GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דורון טישמן: "נשר" ראתה את הצעת החוק ואמרה: חבר'ה, אין לכם רישיון חציבה, אנחנו מפסיקים לקנות מכם.
דורון טישמן: סוגרים את העניין הזה.
דורון טישמן: "גשר" הגישו תביעה נגד המנהל עם טענות מאוד חזקות, שמגיע להם לחצוב עד גמר העתודות.
דורון טישמן: המנהל לא מוכן לתת להם הרשאה.
דורון טישמן: בית-משפט יצטרך להכריע.
דורון טישמן: עד שבית-משפט יכריע, כשהחוק ייכנס לתוקף, "נשר" תפסיק לקנות.
יוסי וירצבורגר: שנתיים כבר אין רישיון למחצבה הזאת.
יוסי וירצבורגר: היא מכרה את כל המלאים שלה, ובלי רישיון חציבה נתנו להם למכור את כל המלאים.
יוסי וירצבורגר: הדוגמה הזאת לא טובה.
דורון טישמן: אני מדבר על כך שהיא רשאית גם לחצוב, כי יש תיק תלוי ועומד בבית-משפט.
יוסי בר-ניב: היא לא רשאית לחצוב בלי רישיון.
יוסי בר-ניב: זה פלילי.
ענב שורץ: לא שנתיים, יוסי.
ענב שורץ: מספטמבר 2011, במסמך שקיבלנו ממך.
יוסי וירצבורגר: ב"גשר"?
ענב שורץ: אני אראה לך.
יוסי בר-ניב: לא יכולים לחצוב בלי רישיון ובלי עסקה עם המנהל.
דורון טישמן: דיברנו על שני סעיפים נפרדים, לא נערבב אותם.
דורון טישמן: דיברנו על שנה, זה דבר אחד, ומלאים זה דבר אחר.
דורון טישמן: במלאים לא צריך להגביל בשנה.
יוסי וירצבורגר: לא, סליחה, דובר כל הזמן שמלאים זה שנה.
דורון טישמן: לא.
דורון טישמן: "מפעלי סיד מאוחדים", אני מודיע לך, שיש להם חומר לארבע שנים.
אורי אריאל: למה אתה צריך להגביל, יוסי?
יוסי וירצבורגר: למה אני רוצה להגביל לשנה?
יוסי וירצבורגר: כי כנראה ששנה היא גבול הגיוני אם עכשיו זו בעיה בירוקרטית.
יוסי וירצבורגר: הרי מה מדברים פה כל הזמן?
יוסי וירצבורגר: בגלל שלמנהל מדי פעם יש בעיה בירוקרטית, מתי מקבלים את ההארכות.
יוסי וירצבורגר: עוד לא קרה שמעבר לשנה זה היה משהו בירוקרטי.
יוסי וירצבורגר: מה שמדברים פה זה על דברים יותר מהותיים של בתי-משפט.
יוסי וירצבורגר: יבוא בית-משפט ויגיד שהמנהל חייב להמשיך אז זה הולך כבר לתביעה משפטית.
יוסי וירצבורגר: המלאים הם בשביל הדבר הזה, שאם לבן-אדם אין רישיון חציבה חודשיים, שלא יאבד את כל הלקוחות שלו.
אורי אריאל: הבנתי.
גדעון גלעדי: אני רוצה משהו להסביר.
גדעון גלעדי: השוק העיקרי לחומרי סלילה זה שוק ממשלתי, וכולנו יודעים שהוא מאוד תנודתי, והוא תנודתי בפרקי זמן לפעמים של שנתיים, שלוש, ארבע, ולפעמים יותר.
גדעון גלעדי: החומרים היותר ירודים שמשתמשים בהם למילוי – לפני גשר, לפני מחלף וכולי – יכולים להצטבר בסדרי גודל של מאות אלפים ולפעמים מיליוני טונות בתוך מחצבה.
גדעון גלעדי: חומר שהוא מאוד ירוד והערך שלו נמוך, אבל הוא יכול להישמר לכמה שנים.
גדעון גלעדי: החומרים האלה מטבעם הם יותר ארוכי טווח, שנה לא מספיקה בשביל מיליון טון חומר.
אורי אריאל: מר גלעדי, השנה הזאת נועדה להסדיר את הרישיון.
אורי אריאל: בסדר, יש לך חומר, במחצבות שלך או של מישהו אחר, כדוגמה, שלוש שנים.
אורי אריאל: אבל הרי על הכול אנחנו מדברים כשיש רישיונות.
אורי אריאל: אלא מה?
אורי אריאל: אתם באתם ואמרתם: חברים, בפרקטיקה, יש פעמים שזה נתקע.
אורי אריאל: בגלל אחרים.
גדעון גלעדי: זה לגבי הרישיון.
אורי אריאל: בוא נפריד, אחרת אנחנו עושים סלט שלא נצא ממנו.
אורי אריאל: אז אנחנו אומרים: הבנו, אתה יודע הרי שלוש שנים מראש שהרישיון שלך הולך לפוג.
אורי אריאל: תדאג שהוא יהיה בסדר.
אורי אריאל: אבל נניח שהיתה תקלה, אז נתנו עוד שנה.
אורי אריאל: אנחנו בעניין הזה לא עקשנים.
אורי אריאל: ואם מישהו יגיד לי: שנה וחודשיים, אני לא מת מזה, בסדר?
