GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוחמה אברהם-בלילא: בטחון זה לא בטחון במונח הצבאי שלו כי בטחון לאומי מתחיל מן הבטחון התזונתי של אזרחי ישראל וזה יכול לבוא לידי ביטוי בכך שאם לא נטפל בו כראוי אז ניווכח לדעת בעוד כמה שנים יש במדינת ישראל אוכלוסיה שסובלת מהשמנת יתר, וזו לא אותה אוכלוסיה שנמדדת במעגל של המעמד הגבוה אלא באמת בקרב אותם אנשים שהם נמצאים בשכבות החלשות.
רוחמה אברהם-בלילא: בעבר, היתה תופעה של רעב ואנחנו זוכרים את אותם הילדים עם הבטן הנפוחה שסובלים מרעב והיום, ואנחנו חווים תופעה של ילדים שמנים שלא מקבלים אוכל שמורכב נכון, אוכל שהוא בריא.
רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לכולם, לכל מי שנטל חלק, אני מודה לכל מי שהגיע לכאן, אני מודה לכל מי שמסייע ולך אדוני יושב הראש, תודה רבה.
אלכס מילר: תודה גבירתי, תודה, אנחנו ממשיכים הלאה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: תודה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אני מתרגשת להיות כאן.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אקדים ואומר, שאמנם בגלל ההתרגשות אקריא את הדברים אבל חלק מתחושות לבי אומר בעל פה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אני נולדתי בואדי סליב בחיפה, אין לי חברי ילדות, שליש מתו מסמים, שליש ירדו לזנות והשליש הנותר הם כמוני.
חנה ישעיהו-מרציאנו: שורדים את כל הרעב ואת המצוקה ואת המלחמות.
חנה ישעיהו-מרציאנו: קשה לי, כי חלמתי שכשאני אהיה בוגרת, אדם מבוגר כמו הוריי דאז, עם כל מה שהיה בואדי סליב, אמרתי שזה בטח לא יהיה, המדינה תהיה ותיקה, המדינה תהיה עשירה, אנחנו חכמים, אנחנו נתפתח ונתקדם.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מרגיז אותי, כי הילדים של היום לא מקבלים את מה שקיבלנו.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אמנם ראו אותנו וזכרנו חסד שכדאי לדאוג ליהודים אבל היום אין לנו את זה וחבל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אקריא את מה שכתבנו במוקד לבטחון תזונתי בבאר שבע ואני שמחה להיות כאן ולהשמיע את דברינו.
חנה ישעיהו-מרציאנו: "שלום לכולם, שמי חנה מרציאנו ואני פעילה במוקד לבטחון תזונתי למאבק ברעב, זוהי עמותה שהוקמה בשנת 2006 על ידי סטודנטים ומרצים מאוניברסיטת בן גוריון, פעילים ואזרחים בדרום, במטרה לקדם את אחריות המדינה להחזרת הבטחון התזונתי לתושבי ישראל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מחקרים שנערכו בישראל למדידת היקף בעיית חוסר הבטחון התזונתי מצביעים על כך שכחמישית מתושבי ישראל סובלים מרמה כזו או אחרת של חוסר בטחון תזונתי.
חנה ישעיהו-מרציאנו: לאחרונה, סקר שערך המוסד לבטוח לאומי גילה כי 19% מן האוכלוסיה סובלים מחוסר בטחון תזונתי מוכח ומוצהר, מתוכם 8% עם סממני רעב ו 2% עם רעב חמור ביותר.
חנה ישעיהו-מרציאנו: ממצאים חמורים אלה עולים בקנה אחד עם נתוני דוח העוני של המוסד לבטוח לאומי ונתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסמו בנובמבר 2011.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אחת מקבוצות הסיכון העיקריות היא אוכלוסית הילדים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: בשל מחסור כלכלי חמור ילדים מבתי האב הללו חווים לפעמים ימים שלמים ללא אוכל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כמחצית מן הילדים הללו ניזונים מתפריט המתבסס על לחם וממרח בלבד.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כל ילד חמישי הולך לבית הספר ללא אוכל בשל המצוקה והמחסור הכלכלי בבית.
חנה ישעיהו-מרציאנו: המצב חמור ביותר ואני רואה את זה בבתי הספר, אני מורה כבר שלושים ושש שנה, ולבוא ולהגיד שאני נותנת להם את הכריכים שלי יהא לא נכון, אבל, אני בהחלט מכינה תיק גדול עם הרבה כריכים ופירות ושמה את זה בדלת, שלא יראו.
חנה ישעיהו-מרציאנו: לא אני נתתי, לא אני הכנתי, ולא אתם לקחתם.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אין ברירה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: שבע שנים לאחר שחוקק חוק ארוחה יומית לתלמיד מתקבלת בשטח תמונה עגומה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: לא רק שמטרות החוק אומצו והוטמעו באופן חלקי, עדיין מתעוררים קשיים אמיתיים ומנהלתיים ביישום החוק, למרות שעברו כבר ארבע שנים ויותר.
