסיעה אלא אם אין מקום באוטובוס לנוסע נוסף או אם המקום שמור באופן סביר לנוסעים בתחנות הבאות של הקו.
הרצל רבניאן: " תקנה 2 – תחילה תחילתן של תקנות אלה 30 ימים מיום פרסומן.
הרצל רבניאן: ' "על החתום: שר התחבורה.
הרצל רבניאן: "
מיטל בשרי: היו"ר, שנייה לפני שאתה מצביע אני רוצה להתייחס לסעיף שהורדתם.
מיטל בשרי: היו לנו שתי תלונות של צרכנים שהם עיוורים עם כלב נחייה ולא העלו אותם למוניות.
יהודה בר אור: יש לזה חוק.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר שזה הוסדר בחקיקה.
איתי עצמון: יש תקנה 501(ב) לתקנות התעבורה.
הרצל רבניאן: שכבר מסדירה את זה.
מיטל בשרי: גם עיוורים עם כלב נחייה?
מיטל בשרי: כי כבר קרו מקרים שלא העלו למונית עיוורים עם כלב נחייה.
מיטל בשרי: זה ממש הסעיף שבוטל עכשיו.
הרצל רבניאן: תקנה 501 לתקנות התעבורה לא מדברת ספציפית על אדם עם מוגבלות ראייה שמשתמש בכלב נחייה.
הרצל רבניאן: אבל יש תקנות נגישות שאנחנו מעבירים במקביל.
הרצל רבניאן: נעביר את זה לכנסת בחודשים הקרובים כדי שיטפלו גם בנושא הזה.
מיטל בשרי: "תעבירו" – זאת אומרת שזה לא קיים היום?
הרצל רבניאן: לא.
מיטל בשרי: הסעיף הזה אמור להיות קיים.
איתי עצמון: אני מבקש להעיר לגבי המונח "מפעיל שירות".
איתי עצמון: המונח הזה שונה ל"בעל רישיון קו", ולאחר מכן כתוב: "או עובדו".
איתי עצמון: מכיוון שיש אנשים שמועסקים בצורות העסקה אחרות ולא רק ביחסי עובד ומעביד, אז אולי כדאי לכתוב: "או מי שפועל מטעמו".
איתי עצמון: ככה אנחנו גם מתאימים לנוסח של תקנה 501.
הרצל רבניאן: בסדר גמור.
הרצל רבניאן: התכוונת במקום "עובדו" או בנוסף?
איתי עצמון: במקום.
איתי עצמון: כי להבנתי "מי שפועל מטעמו" כולל גם את "עובדו".
איתי עצמון: כך גם כתוב היום בתקנה 501(ב): "נהג מונית, בעל רישיון וכל מי שפועל מטעמו".
יהודה בר אור: לא הבנתי איך נהג מונית שייך לפה.
איתי עצמון: בסך הכול אמרתי שאנחנו מתאימים את הנוסח של התקנה שנוגעת לשירותי האוטובוס לתקנה שקיימת היום לגבי מוניות.
יהודה בר אור: אם זה קיים, אנחנו רוצים להביא את זה לדיון ולדבר על זה.
כרמל שאמה-הכהן: התקנה מאושרת עם התיקונים.
כרמל שאמה-הכהן: אני פותח את הישיבה החמישית היום של ועדת הכלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום: צו התעבורה (עבירות קנס) (תיקון), התשע"ב-2012.
כרמל שאמה-הכהן: עניינו של הצו הזה הוא החמרת ענישה בגין אי חגירת ילד בחגורת בטיחות ברכב.
חווה ראובני: אנחנו מבקשים להעלות את הקנסות על שני הסעיפים שקשורים לאי חגירת ילדים: הסעיף הראשון מדבר על ילדים עד גיל שמונה, שצריכים להיות ישובים במושב בטיחות או מושב מגביה, לפי הגיל; הסעיף השני הוא לגבי קבוצת הגיל שבין 8 ל-14, שזו קבוצה שחוגרת חגורת בטיחות רגילה.