אורי אריאל: אבל להגיד על זה, על הרישיון, לא על המלאים והדברים האחרים, שלוש שנים, זה לא נכון.
אורי אריאל: תסדרו.
אורי אריאל: אנחנו רוצים להסדיר רישיונות.
אורי אריאל: מי שאין לו רישיונות, לא אכפת לי אם קוראים לו "גשר", או איך קוראים לו.
אורי אריאל: אם יש איזה סיבה שהיא מעבר לבירוקרטיה, נעשה מאמצים להסדיר את כל הבעיות האלה שאתם מעלים, בסדר?
אורי אריאל: אנחנו לא עשינו לכם חוק, והולכים, ולא אכפת לנו.
כרמל שאמה-הכהן: אורי, קצת יותר משנה אפשר?
אורי אריאל: כן, אמרתי, אני לא מתאבד אם זה שנה ועוד קצת.
אורי אריאל: אני גם מציע לכם, חבר'ה, לא להפוך את זה עכשיו.
אורי אריאל: גם שנה לא כתוב בפרשת שבוע.
יוסי בר-ניב: אני רוצה להביע את ההסתייגות של המנהל פה.
יוסי בר-ניב: הרי מה קורה?
יוסי בר-ניב: שוחחנו לפני שהתחילה הישיבה לגבי המצב שיש לכאורה מונופול של כמה חברות.
יוסי בר-ניב: המנהל בשאיפה לסיים הרשאה של מחצבה מסוימת, שלא הסתיים בה חומר הגלם, ולמכרז אותה לאחרים.
יוסי בר-ניב: אם אני נותן שנה פרק זמן, זאת אומרת בשנה הזאת אני לא יכול למכרז אותה לאחרים.
אורי אריאל: אבל זה פעם אחת.
יוסי בר-ניב: בטח שלא להגדיל את זה מעבר.
אורי אריאל: לי לא אכפת.
אורי אריאל: שנה ושלושה חודשים, יהיה עוד קצת.
גדעון גלעדי: דווקא הנימוק הזה, היות ו-80% או 85% בשוק החציבה נמצא אצל הגדולים, ולהם יש הרבה שנים קדימה, הם בכלל לא מודאגים מפקיעת הרישיונות שלהם.
גדעון גלעדי: אז שוב, יוצא שרוב השוק לא מודאג מפקיעת רישיון, ודווקא החלשים המסכנים שמחר לא יהיה להם מה לאכול ולהאכיל את הילדים שלהם, דווקא הם עכשיו נופלים.
אורי אריאל: מצדי אפשר להאריך את זה בקצת.
יריב לוין: אפשר לעשות כמו בליכוד – 16 חודש.
אורי אריאל: אוי ואבוי.
אורי אריאל: אני לא יכול להסכים לזה בהגדרה.
יוסי וירצבורגר: מה זה ה-16 חודש?
יריב לוין: זאת תקופת ההכשרה לזכות לבחור בליכוד.
כרמל שאמה-הכהן: אגיד לך מה אני הבנתי.
כרמל שאמה-הכהן: מה שאתם מציעים זה שמרגע שפקע הרישיון, ויש מפות מדידה, ולפני כן היה שנה רישיון בתוקף, הוא יוכל להמשיך ולמכור את אותו מלאי במשך שנה.
איתי עצמון: יכול למכור את החומר.
איתי עצמון: החומר הזה יכול להימכר גם עוד שנתיים, כל עוד הוא נחצב כשהרישיון היה בתוקף.
כרמל שאמה-הכהן: לא, תקשיב טוב.
יוסי וירצבורגר: כן, אבל בתוך שנה.
אורי אריאל: הם שמים הגבלה.
דורון טישמן: סליחה, יש פה איזה עירוב תחומים.
דורון טישמן: יש מחצבות שבאמת מסיימות את פעולתן, נגמר החומר.
דורון טישמן: אז מה, הוא לא יכול למכור את החומר שנשאר לו?
דורון טישמן: נגמר החומר לחצוב, הוא לא יכול למכור את המלאים שלו?
דורון טישמן: זה קניין שלו, זה רכושו.
דורון טישמן: מחצבה שנגמר החומר לחצוב.
דורון טישמן: יש לה ערימות של 5 מיליון טון, שנחצבו בזמן שהיה רישיון.
דורון טישמן: נגמר, לא חוצבים יותר.
דורון טישמן: אין פיצוצים, אין באגרים.
דורון טישמן: זה רכוש שלו, זה קניינו.
דורון טישמן: מי יכול להגיד לו: אתה לא יכול למכור את הרכוש שלך?
דורון טישמן: עכשיו אי אפשר לקחת את זה הביתה?
יוסי וירצבורגר: זה לא רכוש שלו.
יוסי וירצבורגר: הוא עוד לא שילם למדינה.
דורון טישמן: זה רכוש שלו, והוא צריך למכור ולשלם תמלוג עליו.
יוסי וירצבורגר: הוא ימכור את זה אם יש לו רישיון חציבה.
יוסי וירצבורגר: אם אין לו רישיון חציבה, הוא לא צריך להיות שם.
דורון טישמן: לא, הוא כבר לא חוצב.
דורון טישמן: הסתיים.
יוסי וירצבורגר: הסתיימה?
יוסי וירצבורגר: החזירה למנהל או לא?
דורון טישמן: לא החזירה.
יוסי וירצבורגר: למה לא החזירה?
דורון טישמן: ככה.
יוסי וירצבורגר: אין ככה.