חנה ישעיהו-מרציאנו: באשר להיקף ישום החוק, על פי הנתונים האחרונים מחודש מאי 2011 כ- 164,0000 תלמידים בגנים ובבתי הספר יסודיים בלבד, הלומדים ביום לימודים ארוך, מקבלים ארוחה חמה במסגרת החוק.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אמרה כבוד חברת הכנסת שיש 700,000 ילדים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: 164,000 מתוך 700,000 - האם זה ישום חוק?
חנה ישעיהו-מרציאנו: האם זו הצלחה של חוק?
חנה ישעיהו-מרציאנו: הצלחה של מבצע ממשלתי?
חנה ישעיהו-מרציאנו: חבל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: רפורמת "אופק חדש" הכפילה פי כמה את מספר הלומדים שבע ושמונה שעות ביום אך רובם אינם נהנים ממפעל ההזנה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: שוב, חבל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מחד גיסא התלמידים חייבים להימצא בבית הספר שבע או שמונה שעות ומאידך גיסא, לא מאפשרים לתלמידים תנאים בסיסיים ללימודים אופטימלים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: ברפורמה נקבעה הארוחה החמה כתנאי בסיסי אז זה לא מיושם בכל בתי הספר.
חנה ישעיהו-מרציאנו: הצלחת הרפורמה בחינוך מוטלת בספק בגלל מכשול זה, של אי מתן ארוחה חמה לתלמידים שכן, כולנו יודעים שתלמיד רעב לא לומד.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מצער לציין שבישובים שהוחלט לגביהם כי יכללו במסגרת קבלת ארוחה חמה בהם עומדים התלמידים בקריטריונים לקבלת הארוחה, לא מיושם חוק ההזנה בכלל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: בפועל, פריסת הישובים הזכאים למפעל ההזנה לא תואמת את המצב הסוציו-אקונומי שלהם כך שהרשויות הזכאיות ביותר אינן יכולות להשתתף בתכנית מפעל ההזנה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כך נוצרת אפליה ממלכתית צורמת לאוזן המוסתרת בתוך תהליך יישום חוק הארוחה החמה באשכולות השונים של החברה הישראלית.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כאמור, הלשכה לסטטיסטיקה והמוסד לבטוח לאומי חילקו את הישובים בארץ לאשכולות על פי מצב סוציו-אקונומי.
חנה ישעיהו-מרציאנו: בנוסף, התביעה להשתתפות הרשויות וההורים בעלות מהווה מקור לקשיים רבים ובחלק מן המקרים עלולה להביא למניעת יישומו של החוק דווקא בקרב הזקוקים לו ביותר.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כך נוצר מצב שבו התלמידים חייבים לשהות בבית ספר שמונה שעות כל יום ללא אוכל.
חנה ישעיהו-מרציאנו: ליקויים אלה ואחרים עלו כבר בדוח שפירסם מבקר המדינה בנושא בשנת 2009, לדוגמה, "רשויות מקומיות נוהגות לגבות פעמים רבות תשלום מן ההורים" זו הגבייה הפרוגרסיבית.
חנה ישעיהו-מרציאנו: "דבר זה גורם לכך שמשפחות בעלות מצב כלכלי קשה לא עמדו בתשלומים ולכן ילדיהם לא נהנו ממפעל ההזנה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אכן, עדויות שחלקן פורסמו בעיתונות ובמדיה מציגות מקרים בהם תלמידים נוכחים בכיתה בשעת הארוחה.
חנה ישעיהו-מרציאנו: אך לא מקבלים אותה כיוון שההורים לא שילמו.
חנה ישעיהו-מרציאנו: דבר זה אסור על פי חוק כי זו אפליה ברורה ונראית לעין.
חנה ישעיהו-מרציאנו: בנוסף, גם בבתי ספר שבהם מתקיים מפעל הזנה התלמידים לא תמיד זוכים להזנה במשך מאה ארבעים וחמישה ימים בהם מתקיים יום לימוד ארוך אלא רק במאה עשרים וחמישה ימים, ובגני הילדים מאה שלושים וארבעה ימים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: " אעבור לסיום כיוון שנתבקשתי.
חנה ישעיהו-מרציאנו: המצב המתואר מעורר מספר שאלות מהותיות.
חנה ישעיהו-מרציאנו: האחת, מדוע קבלת ארוחה לתלמיד החווה חוסר בטחון תזונתי וסובל מסממני רעב מותנית בהשתתפות הוריו בעלות כשגם כך ידם אינם משגת?
חנה ישעיהו-מרציאנו: השניה, איך תיתכן תמונה עגומה וחסרת אחריות של המדינה במצב שכן הילדים של היום הם אזרחי המחר?
חנה ישעיהו-מרציאנו: והשלישית, בתור אזרחי ישראל שגדלו במדינה עוד משנותיה הראשונות שבהן לא היה די כסף, לא היו ידע, ולא נסיון, אנו יכולים להעיד ממקור ראשון על חשיבות מפעל ההזנה שזכינו ליהנות ממנו כילדים בבתי הספר ובגנים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: ארוחה זו היתה עבור רבים מאתנו הארוחה החמה היחידה ביום.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מעבר לכך לא זכינו למזון רב.
חנה ישעיהו-מרציאנו: חשוב לציין כי התשלום אותו שילמנו היה תלוי ברמת ההכנסה של הורינו.