חווה ראובני: אנחנו מבקשים שהקנס לגביהן יהיה גבוה יותר מאשר של אדם מבוגר, וכך אחריות הנהג לחגירת ילדים בגיל הזה תהיה מוגברת.
חווה ראובני: לגבי מבוגרים יותר – יש אחריות לנהג, והוא ייקנס במידה שנוסע מעל גיל 14 לא יהיה חגור.
חווה ראובני: אבל בקשר לילדים קטנים יותר – אנחנו רוצים להטיל עליו אחריות מוגברת, שתבוא לידי ביטוי בקנס גבוה יותר.
כרמל שאמה-הכהן: עד גיל שמונה יש חובה לכיסא?
חווה ראובני: עד גיל שמונה יש חובה לכיסא.
חווה ראובני: עד גיל שלוש מושב בטיחות, המושבים הגדולים האלה; ומגיל שלוש עד גיל שמונה – מושב בוסטר, מושב מגביה, שאינו מגן בפני עצמו אלא נועד ליצור את התיאום בגובה בין הילד לבין חגורת הבטיחות.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אם ילד בן שבע יושב באוטו חגור בחגורה, זה לא פוטר את הנהג?
חווה ראובני: לא, הוא חייב להיות ישוב בבוסטר עד גיל שמונה.
חווה ראובני: זה עובד לפי ממוצעי גדלים של ילדים.
חווה ראובני: ברור שיש ילדים גבוהים יותר ונמוכים יותר, אבל לפי הממוצע זה הגיל שעד אליו חגורת הבטיחות ללא בוסטר תחלוף על הצוואר ולא על הכתף, וכך היא הופכת להיות מסוכנת.
לאה ורון: לרבות במוניות ותחבורה ציבורית?
חווה ראובני: לא, בתחבורה ציבורית החובה היא רק במושב הקדמי.
חווה ראובני: זה פשוט לא מעשי לחייב את נהג המונית להחזיק בבגאז' שלל מושבי בטיחות ובוסטרים בשביל כל נוסע שלא יזדמן.
חווה ראובני: אין חובה במושב האחורי.
חווה ראובני: ברור שהנוסע יכול להיות מצויד עם הסל-קל או הבוסטר או המושב, אבל נהג מונית לא יכול להחזיק בתא המטען ארבעה או חמישה מושבים שונים.
חווה ראובני: על כל סוגי הרכב האחרים חלה החובה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: כמה פגיעות כאלה יש בשנה?
חווה ראובני: אני לא יודעת.
מיכל קליין: אני מיכל קליין, מארגון "בטרם" לבטיחות ילדים.
מיכל קליין: מדובר על יותר מ-2,000 ילדים בני אפס עד תשע שנפגעים כל שנה בתאונות דרכים כנוסעים ברכב.
מיכל קליין: יש חוסר במידע מספיק טוב כדי לדעת אם הם היו חגורים.
מיכל קליין: יש קצת מידע על חגירה, אבל אין נתונים לגבי האם הם היו חגורים כהלכה ועם או בלי מושב בטיחות.
עמי רוטמן: אני עמי רוטמן, היועץ המשפטי של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
עמי רוטמן: הרשות עושה כל שנה סקר לגבי שימוש בחגורות בטיחות בכל הגילאים, כולל פילוח לפי ילדים קטנים יותר.
עמי רוטמן: בשנה שעברה חלה ירידה בשימוש.
עמי רוטמן: לגבי כלל האוכלוסייה יש יציבות, אבל לגבי שימוש נכון במושבי בטיחות חלה ירידה.
עמי רוטמן: הבעיה הכי גדולה היא בעיקר אצל ילדים בני חמש עד תשע.
עמי רוטמן: יש שימוש, אבל הוא לא שימוש נכון.