דורון טישמן: יש לה זכויות.
דורון טישמן: אתה יודע מה?
דורון טישמן: מחצבה בקרקע פרטית, אסור להם למכור?
יוסי וירצבורגר: לא, יהיה לו רישיון חציבה.
דורון טישמן: אבל לא יהיה לו, הוא לא צריך.
דורון טישמן: הוא לא חוצב.
יוסי וירצבורגר: הבנתי מה הם אומרים.
יוסי וירצבורגר: אני לא מכיר מחצבה, שגם אם היא לא חצבה בה שנה, לא ביקשה את רישיון החציבה.
יוסי וירצבורגר: עלותו של רישיון חציבה לשנה היא 3,700 שקל.
יוסי וירצבורגר: נכון, כמה האגרה?
דורון טישמן: הבעיה היא לא העלות.
דורון טישמן: המפקח על המכרות שואל את המנהל אם לתת.
דורון טישמן: ואם המנהל אומר לא, הוא לא נותן.
יוסי וירצבורגר: אבל אתה עוד פעם מערבב את זה.
יוסי וירצבורגר: למה המנהל לא נותן?
אורי אריאל: חברים, סליחה.
אורי אריאל: אם המחצבה בשטח פרטי והיא גמרה את עבודתה, יש לה שטחים עתידיים ויש לה חומר, אז הוא לא נותן אישור?
יריב לוין: הוא לא יכול - - -
אורי אריאל: לא משנה.
אורי אריאל: לא נותנים אישור?
אורי אריאל: תראו, אפשר להביא כל דבר אבסורד.
אורי אריאל: לקחת את הדוגמה האחרונה שאולי פעם תקרה למישהו בעוד 70 שנה.
אורי אריאל: אנחנו לא דנים ככה.
אורי אריאל: דנים לפי הכללים.
אורי אריאל: יש חריגים – יש חריגים.
אורי אריאל: בכל חוק יש חריגים, ומנסים – לפחות ככה אני שומע מיוסי וגם מהמנהל – ללכת לקראת, כשיש סיבה, כשהיא מוצדקת.
אורי אריאל: כשיש ויכוח אמיתי, כמו שכנראה יש ב"גשר" – אני לא מכיר בכלל את הפרטים שם – אומרים יש ויכוח.
אורי אריאל: הוא אחראי על נכסי המדינה, הוא אחראי על תמלוגי המדינה.
אורי אריאל: הוא לא צריך לוותר כי אנחנו רוצים של"גשר" תהיה עבודה.
אורי אריאל: עם כל הכבוד, ואני רוצה, וכולם פה רוצים.
אורי אריאל: כולם רוצים ש"גשר" יחיו טוב מהמחצבה.
אורי אריאל: אבל אדרבה, תלכו, תסדרו את זה.
אורי אריאל: אתם יודעים שהולך להיגמר הרישיון, לא צריך לבוא בלילה קודם ולהגיד: אויש, אנחנו חייבים מחר את הרישיון.
אורי אריאל: יש מספיק זמן, זה מתנהל שנתיים אני שומע.
אורי אריאל: אני לא רוצה להיכנס לפרטים.
אורי אריאל: אם זה טעות, אז אולי זו דוגמה לא טובה.
דורון טישמן: זה בבית-משפט.
אורי אריאל: אז זה בבית-משפט, מה לעשות?
דורון טישמן: אתמול הסיכום עם כולם, כולל עמותת "ירוק עכשיו", היה שאנחנו עושים שני דברים.
דורון טישמן: נותנים עוד אורכה של שנה בגלל שהרישיונות לא מתחדשים, זה סעיף אחד.
דורון טישמן: סעיף שני שסיכמנו, זה מלאי שנחצב קודם.
דורון טישמן: שאלו אותי שאלה נכונה: איך יודעים מה זה מלאי שהיה קודם?
דורון טישמן: אז סוכם שזה יהיה באמצעות מפה פוטוגרמטרית שתיעשה במועד פקיעת הרישיון או סמוך לפקיעת הרישיון או בחודש של פקיעת הרישיון.
דורון טישמן: אבל לא צריך לערבב את שני הסעיפים האלה.
דורון טישמן: כל אחד עומד בפני עצמו.
איתי עצמון: כרגע אנחנו מדברים רק על המלאי הקיים.
איתי עצמון: זה הסעיף שכרגע אנחנו מדברים עליו.
דורון טישמן: מלאי קיים.
דורון טישמן: לא צריכה להיות הגבלת זמן על מכירת מלאי קיים.
יוסי וירצבורגר: ודאי שיש.
דורון טישמן: אנחנו לא מדברים על מכירה, אנחנו מדברים על זה שאנחנו מכניסים לבית-סוהר את מי שקונה.
דורון טישמן: תבינו על מה אנחנו מדברים.
דורון טישמן: החוק הזה הוא רק לגבי קונים.
דורון טישמן: אם בעל המחצבה עושה עבירה אז אפשר לעשות לו הרבה דברים רעים.
דורון טישמן: אנחנו מדברים על קונה.
דורון טישמן: לשלול מקונה את הזכות לקנות את חומר המחצבה של מישהו שחצב אותו כשהיה רישיון?
יוסי בר-ניב: מה קורה אם אני רוצה למכרז את המחצבה הזאת הלאה?
דורון טישמן: אז או שתגיע להסכם עם בעל המחצבה שאתה מפנה, או שילכו איתך לבית-משפט, או שיפנו.