חנה ישעיהו-מרציאנו: מכאן עולה השאלה כיצד ייתכן שמדינה שהגיעה להישגים כל כך גדולים בששים ושלש שנותיה לא מסוגלת היום לדאוג לבטחון התזונתי של מאות אלפי ילדיה כפי שעשתה בשנותיה הראשונות למרות חוסר הנסיון והעוני שהיה במדינה?
חנה ישעיהו-מרציאנו: לאור מצב חמור ופוגעני זה חייבת הממשלה לגלות אחריות כלפי אזרחיה, לפעול לשיפור ותיקון המצב.
חנה ישעיהו-מרציאנו: חוסר בטחון תזונתי אינו לא גזירה משמים אלא בעיה חברתית ההולכת ומתפתחת ומחמירה בישראל מאז שנות ה-90.
חנה ישעיהו-מרציאנו: וזאת בגין המדיניות הכלכלית-חברתית בישראל בעשורים האחרונים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: חברי המוקד לבטחון תזונתי קוראים לממשלה ולכנסת לחיל את חוק ההזנה באופן אוניברסלי על כלל הילדים במערכת החינוך, חטיבת ביניים ותיכון, באחריות, בפיקוח ובמימון מלא של המדינה עבור ארבעת האשכולות הנמוכים.
חנה ישעיהו-מרציאנו: כמו כן יש לבטל את הזיקה בין תכנית ההזנה ליום לימודים ארוך.
חנה ישעיהו-מרציאנו: תודה רבה.
עירית ליבנה: נציגינו נחלקו כי אנחנו מופיעים גם בוועדה לזכויות הילד.
עירית ליבנה: עקרונית, אנחנו רואים בנושא של ארוחה היומית מעבר ל"להשביע את הבטן" מהלך חינוכי כפי שצוין ולזה אנחנו מצרפים הרבה מאד תכניות.
עירית ליבנה: ילד צריך גם לדעת, מעבר לזה שהוא מקבל את ההזנה עצמה, למה הוא נזקק ולמה הוא נדרש כדי למצות יכולות וכו'.
עירית ליבנה: זאת אומרת אנחנו במקביל, ובמיוחד השנה, מעמיקים את כל ההסברה שארוחה היא לא רק כדי להשביע את הבטן אלא שהיא מאפשרת יכולות.
עירית ליבנה: הנושא של הרחבת אחוז הילדים או מספר הילדים, הקביעה היא קביעה שלא בידיי אבל באותם מקומות שאנחנו פועלים בהם – ואני אשמח מאד אם זה יורחב, זה ברור, אין למספר ימים יותר גדול ואין לילדים נוספים.
עירית ליבנה: אני רוצה לציין שאנחנו מאפשרים גם למקומות נוספים להתארגן להזנה שהיא לא במסגרת החוק, אם אנחנו חושבים שזה תהליך חינוכי ובמוסד חינוכי ילד צריך גם לקבל את ההזנה שלו.
עירית ליבנה: אם אכן באותם מקומות שיכולים לאפשר לעצמם ולא לחכות לכספי המדינה אלא לדאוג להזנה, העקרונות התזונתיים הם על פי ההנחיות של – של המחלקה לתזונה, שזה מה שאנחנו בפירוש נותנים לספקים השונים שניגשים למכרז באמצעות האגודה לקידום החינוך, שההנחיות התזונתיות הן על פי הנחיות ומעבר לזה אנחנו שמחים על התאמה של הרכב המזון, הזמן שמגיעה הארוחה, ההתארגנות לקראת, פינוי הפסולת, כל המרכיבים האלה שהם מאד חשובים למערכת החינוך, בנוסף לארוחה עצמה.
עירית ליבנה: אני מאד תומכת במה שחברת הכנסת רוחמה אברהם בלילא אמרה, שבמקומות שבהם זו הארוחה היחידה.
עירית ליבנה: אנחנו פועלים ונשמח לעודד, הנהלים שלנו מותאמים להנחיות ונאפשר כל התארגנות נוספת.
עירית ליבנה: מעבר לזה, אנחנו רק יכולים לברך.
אלכס מילר: נציג משרד הבריאות.
כרמל שאמה-הכהן: יש להם כנס, למשרד הבריאות, הם לא יהיו בכל הוועדות היום, גם אצלי לא.
האני גדיר: שלום לכולם.
האני גדיר: אני רכזת המחלקה לפיתוח כלכלי במכון הנגב אג’יק ובמסגרת התפקיד שלי אני אחראית על ה"קייטרינג של נשות חורה".
האני גדיר: למה זה נקרא "קייטרינג נשות חורה"?
האני גדיר: כי זה קייטרינג שרוב העובדות בו הן נשים, יש רק שני גברים, טבח ועוזר טבח, הוא לא עוזר אלא יותר מרים דברים כך שנדרש גבר.
האני גדיר: הקייטרינג הוקם לפני שלש שנים וחצי כדי לענות על מספר דברים.
האני גדיר: הדבר הראשון הוא להוציא נשים חד הוריות ממעגל האבטלה והעוני, כך שראינו, בשיתוף המכון לנגב אג'יק והמועצה המקומית, שבדקנו את האוכלוסיה שצריכה את זה והיא יכולה - אז מצאנו שנשים חד הוריות הן הכי זקוקות לתעסוקה וגייסנו נשים.