עמי רוטמן: אם מסתכלים גם על אופן השימוש וגם על זה שלא משתמשים בכלל – בסופו של דבר הבעיה הגדולה ביותר היא בגילאי חמש עד 14, 15.
עמי רוטמן: עד גיל חמש יש חגירה, כאשר שליש אינם חגורים כהלכה.
עמי רוטמן: בגילאים חמש ומעלה, בין 14% ל-17% אין בכלל חגירה, ויש חגירה לא נכונה בין 30% ל-50%.
כרמל שאמה-הכהן: המשטרה, כמה דוחות ניתנים?
רפ"ק רוני לוינגר: אין לי כאן נתונים מדויקים, אבל בשנים האחרונות זאת הייתה עברה מועדפת לאכיפה.
רפ"ק רוני לוינגר: היא הייתה בסל העברות שהשוטרים מונחים לאכוף אותן ומקבלים על כך ציון גבוה.
רפ"ק רוני לוינגר: יש כמות גדולה של דוחות.
רפ"ק רוני לוינגר: לא באתי מצויד, אבל אני יכול לברר כמה.
נורית אור בוריה: שמי נורית בוריה מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
נורית אור בוריה: אני מנהלת אגף קהילה וחינוך.
נורית אור בוריה: אני רוצה להגיד שני דברים בעניין הזה.
נורית אור בוריה: הדבר הראשון הוא בנושא הגילאים שבהם יש חגירה לא טובה.
נורית אור בוריה: אחת הסיבות לחגירה לא טובה היא לא כי ההורה לא מקפיד לשים את הילד על בוסטר – יכול להיות שהוא חגור על בוסטר, אבל במהלך הנסיעה הילד יעשה כל מיני דברים, מכיוון שמגיל חמש עד 14 יש לילד יותר עצמאות מאחורה.
נורית אור בוריה: וכאן המקום להגיד להורים: יש לכם אחריות הורית.
נורית אור בוריה: הסיבה להעלות את הקנס היא לא כי אנחנו חושבים שההורה או המבוגר האחראי רוצה לפגוע בילד, אלא כי אנחנו רוצים אמצעי נוסף להגברת האחריות של המבוגר לכך שהילד מאחורה ישאיר את החגורה עליו ויעשה את מה שהוא צריך לעשות כדי להגן על עצמו בזמן הנסיעה.
לאה ורון: מה הציפייה שלכם?
לאה ורון: שההורה הנוהג יסתכל אחורה תוך כדי נהיגה?
לאה ורון: אני לא מדברת בתוך העיר אלא בנהיגה בכבישים מהירים מחוץ לעיר.
יפעת רווה: אפשר לחנך את הילד לעשות את זה.
יפעת רווה: אפשר לאכוף.
יפעת רווה: זה לגמרי אחריות של ההורה וזה עניין של חיים ומוות.
יפעת רווה: לא חייבים להסתכל בזמן הנסיעה – יש רמזורים.
יפעת רווה: אפשר להקפיד על כך.
נורית אור בוריה: כמו שיש ילדים שכשהם נכנסים לאוטו של הסבא והסבתא, והסבא והסבתא לא מקפידים על החגירה, הם יגידו לסבא ולסבתא שהם לא יכולים ליסוע עדיין כי הם לא חגורים.
נורית אור בוריה: ילדים אומרים את זה.
כרמל שאמה-הכהן: אומרים את זה.
נורית אור בוריה: זה בדיוק מראה על האחריות של ההורה.
כרמל שאמה-הכהן: ילד שמסיר את החגורה גם מתחיל לזוז ברכב.
כרמל שאמה-הכהן: הוא לא מסיר סתם כי זה לוחץ לו על הבטן או על הגב, הוא מסיר כי הוא רוצה לזוז, להסתכל בחלון השני או משהו כזה.
נורית אור בוריה: אנחנו יודעים שכשהורים מקפידים לאורך שנים לדבר עם הילד על הנושא הזה בכל כניסה לרכב.