דורון טישמן: מה שמתנהל בשטח היום.
יוסי בר-ניב: ואז אתה אומר לי: אדוני, יש לי חוק והחוק נותן לי - - -
דורון טישמן: החוק לא מגן עלי.
דורון טישמן: הוא מדבר רק על הקונה.
אורי אריאל: החוק לא תופס על מחצבה.
אורי אריאל: הוא תופס עלי כקליינט שבא לקנות עם משאית חומר, ואני קונה לא חוקי.
אורי אריאל: הרי לכם יש כללים למחצבות.
אורי אריאל: חבר'ה, בעניין הזה ההערה היא נכונה.
אורי אריאל: אתם עובדים עם מחצבות לפי חוקים קיימים.
אורי אריאל: אנחנו באנו מתוך ראייה של המציאות בשטח, שיש פיראטים.
אורי אריאל: אמרנו: בואו נכביד על זה.
אורי אריאל: אז אמרנו לא לאורי אריאל הפרטי לצורך הדוגמה, שבא עם הטנדר של אח שלו ולוקח קוב אבנים לא יודע למה, אבל כשבאות משאיות הן צריכות לקנות.
אורי אריאל: ואם הן קנו לא ממקום שיש לו רישיון, מקום לא חוקי, גם הן – המשאיות, לא המחצבה, החוק הוא על אלה שקונים עכשיו – ברי ענישה, ואפילו חמורה יחסית.
אורי אריאל: כדי לקטוע את המציאות הזאת שנמשכת עשרות שנים ככה.
אורי אריאל: אבל זה לא משנה את מצבכם מולם.
אורי אריאל: אתה עכשיו רוצה דרך החוק הזה לסדר את כל בעיות המכרות?
אורי אריאל: אני שמח, אבל זה לא החוק הזה.
אורי אריאל: תביאו הצעת חוק ממשלתית להסדיר את פתיחת השוק.
אורי אריאל: זה לא בחוק הזה.
יוסי וירצבורגר: אני מרגיש שמה שנעשה עכשיו פה זה שיטת הסלאמי.
יוסי וירצבורגר: בישיבה הקודמת – לפני שתיים, סליחה, בקודמת לא הייתי פה, הראשונה – באמת נכנס העניין הזה שרישיונות חציבה מדי פעם נפסקים בגלל בעיה בירוקרטית.
יוסי וירצבורגר: עכשיו רוצים פה זכות קניין מלאה.
יוסי וירצבורגר: ואז אמרנו: אוקיי, באמת צריך להמשיך לתת להם למכור את המלאים כדי לא לחנוק אותם.
יוסי וירצבורגר: עכשיו פתאום הופכים את זה למצב שאני גמרתי עכשיו את המחצבה שלי, ההרשאה שלי עם המנהל היתה ל-20 שנה – אפילו במכרז, לא המחצבות הישנות – אוטומטית פה אומרים שהמכרז שלי הוא לא ל-20 שנה, הוא ל-21.5 שנים.
דורון טישמן: לא נכון, ממש לא אומרים את זה.
יוסי וירצבורגר: זה מה שאתה אומר.
דורון טישמן: אני אומר שלא תוכל להכניס לכלא את מי שקנה ממני.
דורון טישמן: אותי אתה יכול להכניס לכלא אם אני לא בסדר.
יוסי וירצבורגר: אני רוצה להקשות עליך, שאחרי 20 שנה באמת לא תמכור, כי אני רוצה שאחרי 20 שנה תלך.
דורון טישמן: אבל אם נשאר לי מלאי?
ענב שורץ: נשאר מלאי.
ענב שורץ: איך לא נמכור?
יוסי וירצבורגר: המחצבות חול שהיו באשקלון – הם גם גנבו חול, אבל לא משנה – כשהם העריכו שהם לקראת הסוף, הם לקחו חצי מיליון טון מהמחצבה, העבירו את זה לקרקע פרטית, כי הם ידעו שמהמחצבה הם צריכים לצאת, ואת המלאי שלהם הם שמו במקום אחר.
דורון טישמן: זה לא אותו דבר.
דורון טישמן: חול אתה לא צריך לעשות כלום, אתה רק מעמיס את זה.
דורון טישמן: פה אתה יוצר את החומר, אתה מפוצץ, אתה גורס.
יוסי וירצבורגר: אז אתה יודע שחצי שנה קודם תפסיק לפוצץ.
יוסי וירצבורגר: אתם עושים פה משהו שאנחנו לא דיברנו עליו.
דורון טישמן: בדיוק דיברנו עליו.
דורון טישמן: אראה לך גם את הנוסח.
יוסי וירצבורגר: דיברנו על מלאים לשנה.
יוסי וירצבורגר: בדיוק על זה דיברנו.
דורון טישמן: דיברנו על שנה סעיף אחד, ומלאים סעיף שני.
דורון טישמן: נמצא פה הנציג של העמותה, הוא יכול לאשר.
דורון טישמן: על מה דיברנו אתמול?
דורון טישמן: גם העוזר הפרלמנטרי היה.
דורון טישמן: זה מה שדיברנו.
דורון טישמן: שני סעיפים נפרדים.
דורון טישמן: לא ערבבנו את זה.
איתי עצמון: הוועדה מחליטה.
איתי עצמון: מה שמסכמים זה דבר אחד, אבל חברי הכנסת בוועדה הם אלה שמקבלים את ההחלטות.