האני גדיר: הן עברו תהליך, הן למדו בקיבוץ כרמי ובקיבוץ נחל עוז, כי המודל של המטבח הוא ממש כמו מטבח של קיבוץ, והיום עובדות בקייטרינג אחת עשרה נשים, ועובדים שני גברים, הם מספקים 3,000 מנות לתלמידי בתי הספר בחורא.
האני גדיר: בעיקר בתי ספר רגילים וגם של החינוך המיוחד.
האני גדיר: אני כל כך גאה שהמודל הזה בא היום לדיון בכנסת, והמודל הזה ניתן להעתקה בכל מקום בארץ, בכל האוכלוסיות, הערבית, היהודית ובכל מקום.
האני גדיר: היום הילדים מקבלים ארוחה שהם אוהבים, משהו שהם רגילים לו, אוכלים בבית.
האני גדיר: אתם צריכים לראות את הנשים מגיעות בארבע וחצי בבוקר, הטבח ועוזרת הטבח שהיא אישה, מגיעים בשתים וחצי לפנות בוקר ומבשלים כל יום אוכל טרי לילדים.
האני גדיר: קשה "לשחק" עם הסוג של הבשר – טרי או לא טרי, אבל, לגבי הנושא של התבלינים וההרכב של המנה, הילדים מקבלים ארוחה בריאה, מנה שהיא עם כל המרכיבים של ארוחה בריאה.
האני גדיר: זה בפיקוח ויש שם דיאטנית וכל חודש מעבירים להם את התפריט של האוכל.
האני גדיר: כל האוכל מבושל בצורה בריאה, השניצלים, למשל, לא מטוגנים אלא אפויים בתנור, שזה מאד מאד חשוב.
האני גדיר: מטבח נשות חורא קיבל דירוג 9 בעמותה לתפנית בחינוך, שהוא הדירוג הכי גבוה בין הספקים של מזון לבתי הספר.
האני גדיר: לגבי הספקים המקומיים, ראש המועצה אמר:
האני גדיר: שמעו אני אדאג שיהיה לכם קייטרינג בחורה ומה שאוכל לעשות אני אתרום אבל מצד שני אני רוצה שהספקים המקומיים יקבלו תיעדוף לאספקה של חומרי הגלם לקייטרינג.
האני גדיר: מה זה תיעדוף?
האני גדיר: הם מגישים במכרז, וזה גרם להרבה ספקים שלא היו רשומים ברשויות להירשם כדי שהם יוכלו לגשת למכרזים האלה.
האני גדיר: לגבי השינוע של האוכל, במקום להביא אותו מבאר שבע, שזה עולה הרבה יותר כסף, מי שמשנע את האוכל לבית הספר הוא תושב הישוב ולקח לו שנה להשיג את האישור הזה.
האני גדיר: התהליך מאד ארוך ולא היה פשוט.
האני גדיר: הרי כל הקריטריונים של קרן רש"י שהיא הזכיין של משרד החינוך, ביניהם גם הנושא של הוותק, היו הרבה קריטריונים מאד מאד קשים.
האני גדיר: באנו ואמרנו להם: שמעו אנחנו הולכים להקים עסק כמיזם חברתי.
האני גדיר: היום הקייטרינג מנוהל על ידי חברה לתועלת הציבור, חל"צ, שרוב החברים בה הם נשים, זה היה לנו חשוב, חלק מהן עובדות בקייטרינג וכל הזמן יש דיונים על הקייטרינג.
האני גדיר: הרווחים של הקייטרינג הולכים לעסקים דומים והיום אנחנו נמצאים באיזון, אחרי שלש שנים וחצי הצלחנו להתאזן ואפילו גם לחשוב על הרחבה: בספטמבר 2012 אנחנו נתחיל לספק 10,000 מנות ובשנה הבאה יהיה לנו עוד מטבח כשר שיספק 20,000 מנות גם למפעלים באיזור.
האני גדיר: אנחנו גאים בפרוייקט הזה ומאד רוצים שהוא יועתק לעוד מקומות בארץ כי אנחנו יודעים מה הצורך.
האני גדיר: תודה לכם.
מיכל גרינברג: שלום, שמי מיכל גרינברג ואני רכזת לשינוי חברתי בשתי"ל - - -
אלכס מילר: מה זה שינוי חברתי בשתי"ל?
מיכל גרינברג: תיכף אגיד.
אלכס מילר: חשוב לי לשמוע מה זה שינוי חברתי בשתי"ל.
מיכל גרינברג: במקרה הזה אנחנו יכולים לדבר על שינוי ותעסוקה.
מיכל גרינברג: תעסוקה ובטחון תזונתי לכמה שיותר נשים בישראל.
מיכל גרינברג: המודל שהקים אג'יק הוא מודל שעונה בעצם על כל הצרכים ואנחנו פועלים ביחד כדי לנסות ולקדם כדי שתהיה הרחבה של המודל הזה, שבכמה שיותר ישובים יוכלו לקום עסקים קטנים של נשים שמעניקים מענה לבטחון תזונתי בשתי רמות האחד, האוכל שמקבלים בבתי הספר, האוכל שהילדים מקבלים הוא אוכל יותר בריא והרמה השניה היא שהרמה הכלכלית של הישוב עולה.