נורית אור בוריה: ..
נורית אור בוריה: זה לא חייב להיות במהלך הנסיעה.
נורית אור בוריה: שיח חינוכי לא נעשה דווקא במהלך הפעילות עצמה, הוא יכול להיות גם במרחבים אחרים, כמו המרחב הביתי.
נורית אור בוריה: לכן אנחנו מאמינים שככל שאתה נותן גם הסברה נכונה להורים וגם חינוך לילדים...
נורית אור בוריה: וגם יש מקל וגזר לכל דבר, וצריך לראות איך המקל פועלה לטובת הנושא.
נורית אור בוריה: הדבר הנוסף הוא איך אנחנו חוגרים את הילדים.
נורית אור בוריה: אתה הזכרת את הנושא של המשטרה ואת כמות הדוחות.
נורית אור בוריה: ברשות מתבצע שיתוף פעולה עם המשטרה בנושא הזה וגם עם ארגון "בטרם", השותפים היקרים שלנו.
נורית אור בוריה: מיכל, את רוצה לספר על המבצעים?
מיכל קליין: כל שנה מתבצעים שלושה מבצעים ממוקדים בנושא של אכיפת התקנה של מושבי בטיחות.
מיכל קליין: זה נעשה בשלושה מועדים: באזור פסח, חנוכה והחזרה לבית-הספר.
מיכל קליין: אני רוצה לציין שהחגירה הנכונה במושבי הבטיחות הוכחה בעולם כמפחיתה תמותה ב-70% אצל תינוקות וכמעט 60% אצל ילדים.
מיכל קליין: האמצעים האלה הוכחו מעל לכל ספק כאמצעים שעושים את עבודתם ומונעים גם מוות וגם פגיעה חמורה אצל ילדים.
מיכל קליין: לכן השימוש הנכון בהם הוא מאוד חשוב.
רפ"ק רוני לוינגר: באופן כללי הציבור מודע.
רפ"ק רוני לוינגר: זה אמנם תלוי במגזרים, אבל באופן כללי רוב הילדים נוסעים חגורים.
רפ"ק רוני לוינגר: אני זוכר שבתור ילד לא הייתה חובה לחגור.
רפ"ק רוני לוינגר: הפרויקט של חובת החגירה מאחורה הצליח.
נורית אור בוריה: הצליח, אבל כל עוד לא נמשיך לשמר אותו, זה ילך ויקטן.
נורית אור בוריה: אנחנו מתחילים לראות את הירידה.
רפ"ק רוני לוינגר: כמובן שחייבים להמשיך.
רפ"ק רוני לוינגר: במגזר הערבי יש יותר בעיה בעניין החגירה הנכונה.
חווה ראובני: מהצפייה הלא מקצועית שלי אני יכולה להגיד שהבעיה ממוקדת גם בתוך העיר.
חווה ראובני: אנשים חושבים שאם הם נוסעים חמישה מטרים, מהגן הביתה, אז לא צריך.
חווה ראובני: אבל דווקא בעיר יש עצירות פתאומיות, הולך רגל שקופץ לכביש וכולי.
חווה ראובני: בעין הלא מקצועית שלי אני רואה שבתוך העיר, בתוך שכונות המגורים, יש תופעה יותר נרחבת של אי חגירה מאשר בכבישים הבין-עירוניים ובנסיעות הארוכות.
נורית אור בוריה: וגם באזורים הפריפריאליים, וכמובן שגם במגזרים מסוימים שבהם לפעמים מספר הילדים עולה על מספר המקומות ברכב ועל מספר חגורות הבטיחות.
נורית אור בוריה: אבל זו כבר סוגייה אחרת.
כרמל שאמה-הכהן: זה גם נקודות?
חנן אהרון: נדמה לי ארבע, ורצינו להעלות את זה.
עמי רוטמן: יש המלצה אולי להעלות את זה.