דורון טישמן: ברור, אבל האשימו אותי שאני משנה פה משהו.
דורון טישמן: בדיוק להיפך.
דורון טישמן: רציתי לשאול: מה קורה במקרה שבו נשלל או פוקע רישיון לחיצוב?
דורון טישמן: מה קורה עם המחצבה או עם החומרים?
דורון טישמן: למי הם עוברים?
דורון טישמן: מה הסטטוס שלהם?
דורון טישמן: אני שואל את משרד האנרגיה.
יוסי וירצבורגר: של המדינה.
יוסי וירצבורגר: הם לא יכולים להוציא את זה.
יוסי וירצבורגר: בפרקטיקה מה שקורה היום, ואנחנו פה נותנים גושפנקה למה שקורה היום ואין לי בעיה עם זה, אבל לשנה.
יוסי וירצבורגר: מחצבת "גשר" המשיכה למכור מהשטח, הקפדנו שהם לא יחצבו, ולא עצרו אותם.
יוסי וירצבורגר: מכרו מלאים, תודה רבה.
גדעון גלעדי: אני לא מתיימר, אבל אני זוכר שהיה דיון משפטי גדול לפני 25, 30 שנה עם חברה בחיפה, שחצבה חומר באתר עבודה, ובית-משפט בפירוש קבע שהיות שהם חצבו את החומר, החומר הוא שלהם.
גדעון גלעדי: מה שמגיע למדינה, מגיע למדינה, אבל החומר הוא שלהם.
גדעון גלעדי: והיה מדובר אז במיליונים.
גדעון גלעדי: לרסקי קראו לקבלן, וכל אחד יכול למצוא את זה.
יוסי וירצבורגר: אומרים לך רק לכמה זמן הוא שלך.
גדעון גלעדי: לא, קניין זה קניין וזה שלו.
גדעון גלעדי: זה שהוא חייב למדינה, זה כמו מס.
גדעון גלעדי: אם לא שילמתי מס הכנסה זה אומר שעדיין הבקבוק הזה הוא לא שלי?
גדעון גלעדי: כשאני אמכור אותו אני צריך לשלם מס, אבל בינתיים הוא שלי.
יוסי וירצבורגר: אשאל את הוועדה.
יוסי וירצבורגר: המכרז של התקשורת.
יוסי וירצבורגר: רמי לוי קיבל את התדרים של הרשת הסלולרית - -
לאה ורון: MVNO.
יוסי וירצבורגר: - - ויום אחרי זה כבר לא שלו, נכון?
יוסי וירצבורגר: אז הם קיבלו את המחצבות.
לאה ורון: ההשוואה היא לא במקום.
לאה ורון: הוא משתמש בתשתית של חברת סלולר.
איתי עצמון: הדוגמה לא טובה.
איתי עצמון: אתה מתכוון בכלל למקרה שבו המדינה נותנת זיכיון לגוף פרטי להשתמש במשאב.
כרמל שאמה-הכהן: הזיכיון לערוץ-10 זו דוגמה טובה.
גדעון גלעדי: יוסי, אני "קוקה קולה", יש לי בקבוקים במחסן.
גדעון גלעדי: הם לא שלי בגלל שעדיין לא שילמתי את המס בגין המכירה שלהם?
יוסי בר-ניב: זה לא אותו דבר.
יוסי וירצבורגר: המים בצנרת עוד לא שלך.
יוסי וירצבורגר: מה שכבר בתוך המפעל הוא שלך.
גדעון גלעדי: אבל על זה אני מדבר.
גדעון גלעדי: זה מוצר סופי.
לאה ורון: חומרי החציבה הם כמו מים.
דורון טישמן: זה כמו נפט.
דורון טישמן: הפקתי נפט, הוא שלי.
יוסי וירצבורגר: סליחה, אבל לא הפקת אותו.
דורון טישמן: כן הפקתי.
יוסי וירצבורגר: לא הפקת עדיין.
כרמל שאמה-הכהן: נראה לי שגם אם ניתן לכם ארכה שנה, לא תגיעו להסכמה.
יוסי בר-ניב: יש את החוזים של המנהל, שבעצם זה החוזה מול המדינה, והרישיון רק נותן עוד גושפנקה, אבל חוזה בין המחצבה ובין המנהל אומר דברים מפורשים.
יוסי בר-ניב: וחלק מהחוזים – גם החוזים הסטנדרטיים האחרים שלא קשורים למחצבות – של חומרי גלם אינם של בעל החוזה.
יוסי בר-ניב: כתוב במפורש.
דורון טישמן: למעט מה שמופיע בחוזה.
דורון טישמן: למעט האבנים שנחצבו.
דורון טישמן: אם מוצאים נפט במחצבה, זה לא שייך לה, זה נכון.
גדעון גלעדי: תוצרת גמורה מוכנה להעמסה על הרכב.
יוסי בר-ניב: אם אין רישיון, או לחילופין פקע תוקף החוזה - - -
אורי אריאל: תחזור לשנה, וזהו.
דורון טישמן: אנחנו מוכנים את השנה לגבי פקיעת הרישיון, אבל מלאי לא צריך להיות מוגבל בזמן, אם הוא מגובה.
כרמל שאמה-הכהן: בואו נקריא שוב ונצביע.
כרמל שאמה-הכהן: כן, תקריא בבקשה.