מיכל גרינברג: כמו שנאמר, בישוב חורא, העבודה היא עם ספקים מקומיים וגם יש פרנסה לנשים עצמן.
מיכל גרינברג: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על בטחון תזונתי רק ברמה של אספקת אוכל אלא שגם אנשים בישוב יספקו לעצמם יותר בקלות.
מיכל גרינברג: זה מאד משמעותי כי אחד הדברים שאנחנו מזניחים כשמדברים על בטחון תזונתי, הוא שההגדרה של בטחון תזונתי היא אוכל שאדם יכול לספק לעצמו.
מיכל גרינברג: וכאן אני מגיעה לחלק השני, השאלה איך אנחנו מאפשרים לעסקים כאלה לקום?
מיכל גרינברג: כי עובדה היא שהיום קשה לעסקים כאלה לקום ושמענו קצת על הקשיים.
מיכל גרינברג: היכולת להקל על עסקים כאלה להתקיים יכולה לבוא בשתי רמות ואנחנו יכולים לפתח את זה בדיונים בהמשך.
מיכל גרינברג: רמה אחת היא רמת חקיקה, שלפיה יהיה תיעדוף במכרזים לעסקים שהם חברות לתועלת הציבור שהוקמו על ידי תושבים מקומיים ועל ידי אוכלוסיות מיוחדות.
מיכל גרינברג: ברגע שיהיה תיעדוף כזה יוכלו הרבה יותר עסקים להיכנס.
מיכל גרינברג: גם המחקרים של הכנסת מראים שעד היום לעסקים קטנים יש קושי לפרוץ את תקרת הזכוכית הזו.
מיכל גרינברג: מעבר למכרזים הקושי הנוסף שמדברים עליו הוא אשראי.
מיכל גרינברג: אם אנחנו מדברים על מטבח שצריך לעמוד בתנאי משרד הבריאות אנחנו מדברים על משהו שעולה מליונים, כדי שהוא באמת יעמוד בכל התנאים שאנחנו דורשים ממנו.
מיכל גרינברג: לכן, אם בעבר – ואפשר לדבר על השאלה האם הכספים האלה הגיעו או לא, אבל, היו הרבה החלטות ממשלה שדיברו על תיקצוב הבטחון התזונתי, לרוב, כשדיברו על תיקצוב הבטחון התזונתי דיברו על מתן כסף כדי לחלק אוכל ואמנם זה מכובד מאד לתת כסף כדי לחלק אוכל אבל, אנחנו אומרים שאנחנו יכולים לפתוח ערוץ נוסף, לראות עם אילו סעיפים תקציבים הממשלה יכולה למצוא את הדרך, לתת אשראי לקבוצות שרוצות להקים עסקים כאלה.
מיכל גרינברג: אפשר לעשות את זה דרך שירות התעסוקה ולעשות הכשרה לנשים כדי שזה יהיה מקצוע שהן זוכות בו, אפשר לעשות את זה דרך התמ"ת אבל למצוא את כל הדרכים וכל האפיקים כדי לקדם הקמה של כמה שיותר עסקים כאלה, וכמו שאמרה קודם חברת הכנסת רוחמה אברהם, מהלך כזה של הקמת עסקים קטנים כאלה בכמה שיותר ישובים משתלב עם הרחבת מפעל ההזנה לכלל בתי הספר.
מיכל גרינברג: אני רוצה להזכיר שלפחות לפי מה שמספרים לי, בשנות ה-70 היו מטבחים בכל בית ספר.
מיכל גרינברג: ואפשר בענין הזה להחזיר עטרה ליושנה, לדאוג גם לפרנסה וגם לארוחה חמה.
מיכל גרינברג: לגבי השינוי החברתי יש פה נייר עמדה שמסכם את הנושא.
רון בית דוד: אנחנו חברה שעוסקת שנים בנושא של הזנה במוסדות חינוך, ראשונה בירושלים שהיה לה רשיון יצרן והיא התמחתה בנושא הזה.
רון בית דוד: אנחנו נתקלים בשנים האחרונות בתופעה לפיה מצד אחד כל נושא מפעל ההזנה מתמסד, יש פיקוח על הרכב הארוחה –שזה חלק גם מבטחון תזונתי, וחברת הכנסת רוחמה אברהם הדגישה את הנושא של ההשמנה אז הכוונה לא רק לתת ולהשביע את התלמיד אלא גם לתת לו הרכב ארוחה מגוון.
רון בית דוד: מן הצד השני נושא של בטיחות מזון וכאני אומר 'בטיחות מזון' הכוונה לכל נושא ההיגיינה והתברואה.
רון בית דוד: יש תקנים לנושא הזה, רשיון יצרן לא מספיק, יש תקנים נוספים, משרד הבריאות עובד על כך ורוצה לאמץ חלק מן התקנים האלה.
רון בית דוד: במקביל למפעל ההזנה הרבה גופים, רשויות מקומיות ומתנ"סים, גם מטפלים בנושא של אספקת ארוחות אם זה למועדוניות, לצהרונים וכדו' ובונשא הזה אין בעצם פיקוח ממוסד של המדינה, של משרד החינוך ושל משרד הבריאות, הם עובדים בכלל בטריטוריה אחרת.