כרמל שאמה-הכהן: למה לא העליתם את זה?
חנן אהרון: הכנסנו את זה להמלצה.
חנן אהרון: זה צו אחר, זה בכספת השישית.
חנן אהרון: עשינו כמה שינויים בנקודות.
חנן אהרון: מניסיון אישי של נסיעה עם חמישה ילדים בטווח הגילאים אפס עד 14, אני רוצה לומר שלפעמים זה לא פשוט.
חנן אהרון: כל נסיעה, אפילו נסיעות קצרות, אתה צריך להסביר להם.
חנן אהרון: דווקא בנסיעות קצרות הם שואלים, וצריך להתעקש איתם, להגיד להם שלא נוסעים אם הם לא חגורים.
חנן אהרון: צריך כל פעם להתעקש מחדש.
חנן אהרון: לכן אנחנו מסבירים את החשיבות ולא רק אומרים שצריך.
חנן אהרון: אנחנו מסבירים שזה חשוב ומציל חיים וכולי.
חנן אהרון: גם הילדים הקטנים מבינים את זה.
חנן אהרון: מצד שני אני חושב שחומרת הקנס הזאת תשכנע גם את ההורים, וזה יכול לעזור להם מול הילדים.
כרמל שאמה-הכהן: למה לא להחמיר עם העברה במקרה של ילדים יותר קטנים?
חווה ראובני: קודם כול אני מבקשת לתקן: מדובר בשש נקודות ולא בארבע.
חווה ראובני: זה במצב הקיים.
חווה ראובני: לגבי החמרה במקרה של ילדים קטנים – תמיד גובה הקנס מנסה לאזן בין הרצוי.
חווה ראובני: כאן אנחנו מדברים על הניסיון לחנך.
חווה ראובני: בדרך כלל כשמחמירים קנסות עושים את זה בצעדים מדודים.
חווה ראובני: אנחנו גם תמיד נמצאים בדילמה: כשהקנס גבוה מדי יש תמריצים לבקש להישפט, וזה מכביד על מערכת בתי-המשפט.
חווה ראובני: לכן אנחנו מנסים להישאר בטווח הסכום של 500 שקלים.
חווה ראובני: אני תמיד אומרת שגם הקנס של ה-100 שקל על חניה בכחול-לבן בלי לשלם – אנשים משלמים כי הם יודעים בוודאות גבוה שהם יקבלו את הקנס.
חווה ראובני: עדיף להם לשים חמישה שקלים במדחן מאשר לקבל קנס של 100 שקלים.
חווה ראובני: 500 שקלים זה קנס גבוה ומרתיע, ולאף אדם לא קל להוציא מהכיס 500 שקלים.
חווה ראובני: זאת בהנחה שהם ידעו שיש הסתברות גבוהה שאם הם לא ינהגו על פי הדין, הם אכן יקבלו אותו.
נורית אור בוריה: בקשר לשאלתך, מהנתונים שיש לנו מהסקרים השנתיים שהרשות הלאומית עושה מצפייה בחגירת חגורות של ילדים – בגילאים הנמוכים יותר, בין גיל אפס לארבע, גם החגירה כהלכה גבוהה יותר.
נורית אור בוריה: כלומר, הבעיה המרכזית שלנו היא בין גיל חמש ל-14.
נורית אור בוריה: לכן זה טווח הגילאים שדיברנו עליו.
חנן אהרון: צריך לומר שיש חוסר מודעות בציבור לפרטים של התקנה שמגיל כזה עד גיל כזה צריך ככה וככה.
חנן אהרון: יש חוסר מודעות.
חנן אהרון: בקורסי החובה – גם לנהגים בקורס רענון וגם לנהגים בשיטת הניקוד ובקורס ייעודי, שרוב המשתתפים בהם הם הורים לילדים – הכנסנו את הנושאים האלה בתוך מערכי השיעור של הקורסים באופן שלא היה כמוהו בעבר.