איתי עצמון: כמובן נוסח ראשוני בלבד: על אף האמור בסעיף (א), החובה לקבל העתק של רישיון בתוקף לא תחול לעניין קבלה או רכישה של חומר חציבה שנחצב כשהרישיון היה בתוקף, אם קיבל הרוכש אישור של המפקח על המכרות המעיד, על סמך מפת מדידה שמסר לו בעל המחצבה, כי החומר נחצב כשהרישיון היה בתוקף, וכי הרישיון היה בתוקף שנה ברציפות לפחות ממועד הרכישה.
איתי עצמון: השאלה היא אם באמת תוגבל כאן האפשרות למכור את החומר למשך תקופה מסוימת.
אורן תמיר: אני מציע, כדי שיהיה ברור, אם אפשר, שהאישור עצמו יהיה מוגבל בתוקף, דהיינו שנה מיום פקיעת הרישיון.
אורן תמיר: לכתוב אישור בתוקף כמו שכתבנו "רישיון בתוקף", וכך גם יהיה ברור שאם יש מקרים מיוחדים כמו למשל - - -
איתי עצמון: כלומר אתה מציע להגביל את תוקף האישור?
כרמל שאמה-הכהן: את האישור שנותן הממונה?
אורן תמיר: בוודאי.
אורן תמיר: זה יהיה מאוד פשוט, וכך גם אם יש מקרים מיוחדים, כמו למשל שמנהל מקרקעי ישראל יצא כבר למכרז לגבי השטח הזה וצריך לפנות את הבעלים, אפשר גם להגביל את תוקף האישור לפחות משנה.
איתי עצמון: אז אתה מציע שאת התוקף של האישור יקבע המפקח על המכרות, ובלבד שהתוקף לא יעלה על שנה?
אורן תמיר: בדיוק.
אורן תמיר: זה נדמה לי הכי טוב.
אורן תמיר: זה יהיה ברור מבחינת הכול, מי הם המוכרים, הרוכשים.
אורן תמיר: ככה זה צריך להיות.
אורן תמיר: לא צריך לפשפש במפות המדידה, זה הולך על אותו היגיון עצמו.
כרמל שאמה-הכהן: מקובל עלינו?
דורון טישמן: מה זה לא יעלה על שנה?
דורון טישמן: אז הוא ייתן לחודש.
יוסי וירצבורגר: יש את השיקול דעת.
יוסי וירצבורגר: אני לא מצליח להבין, דורון.
יוסי וירצבורגר: גם היום - - -
דורון טישמן: אתה תקבל קידום, ואנחנו נמצא את עצמנו עם מישהו שאני לא יכול לסמוך על זה שאתה אומר - - -
יוסי וירצבורגר: אגיד לך יותר מזה.
יוסי וירצבורגר: אני אקבל קידום – מה אני אהיה, המנכ"ל?
יוסי וירצבורגר: אני לא רוצה להיות מנכ"ל.
דורון טישמן: שר?
כרמל שאמה-הכהן: מה עכשיו התבלבלתם?
יוסי וירצבורגר: הם מתעצבנים שיכול להיות שאני אתן רק לחודש.
יוסי וירצבורגר: אבל גם רישיון חציבה.
כרמל שאמה-הכהן: לא, יהיה להם שנה.
כרמל שאמה-הכהן: לא יהיה לך אפשרות לתת להם חודש.
יוסי וירצבורגר: היום את רישיון החציבה אני לא מוגבל בזמן.
יוסי וירצבורגר: אני יכול לתת להם רישיון חציבה לשלוש שנים, אני יכול לחודשיים.
אורי אריאל: סליחה רגע, חברים.
אורי אריאל: דבר ראשון, הוועדה מחליטה לקדם את יוסי, בסדר?
אורי אריאל: על זה יש הסכמה.
אורי אריאל: דבר שני, מדברים על דברים סבירים.
אורי אריאל: תמיד אפשר להגיד על כל דבר – אמרתי את זה כבר קודם – יש מקרה כזה, אני זוכר כזה.
אורי אריאל: יש התנהלות סבירה.
אורי אריאל: אם ההתנהלות היא לא סבירה, או חס וחלילה לא חוקית, מה שלא עולה על דעתנו, יש בתי-משפט.
אורי אריאל: אנחנו לא רוצים שאף אחד יגיע לבתי-משפט, אז אנחנו משאירים את ה"שפיל" לממונה או למדינה בגדול, להגיד למחצבה פלונית: אוקיי, הייתי אצלכם.
אורי אריאל: הרי מכירים אתכם?
אורי אריאל: עוד פעם, אנחנו מדברים דווקא על המסודרים.
אורי אריאל: אז לא חושדים שיש פה איזה מערכת – סלחו לי על הביטוי – "מאפיוזית".
אורי אריאל: "מחצבות כפר גלעדי" זה גוף מוכר עשרות שנים, "גבס גשר", ואפשר להמשיך בלי שאף אחד ייעלב.
אורי אריאל: אלה הגדולים, מסודרים.
אורי אריאל: בסדר, נתקעו, אז אנחנו משאירים "שפיל" כדי לתמרן, אבל לא להכניס את המערכת למצבים שהיא לא יכולה לעמוד בהם, והיא הופכת להיות עבריינית.
אורי אריאל: אבל לא צריך להפוך את זה לאידיאולוגיה.
אורי אריאל: אז עוד זמן כזה ועוד זמן כזה.
אורי אריאל: הממונה מסתכל על המצב.