רון בית דוד: מה ההבדל בין תלמיד בבית ספר שמקבל אוכל במפעל ההזנה לבין אחר שדאגה לו הרשות המקומית?
רון בית דוד: האם לא צריכה להיות סטנדרטיזציה בדבר הזה?
רון בית דוד: האם אוכל לא צריך להיות באותו הרכב - - -
רוחמה אברהם-בלילא: האוכל בדרך כלל לא מחולק על ידי הרשויות המקומיות אלא על ידי עמותות שבתוך הרשויות.
רון בית דוד: אם הרשות המקומית מקימה חברה כלכלית אז בסדר, הרשות המקומית, אבל מה קורה?
רון בית דוד: אני מציג את זה אולי בצורה בוטה, אבל החשב, הוא צריך לדאוג בנושא הזה, הוא רוצה מינימום תקציב לנושא הזה, מביא את המכרזים למחיר הכי נמוך, וכל שנה או שנתיים לוקחים את המחיר האחרון כמחיר בסיס ומבקשים עוד הנחה ועוד הנחה אז רואים מה יוצא מן הסיפור הזה.
רון בית דוד: עוד מילה אחת, ברשות
רון בית דוד: כם על הנושא ועל המפעל היפה שהקימו כאן אבל, נשאלת שאלה לגבי אותן מועסקות שרוצים באמת לצרף אותן למעגל העבודה ואני אתן לכם דוגמה: בשנתיים האחרונות צירפנו מספר רב של נשים ממזרח ירושלים שבעצם לא ידעו לצאת מהבית לעבודה.
רון בית דוד: עשינו את זה באמצעות חברת "אמין" שנרתמה לנושא הזה וזו היתה הצלחה מסחררת.
רון בית דוד: הנשים הן בעלות יכולת ובעלות מוסר עבודה וראינו שהיינו נותנים תיעדוף לעסקים שהם לאו דווקא פרטים - אז מה ההבדל בעצם?
רון בית דוד: יש כאן בעיה ומה שנעשה כאן זה עסק מאד יפה אבל כשעוברים לעשרת אלפים ולעשרים אלף ארוחות, זה כבר נהיה מפעל, זו כבר תעשיה, האם הן באמת יוכלו לקחת את זה על עצמם?
מיכל גרינברג: אנחנו מדברים על ביזור ולא על ריכוזיות.
רון בית דוד: לא, אני לא מדבר על ריכוז כי בסופו של דבר אם גוף פרטי יעסיק נשים אז מי שצריך לתעדף הוא את האישה.
האני גדיר: אנחנו כן יכולים וזה גם מתעדף - - -
אלכס מילר: את לא חייבת לענות לו, תודה.
סיגל פארן: שלום.
סיגל פארן: בארגון "לקט ישראל" אני משמשת תזונאית ואחראית על בטיחות מזון.
סיגל פארן: ארגון לקט ישראל קיים כבר כתשע שנים ומטפל בכל הנושא של מזון והעברתו לארגונים ועמותות שמטפלים במזון לנזקקים.
סיגל פארן: הארגון פועל ברחבי הארץ.
סיגל פארן: מה שאני רוצה לספר לכם הוא מה שחברת הכנסת בלילא הזכירה בהתחלה ואמרה: "ילד שקם - הוא חושב על איך הוא מתחיל את היום בכלל" אז אנחנו מדברים על השאלה איך הוא מתחיל את היום.
סיגל פארן: אני יכולה לספק לכם על מקרה מבית ספר בנתניה שמבקש מאתנו שנה אחר שנה ובמיוחד בשנה האחרונה, להתחיל את הפרוייקט שלנו, פרוייקט כריכים בבוקר לפני החגים כי אחרת הילדים לא מגיעים לבית הספר.
סיגל פארן: אנחנו מדברים על פרוייקט אחד קטן אבל משמעותי מאד שהוא הזנה בבוקר.
סיגל פארן: אנחנו בארגון מחלקים כל יום 7,600 כריכים בשלושים ושבע ערים בארץ.
סיגל פארן: אותן ערים שמפעל ההזנה לא מגיע אליהן.
סיגל פארן: אותם ערים שבהן הילדים רעבים כי בבוקר, ילד שלא מקבל כריך ולפעמים אין לו כסף לקנות את הכריך, הוא רעב, ואם אין לו את מפעל ההזנה אז אין לו מה לאכול.
סיגל פארן: ולפעמים ילדי לוקחים כריך ואפילו שניים כדי שיהיה להם מה לאכול.
סיגל פארן: המפעל שלנו נותן מענה ב-37 ערים וחילק השנה למעלה ממליון ומאתיים אלף כריכים ברחבי הארץ.
סיגל פארן: כדי לשבר את האוזן אפשר לשמוע שבתל אביב חילקנו כריכים ל-800 ילדים, בראשון, בחיפה, בהרצליה וגם במודיעין שנחשבת לעיר בחתך סוציו-אקונומי גבוה, בהוד השרון וברעננה.
סיגל פארן: הפרוייקט הזה נעשה על ידי מתנדבים ברחבי הארץ אבל אנחנו חושבים שהוא צריך להילקח בחשבון כחלק מתכנית הזנה.