חנן אהרון: אנחנו מסבירים את החשיבות של החגירה ואיך חוגרים נכון, בעזרת מולטימדיה וסרטונים.
חנן אהרון: יש בקורסים גם מצגת שלקחנו מ"בטרם".
חנן אהרון: מדובר בעשרות אולי אפילו מאות אלפי נהגים בשנה, שיודעים אחרי הקורס גם איך לחגור נכון.
מיכל קליין: בנוסף לאכיפה ולרצון להעלות קנסות, אני רוצה לחזק את העניין של החינוך, שהוא באמת חשוב.
מיכל קליין: אכיפה וקנסות זה לא האמצעי היחיד כמובן.
מיכל קליין: נושא החינוך הוא נושא שעוסקים בו, ואני חושבת שצריך לעסוק בו.
מיכל קליין: יש שיתופי פעולה מאוד יפים בין הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לבינינו.
מיכל קליין: יש שיתוף פעולה גם עם משרד הבריאות למשל, שבמסגרתו אחיות טיפת חלב מלמדות את הנושא של חגירה במושבי בטיחות, ועכשיו הן מקבלות דחיפה נוספת לכך.
מיכל קליין: הרשות עושה הרבה מאמצים הסברתיים בנושא הזה.
מיכל קליין: לכן אני חושבת שהמאמץ להעלות את הקנסות ביחד עם המאמץ של החינוך וההסברה הם ללא ספק חשובים מאין כמותם.
רפ"ק רוני לוינגר: ארגון "בטרם" הוא באמת שותף מלא.
רפ"ק רוני לוינגר: הוא מדריך שוטרים כך שלשוטר שעוצר רכב עם ילדים לא חגורים יש מיומנות ללמד את האימא ואת האבא איך לחגור.
רפ"ק רוני לוינגר: הוא מסביר להם.
רפ"ק רוני לוינגר: "בטרם" שותפים בקורסים מסוימים בבית-ספר לשוטרים – הם מביאים בוסטרים ומראים דוגמאות, כדי ששוטרים יוכלו גם לתת שירות והסבר לנהגים שהם עוצרים.
ישראל אייכלר: יש לי שאלה: האם מדובר על 500 שקל בגין כל ילד שאינו חגור, או שהנהג מקבל 500 שקל על הנסיעה?
רפ"ק רוני לוינגר: כל ילד, כל נוסע.
ישראל אייכלר: אז אני חושב שזו גזרה שאין הציבור יכול לעמוד בה.
ישראל אייכלר: אם הייתם אומרים שהקנס הוא על הנהג, בגין זה שהוא הוביל מישהו בלי חגורה - - -
רפ"ק רוני לוינגר: מדובר על ילדים, חבר הכנסת אייכלר.
ישראל אייכלר: אני מדבר על ילדים.
ישראל אייכלר: אני מדבר על משפחות ברוכות ילדים.
ישראל אייכלר: ההנחה שלי היא ש-250 שקל זה מספיק מרתיע.
ישראל אייכלר: להטיל על אדם שכל עברתו היא שהוא לא חגר את הילד קנס של 1,000 שקל לשני ילדים או 2,000 שקל לארבעה ילדים – זה נראה לי לא פרופורציונאלי לעברה.
ישראל אייכלר: אם הוא היה הורג מישהו - - -
רפ"ק רוני לוינגר: אבל למה שלא יחגור ארבעה ילדים?
חווה ראובני: מה אנחנו דורשים ממנו?
חווה ראובני: איזה מאמץ אנחנו דורשים ממנו?
ישראל אייכלר: אני, כאחד שנוהג 30 שנה, אומר לך שזה מאמץ מאוד גדול.
ישראל אייכלר: צריך לעשות אותו.