אורי אריאל: כמו שהוא אמר, אני חושב שזו דוגמה בסדר גמור, וזה לא רק בגלל שקוראים לו יוסי במקרה הזה.
אורי אריאל: רואה מחצבה כמו "גשר", שיש לה מלאי, היא נתקעה, יש בירור, אז הוא נותן לה להוציא את זה.
אורי אריאל: חברים, אפשר להסכים על זה ולהתקדם.
אורי אריאל: הסכמנו על שנה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה נימקת משהו אחר.
כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר שזה יכול להיות גם אפילו יום.
יוסי וירצבורגר: כן, ודאי.
אורי אריאל: אני לא אומר - - -
כרמל שאמה-הכהן: אל תגיד לי שאתה לא אומר.
אורי אריאל: תן לי לגמור את המשפט.
אורי אריאל: אני אומר שזה עד שנה מכיוון שלא צריך עכשיו ליצור מצב - - -
כרמל שאמה-הכהן: לא, אבל - - -
אורי אריאל: כן, זה יכול להיות יום כי נשארו שמונה משאיות להוציא ולא רוצים לפגוע בבעל המחצבה.
אורי אריאל: אז הוא מוציא את זה ביום אחד, שמונה משאיות.
איתי עצמון: מה ההחלטה לגבי תוקף האישור?
איתי עצמון: שנה?
יוסי וירצבורגר: חברי הכנסת, היום רישיון חציבה, מחצבה שחורגת לי במשהו, אני נותן לה - - -
כרמל שאמה-הכהן: למכור מלאי שיש להם.
אורן תמיר: אני יכול להגיד משהו?
אורן תמיר: אני חושב שכל העניין פה נוגע לשאלה עקרונית, מה הזכויות שיש לאותם חוצבים במשאבים האלה?
אורן תמיר: פה נזכרה מנציגי החוצבים המלה קניין – "קניין שלהם".
אורן תמיר: זו לא התפיסה הנכונה.
אורן תמיר: מדובר במשאב ציבורי.
אורן תמיר: ככה מתייחסים לזה.
אורן תמיר: הוא שייך למדינה.
דורון טישמן: אחרי שהוא נחצב הוא ציבורי?
אורן תמיר: גם אחרי שהוא נחצב.
אורן תמיר: כל הזכויות של החוצבים במשאבים האלה כפופות לזיכיונות, להיתרים, לרישיונות ולמדיניות המדינה במשאבים הללו.
אורן תמיר: להגיד שהממונה יצטרך לתת אישורים שנה פיקס, זה סוטה מהתפיסה המקובלת היום של מה הם משאבים ציבוריים.
יוסי וירצבורגר: חבר הכנסת, להגיד לך מה יקרה?
יוסי וירצבורגר: תבוא מחצבה שאני יודע שמוכרת 500,000 טון בחודש, ואני אראה שיש להם מלאים של 50,000 טון בחודש.
יוסי וירצבורגר: במקום לתת להם עוד חודשיים למכור, כי אתה אומר לי תן להם או שנה או כלום.
יוסי וירצבורגר: אני לא אתן להם, כי אני יודע ששנה זה מיותר.
יוסי וירצבורגר: הם רק מורחים את העסק.
קריאה: אתה לא צודק.
קריאה: זה לפי המפה.
גדעון גלעדי: יוסי, אתה לא צודק.
גדעון גלעדי: אנחנו נוכחנו עד עכשיו שכל מלאי שיוצרים במחצבות הוא בסופו של דבר נמכר.
גדעון גלעדי: תן לו לנהל את המדיניות שלו.
יוסי וירצבורגר: אני אומר:
יוסי וירצבורגר: במחצבה יש מלאי של 50,000 טון.
יוסי וירצבורגר: אתה מוכר 500,000 טון בשנה.
יוסי וירצבורגר: אין היגיון שאני עכשיו אתן לך זכות בקרקע לשנה.
גדעון גלעדי: בסדר.
גדעון גלעדי: אבל אני רוצה להעיר לאורן.
גדעון גלעדי: מפעל "נביעות" מילא מיליון בקבוקים עם מים, שהם משאב של המדינה, שמסופק לפי מדיניות המדינה וכל הדברים היפים שציינת.
גדעון גלעדי: ברגע ש"נביעות" מילא את הבקבוקים, הבקבוקים עם המים שבתוכם הם קניין של נביעות, נקודה.
גדעון גלעדי: וכל מה שאמרת פה לדעתי צריך חשיבה נוספת.
אורן תמיר: אני הולך לפי פסיקת בג"ץ, ועל-פי התפיסה המקובלת אצלנו.
גדעון גלעדי: הוא לא פסק בעניין.
אורן תמיר: ודאי שפסק.
יריב לוין: ההבחנה בין המים לבין המחצבות היא מאוד פשוטה.
יריב לוין: הקניין הוא במים, הוא לא בקרקע שממנה מפיקים את המים וכן הלאה.
יריב לוין: זה ההבדל.
לאה ורון: מדובר על חומרי חציבה שכבר נחצבו.
יריב לוין: לו לצורך הדוגמה התיאורטית היה לוקח מישהו את חומרי החציבה האלה שהוא כבר חצב ומוציא אותם מהמקום אין בעיה עם זה לאף אחד.
יריב לוין: ולכן הדוגמה של המים היא לא מתאימה כי היא לא אותו דבר.