סיגל פארן: הכריך הראשון של הבוקר הוא מאד משמעותי ו"לקט ישראל" כרגע עושה את זה בהתנדבות.
יואב בלונדר: שלום, יושב ראש הועדה, חברי כנסת, מוזמנים.
יואב בלונדר: אני יואב בלונדר, אני תלמיד כיתה י"ב בבית הספר ע"ש הרטמן.
יואב בלונדר: בבית הספר שלנו אנחנו פועלים כבר כעשר שנים ופעם בשבוע אנחנו מחלקים עשרים סלי מזון לעשרים משפחות.
יואב בלונדר: כל מיני סוגים של משפחות, קשישים, עולים חדשים, משפחות בעלות מוגבלויות וברוכות ילדים.
יואב בלונדר: כל המשפחות האלו מוכרות ברווחה.
יואב בלונדר: החלוקה הזו מתבצעת על ידינו, על ידי התלמידים והורים ומורים שעוזרים לנו מבית הספר.
יואב בלונדר: כל המימון של הפרוייקט הזה נעשה על ידינו.
יואב בלונדר: במהלך השנים האחרונות, בכל שנה יותר, אנחנו מנסים להתאים את הסל שאנחנו מחלקים למשפחות עצמן.
יואב בלונדר: בכל שבוע אנחנו מוסרים להן סל ובסוף כל שבוע הן מחזירות לנו רשימה של מה שהן יצטרכו וכך אנחנו מכבדים אותן, נותנים להן מה שהן באמת צריכות והן לא מרגישות כמו סתם משפחה נזקקת אלא שחושבים עליהן ומתייחסים אליהן.
יואב בלונדר: אנחנו מברכים את הפרוייקט של הזנת תלמידים וצריך להרחיב אותו לכל הארץ.
יואב בלונדר: הרבה אנשים דיברו פה על הנושא של הבריאות, שהארוחה תהיה בריאותית אבל לנו יש נקודה נוספת שחשבנו עליה, צריך לחשוב שהרבה פעמים הילדים מקבלים אוכל שהוא לא טעים להם, שהוא לא טוב להם ואפילו שזו הארוחה היחידה שלהם לא צריך לחשוב רק על "איך הילד הזה סובל" אלא גם על השאלה איך הילד הזה יוצא מרוצה כי אם אני רק אוכל וסובל אז זה לא מספיק לי בשביל להיות תלמיד טוב וכדי ללמוד.
יואב בלונדר: לכן הרעיון שלנו הוא להעביר שאלוני משוב חודשיים או דו-חודשיים, בכל בתי הספר, שיהיה מישהו שאחראי לבדוק את השאלונים האלה, כדי שלכל בית ספר תהיה הדרך לשפר את הדברים ואשפר לשנות את זה בהתאם לצרכים של הילדים כדי שהם יראו שחושבים עליהם ושעושים את מה שהם רוצים.
יואב בלונדר: כואב לי לראות שבמדינה הזו, בפרוייקט שלנו, שבו אנחנו מחלקים מזון, ממש כואב לראות ילדים שאנחנו מחלקים להם מזון ואני יודע שאם אנחנו לא נחלק להם אז לא יהיה להם מה לאכול בשבת או במשך כל השבוע ולכן, זה ממש מבורך שהמדינה עושה את זה אבל היא צריכה לקחת את זה צעד אחד קדימה וממש להתחשב בתלמידים עצמם, שלא מספיק שהם לא יהיו רעבים אלא שבאמת יהיה להם טוב ושהם ירגישו שאכפת לנו כדי שהם ילמדו.
יואב בלונדר: תודה רבה.
אתי אלוני: שלום בוקר טוב.
אתי אלוני: ברכות על הנושא ועל היום.
אתי אלוני: מבקשת להתייחס למספר דברים בעיקר לסוגיית הפיקוח שהועלתה כאן על ידי רשויות מקומיות.
אתי אלוני: אנחנו כרשויות מקומיות רוצים ילדים שמוזנים באופן בריא, ומוזנים בריא גם מתוקף זה שאין להם הזנה ואפשר לספק להם אותה.
אתי אלוני: זו הנחת יסוד שאני מניחה שעומדת בבסיסנו לעבודה.
אתי אלוני: צריך לזכור שנושא ההזנה – מבחינת רשויות מקומיות, דורש צו רישוי עסקים.
אתי אלוני: צריך לעמוד בכל מרכיבי צו רישוי לעסקים ואני מבקשת לעשות לרגע שתי הפרדות.
אתי אלוני: פעם אחת על מזון וכל נושא ההזנה שמגיע מחוק ההזנה שהוא דרך קרן רש"י והזכיינים, על כל מה שזה אומר, וזה דרך משרד החינוך, כי קרן רש"י היא הזרוע שעושה את זה עבורו והחלק השני הוא מזון שמגיע דרך זכיין שהרשות המקומית לקחה עבור הצהרונים כו'.
אתי אלוני: אלו שתי תכניות שונות.
אתי אלוני: כולם ילדינו, זה לא שלאלה אנחנו רוצים מזון פחות בריא מלאלה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר כך.