ישראל אייכלר: יש עוד בעיה: הכיסא הזה בנוי למי שיש לו ילד אחד, שניים מקסימום, אבל מי שיש לו ארבעה ילדים – אין בשבילו כלי רכב חוקי.
נורית אור בוריה: זה פשוט לא נכון, זה לא להכיר את כל כיסאות הבטיחות עבור ילדים ואת היכולות הארגונומיות שלהם בתוך האוטו.
נורית אור בוריה: כשיודעים מה צריך לחפש עבור משפחה ברוכת ילדים, מוצאים את הדברים הנכונים והמתאימים.
ישראל אייכלר: היות שאנחנו רוצים להרתיע את הנהג ולא להעניש את הילדים, אני מציע שהקנס יהיה על הנהג.
ישראל אייכלר: גם אם הוא לא חגר ילד אחד וגם אם לא חגר ארבעה ילדים – שזה יהיה אותו קנס בעבור אותה נסיעה.
ישראל אייכלר: אני בעד שהוא ייקנס על הנסיעה.
ישראל אייכלר: אני גם חושב שצריך להרתיע, אבל לא יכול להיות שיהיה פה איזה מונה.
כרמל שאמה-הכהן: אני מחבר את זה לשאלה שלי לגבי החמרה במקרה של ילדים בגיל רך.
כרמל שאמה-הכהן: הטיעונים של הממשלה היו: הכבדה, שיפוט ובחירת חלופת שיפוט.
כרמל שאמה-הכהן: זה בעצם על אותו משקל.
כרמל שאמה-הכהן: אם עובר העברה זה אותו אדם והסכום מספיק מרתיע, אז הטיעון שלו יכול להתקבל, באיזון מסוים, נניח עד שני ילדים.
יפעת רווה: אני ממשרד המשפטים, ואני מניחה שאתם יודעים שבהרבה מאוד מקרים אנחנו מאוד נזהרים בעניין הענישה.
יפעת רווה: הרבה פעמים יש הצעות להעניש עוד ועוד, וככה לפתור את הבעיות.
יפעת רווה: אבל כאן אנחנו היינו חלק מהמהלך הזה וחשבנו שהוא מאוד נכון.
יפעת רווה: כאן זה באופן ישיר עניין של חיי אדם.
יפעת רווה: שמענו את הנתונים - -
כרמל שאמה-הכהן: אני בעד להחמיר את זה בכלל.
יפעת רווה: - - שמענו שזה מוריד 70% מהתמותה.
יפעת רווה: לשוטר יש שיקול דעת - -
ישראל אייכלר: - - - לא מתווכח על הסכום.
יפעת רווה: - - לשוטר יש שיקול דעת.
יפעת רווה: השוטר לא חייב לקנוס בגין כל שמונת הילדים למשל.
רפ"ק רוני לוינגר: אני מצטרף ליפעת: שוטרים מונחים לא לתת לנהג אחד יותר מעברה אחת על אותו נושא.
רפ"ק רוני לוינגר: בלי קשר לעברה הספציפית הזאת, באופן כללי, שוטרים אמנם מונחים לדבר מסוים, אבל יש להם שיקול דעת.
ישראל אייכלר: אני רוצה שתיתנו את שיקול הדעת לנו, לנבחרי הציבור, ולא ל - - -
כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה שזה יהיה עד קנס כפול?
כרמל שאמה-הכהן: כמה מקרים יהיו של שלושה ילדים ומעלה?
יפעת רווה: מפני שיכולים להיות מקרים שאדם עובר וחוזר ועובר.
יפעת רווה: צריך להשאיר את השיקול הזה.
יפעת רווה: אם זה חד-פעמי - - -
ישראל אייכלר: אם הוא חוזר על העברה אז הוא יקבל עוד דוח.
ישראל אייכלר: זה משהו אחר.
ישראל אייכלר: אני מדבר על - - -
נורית אור בוריה: הוא יקבל עוד דוח על ילד אחד - - -
כרמל שאמה-הכהן: מה ילד אחד?