יריב לוין: הבעייתיות מהזווית שלהם, אם אני רואה אותה נכון, היא שאתם בעצם ממשיכים להחזיק בקרקע תחת האצטלא של העובדה שיש שמה חומר חציבה שלכם שאתם זכאים להמשיך ולמכור אותו לפרק זמן.
יריב לוין: ולכן הם אומרים דבר שיש בו היגיון רב: אם כך, צריך להגביל, ולהגביל הגבלה שהיא לא לפרק זמן בלתי מוגדר וארוך מדי, כדי שתחת הרצון הזה לאפשר פרק זמן למכירת חומרי החציבה שכבר נחצבו לא נימצא במצב שבו הקרקע מנוטרלת.
יריב לוין: זה כל הסיפור.
יריב לוין: ולכן אם היתה פה איזושהי הצעה שדיברה על פלוס מינוס שנה, שהם יכולים לחיות אתה, אני חושב שזה סביר.
כרמל שאמה-הכהן: אמרנו שנה, אבל הם רוצים שזה יהיה עד שנה.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר שהממונה יכול לקבוע גם יום אחד.
רועי גולדשטיין: שיהיה שיקול דעת לממונה.
אורי אריאל: המדינה אומרת עד שנה.
אורי אריאל: יש מקומות שמספיק חודש, והם רוצים לצאת למכרז.
אורי אריאל: בניגוד לדעתי בהיותי אופוזיציונר, אני רוצה להגיד שאני חושב שאפשר לסמוך על המדינה שלא תנצל את זה שזה עד שנה לרעה.
אורי אריאל: וגם לכם יש ניסיון.
אורי אריאל: אני לא חושב שכל היום מרביצים לכם על הראש.
דורון טישמן: "או-אה".
אורי אריאל: אני תמיד בוחן בהחלטות מה קורה.
אורי אריאל: כמה זה "חלם" או "סדום".
אורי אריאל: 95% זה "חלם".
אורי אריאל: ההוא לא העביר להוא, ההוא לא אמר להוא, ההוא לא כינס את הוועדה וכולי.
אורי אריאל: יש "סדום", שבכוונה עושים לכם?
אורי אריאל: אני חושב שנציגי המדינה אמונים על מנהל תקין, הם יודעים שזה עומד לבתי-משפט, לבג"צים.
יריב לוין: אפשר גם לקבוע איזשהו סף מינימום, שיגיד שזה לא יפחת משלושה חודשים נניח.
אורי אריאל: אתה יודע מה?
אורי אריאל: זו התשובה.
יריב לוין: ולא יעלה על שנה, ובדרך הזאת לפתור.
יריב לוין: ואפשר אגב, אם רוצים עוד יותר, גם לתחום את שיקול הדעת.
כרמל שאמה-הכהן: לא יפחת מחצי שנה ולא יותר משנה.
יריב לוין: כן, זהו.
יריב לוין: נגמור את הסיפור.
איתי עצמון: הערה נוספת לעניין אותו סעיף שקראתי.
איתי עצמון: הסעיף כאן מדבר על קבלה או רכישה.
איתי עצמון: כשקראנו את הסעיף לפני הדיון חשבנו שיכולה להיווצר כאן סיטואציה קצת אבסורדית, שאדם למשל עושה הזמנה טלפונית של חומר חציבה ולפי הסעיף הזה הוא יצטרך לקבל תעודת משלוח ועותק של רישיון, ולאחר מכן הוא שולח מוביל מטעמו לקחת את החומר, ואז מי שמוביל מקבל את החומר, ואז הוא שוב צריך לקבל בעצם העתק של רישיון ותעודת משלוח.
איתי עצמון: השאלה אם לא כדאי לפשט את התהליך הזה, ולומר: לא יקבל לידיו, בין בתמורה ובין אם לאו, ולמחוק: ולא ירכוש חומר חציבה.
איתי עצמון: כלומר מדובר על קבלה של חומר חציבה, לא משנה אם שילמתי או לא שילמתי, ברגע שבאתי לקבל את החומר במישרין אני צריך לקבל תעודת משלוח והעתק של רישיון.
יריב לוין: לא בעיה.
אורי אריאל: אם כי היום בתקשורת שלנו אין שום בעיה לתת ל-20 איש שבדרך, אבל בסדר, אם זה מקל על מישהו.
אורי אריאל: המדינה, תתעוררו, אתם אתנו?
אורי אריאל: תעשו עם הראש.
יריב לוין: אני חושש שהדיון הזה עוסק ב"חפירות" תרתי משמע.
אורן תמיר: רק עוד הצעה לעניין הזה.
אורן תמיר: הניסוח המקורי שהובא הנה בהכנה לקריאה ראשונה דיבר על רכישה וקבלה, והכוונה היתה בין היתר לכלול את המובילים שבאים בעצם לתוך המחצבה ומובילים בשם רוכשים.
אורן תמיר: בניסוח הקיים יש איזה ספק אם זה נכנס, אז אני מציע לשם הבהירות כדי להבטיח שהמובילים ייכנסו להוסיף גם את המוביל.
אורן תמיר: הנוסח הוא עכשיו: במסגרת עיסוקו שימוש בחומרי חציבה, לרבות למסחר או להובלה, כי "שימוש בחומרי חציבה" לא בהכרח אומר מוביל.
יריב לוין: כן, זו הערה חשובה, כי זה הלב של כל הסיפור.
אורי אריאל: המוביל הוא הלב של העניין.
איתי עצמון: אם זאת הכוונה, עדיף לחדד.