אתי אלוני: אני "עברתי כסא" מן הועדה לזכויות הילד ששם התחלתי ואני רוצה לומר שברגע שקרן רש"י מאתרת את הזכיינים.
אתי אלוני: היא פועלת גם לפי המפרט הרלבנטי וגם לפי חוזר מנכ"ל החינוך כמו גם לפי חוזר מנכ"ל משרד הבריאות וכו', ואף אחד אין לו סמכות ולא יכולת ולא רצון להפר את הדבר הזה.
אתי אלוני: גם משרד הבריאות שעושה את הפקוח וגם משרד החינוך שאחראי על הפיקוח, הם אלה שעושים את זה.
אתי אלוני: החלק השני הוא נושא ההזנה שמגיע ב"חמגשיות" לצהרונים, למועדניות וכו'.
אתי אלוני: צריך לזכור שגם בזה הרשות המקומית פועלת מול זכיין ופועלת בשני ממדים: פעם אחת דרך החברה למשק וכלכלה, שהיא חברה שלנו, שפועלת על פי ההוראות וההנחיות של משרד החינוך ודורשת מן הזכיינים, גם בתנאי המכרז, קודם כל להעמיד ולהראות באופן מוכח שהם עומדים בתאי המכרז.
אתי אלוני: ההתקשרות של הרשות המקומית עם הזכיין היא לשנתיים בלבד כשהשנה השלישית היא אפשרות להארכה אם מרוצים, ואחרי השנה השלישית פותחים את זה למכרז מחדש, גם אם אתה מרוצה מן הזכיין.
אתי אלוני: למה?
אתי אלוני: כדי לאפשר את הפיקוח, את הבקרה ואת היכולת להגיד: או.
אתי אלוני: קיי, זה לא אוטומטי שאתה עובר על העניין.
אתי אלוני: דבר שני, אני רוצה לומר שבלא מעט רשויות מפעילים פקחים סמויים לנושא המזון לסוגיו, גם המזון שנמכר בקפיטריות, במכונות – מה שאנחנו קוראים "גופי המזון" וגם למזון שמגיע ב"חמגשיות" וכו'.
אתי אלוני: תגיד לי: אם בכל 262 אז לא בדקתי בכל 262 הרשויות.
אתי אלוני: אני מחזיקה את הדוח שערך המ.מ.מ.
אתי אלוני: של הכנסת, שבדק גם בגוש דן, גם המודיעין, גם בגושי רשויות מאד גדולים, בסך הכל כמעט כולם עומדים בענין הזה, אף אחד לא רוצה להחזיר ילד עם קלקולי קיבה וכו'.
אתי אלוני: הווטרינרים ברשויות המקומיות, כשמשאית מגיעה עם מזון, יש הנחיה לבדוק מזון מן החי וכשמדובר בבשר חי שמגיע הם בודקים אותו, בודקים אותו כל בוקר, כל בוקר.
אתי אלוני: בנוסף מפקחים ופקחים סמויים שהרשות שולחת במסגרת רישוי עסקים כי היא גם מחוייבת להראות דיווח שהיא עשתה בקרה.
אתי אלוני: האם להגיד שאין דברים שהם לא חריגים?
אתי אלוני: בטוח יש, בטוח שיש חריגים ולפחות מבחינת הרשויות המקומיות יש ענין לעבור גם על המימד התברואתי שמחוייב מן המציאות, וגם לעבור על המרכיבים התזונתיים, שלא יהיה עתיר שומן וכו' וכולנו רוצים ללכת בדיוק לפי החוזר ולפי המדיניות שדרך אגב, היא משותפת, למשרד החינוך, למשרד הבריאות ולשלטון המקומי.
אתי אלוני: לכן בענין הזה יש אולי מקום לעוד פיקוח, אני רק שמעתי למשל, אדוני יושב הראש, שבחלק מן הספקים המזון, אחת הבעיות שעלתה דרך הרשויות היא שהמזון שמגיע בחלק מן המשאיות - - -
אלכס מילר: מי עושה את המכרז - הרשות המקומית או משרד החינוך?
אתי אלוני: במסגרת ההזנה לפי חוק ההזנה קרן רש"י היא זו שעושה את המכרז לזכיינים ואחר כך זה עובר לרשות המקומית.
אתי אלוני: היא מציעה מספר זכיינים והרשות המקומית לוקחת את זה במסגרת חוק ההזנה.
אתי אלוני: למועדוניות ולצהרונים שהם לא בכלל חוק ההזנה הרשות המקומית עושה.
אתי אלוני: לכן חילקתי את תשובתי - - -
אלכס מילר: זאת אומרת שלא גן ולא בית ספר יכולים להחליט לבד מי נכנס!?
רון בית דוד: זו בדיוק הבעיה כי הרשויות המקומיות – אמנם תיארה הגברת שיש פיקוח אבל הן לא בנויות לזה וכל אחת עושה בצורה אחרת את הדברים האלה.
אלכס מילר: כרגע שאלתי אם בית הספר יכול להחליט לבד מי נכנס אליו?
דוברת: ועדי הורים.
עירית ליבנה: ברגע שמדובר על חוק ההזנה, חברה שכבר זכתה במכרז, היא מפעילה לגבי חוק ההזנה.