נורית אור בוריה: מה שאנחנו אומרים זה ש - - -
ישראל אייכלר: אם זה יהיה עד שני ילדים אז ההורה יגיש בג"ץ שבו הוא יגיד למה שני ילדים כן וילד שלישי לא.
ישראל אייכלר: אם זה על עברה - - -
כרמל שאמה-הכהן: לא יהיה פר-ילד, אלא תהיה עברה על ילד אחד שלא חגור ועברה על יותר מילד אחד שלא חגור.
כרמל שאמה-הכהן: לא יהיה כפל קנס.
ישראל אייכלר: זה מה שאני רוצה שלא יהיה.
כרמל שאמה-הכהן: לא, אתה לא רוצה שיהיה פי ארבעה.
ישראל אייכלר: הדוגמה שלי זה פי ארבעה, אבל גם אם תעשה בגין שניים אז יגידו שאין הבדל בין שניים לארבעה וששוב אתה עושה הטבה לאלו שיש להם "יותר מדי ילדים".
כרמל שאמה-הכהן: לא, שיהיו שני סוגי עברות: אחד שלא חגור, ויותר מאחד שלא חגור.
ישראל אייכלר: יש דבר כזה היום?
כרמל שאמה-הכהן: כן, אם כותבים את זה אז יהיה.
ישראל אייכלר: בחוקים היום יש הבדל?
ישראל אייכלר: אם למשל שוטר תופס נהג עם שני נוסעים לא חגורים אז יש הבדל בקנס לעומת נוסע אחד לא חגור?
חנן אהרון: לפי החוק הוא יכול לתת לו פעמיים.
יפעת רווה: בתאוריה אפשר לתת, אבל בפועל – כמו שאמרה המשטרה – לא נותנים.
כרמל שאמה-הכהן: אני בעד שייתנו לכולם.
כרמל שאמה-הכהן: אני בעד שגם אם יהיו למשל חמישה ילדים, שייתנו לכולם.
ישראל אייכלר: אבל זה בלתי אפשרי, זה לא פרופורציונאלי.
כרמל שאמה-הכהן: אתה טוען שזו גזרה שהציבור לא יכול לעמוד בה.
כרמל שאמה-הכהן: אני מנסה לראות איך אפשר להגיע להסכמה.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא חושב שאתה צודק, אבל אם זה מקובל עליהם אז אני מוכן.
כרמל שאמה-הכהן: לי מאוד חשוב הנושא של ילדים קטנים.
כרמל שאמה-הכהן: כי להבדיל מגיל 12, 13 או 14 – גילאים שבהם הילד יכול לחגור בעצמו וגם להסיר את החגורה בעצמו ובניגוד להוריו – אצל ילדים בגילאי שלוש, ארבע, חמש - - -
נורית אור בוריה: שש, שבע.
יפעת רווה: כפי שנאמר, אין בעיה מעשית כזאת.
יפעת רווה: אמירה כזאת משדרת מסר - - -
כרמל שאמה-הכהן: אם אין בעיה מעשית אז אין טעם להתווכח על זה.
יפעת רווה: סליחה, אבל אמירה כזאת משדרת מסר לא נכון.
יפעת רווה: משדרת מסר כזה: אנחנו אומרים לכם שאסור, אבל אנחנו יודעים שיש בעיה.
כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה עם המסר שנובע מהרצון שלי לתת קנס כפול בגין ילדים פעוטים ורכים?
יפעת רווה: כי אתה אומר לא לתת יותר משני קנסות - - -
כרמל שאמה-הכהן: לא, אלה שני דיונים נפרדים.
חווה ראובני: אני חייבת לומר שהמשמעות של אימוץ ההצעה של חבר הכנסת אייכלר, שלפיה לא יינתן יותר מקנס אחד, היא שההורה יגיד לעצמו שהוא תמיד יכול להשאיר ילד אחד לא חגור.