GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: האמת היא שאני קצת מופתע כי אני הבנתי שהשינוי שעשינו ביכולת האכיפה היא להימנע מללכת לבתי משפט, אלא ללכת לבית דין לתביעות קטנות ששם אין אגרות וכל הסיפורים האלה, ולא צריך לקחת עורכי דין, וזה הליך יחסית מהיר.
אתי בנדלר: סכום תביעה של 1,000 שקלים, כמובן, מאפשר תביעה בבית משפט לתביעות קטנות.
אתי בנדלר: העיקרון בבית משפט לתביעות קטנות הוא שאין ייצוג על ידי עורכי דין, אלא במקרים מיוחדים שמקבלים היתר מבית המשפט.
אתי בנדלר: למיטב ידיעתי, גם אין אגרה, אבל את זה אני לא בדקתי, ולכן אני לא אומרת את זה בוודאות.
עמנואל ויזר: אגרה מאוד נמוכה.
עמנואל ויזר: אבל בית דין לתביעות קטנות הוא על תביעה על סכום קצוב.
עמנואל ויזר: פה אין סכום קצוב.
אתי בנדלר: אם זה לא סכום קצוב, מה זה סכום קצוב?
עמנואל ויזר: להפך, החוק כאן מאפשר לשופט לשקול איך.
עמנואל ויזר: אין כאן מסמך שאומר, מגיע לי כך וכך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וגם אם יש לך דבר כזה יש לך אנשים מפרסמים, ואפשר, נניח, לתבוע כל אחד על 1,000 שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמעט כמו חוק לשון הרע.
אתי בנדלר: את נושא האגרה אני צריכה לבדוק.
אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שלא בדקתי.
עמנואל ויזר: אם אפשר אז שיציינו שבחוק זה אפשר יהיה לפנות לבית משפט לתביעות קטנות.
אתי בנדלר: אני לא צריכה לכתוב דבר כזה.
אתי בנדלר: זה כתוב בחוק בתי המשפט - - - לכתוב את זה בחוק שמירת הניקיון.
עמנואל ויזר: זה לא נכנס היום לגדר התביעות שאפשר בבית משפט לתביעות קטנות.
זבולון אורלב: אפשר לבדוק?
אתי בנדלר: אני מוכנה לבדוק את זה, אבל אני לא יכולה לבדוק את זה כרגע.
זבולון אורלב: הכוונה שלנו הייתה לפשט מאוד את כל יכולת האכיפה.
זבולון אורלב: אם זה לא יכול לבוא לבית משפט לתביעות קטנות אז מה עשינו?
זבולון אורלב: הרי כל העניין הוא שעד היום זה לא נאכף כי צריך ללכת לבתי משפט ולשלם אגרות ולקחת עורך דין ולהיות מיוצגים.
אתי בנדלר: אני לא רוצה להתחייב, אבל ב-99% ניתן יהיה להגיש תביעה לבית משפט לתביעות קטנות.
אתי בנדלר: אני יכולה לומר לך שלפי התיקון בחוק התקשורת, הוגשו מספר תביעות לבית משפט לתביעות קטנות על הסעיף שנקרא "דואר ספאם", ואני לא רואה מבחינה זאת את ההבדל.
זבולון אורלב: - - - הלשכה המשפטית.
אתי בנדלר: אבל את הנושא של האגרה אני אבדוק.
זבולון אורלב: בסדר, אני אבדוק את הדבר הזה.
כרמל שאמה-הכהן: נתחיל בהקראה.
אתי בנדלר: אני אתחיל לקרוא, ועל-ידי כך אני אשלב כבר את הערותיי.
אתי בנדלר: הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 22) (פיצויים לדוגמה), התשע"ב-2011
אתי בנדלר: כמובן, השם ישונה.
אתי בנדלר: המשך הקראה: תיקון סעיף 5א 1.
אתי בנדלר: בחוק שמירת הניקיון, התשמ"ד-1984, בסעיף 5א – (1) בסעיף קטן (א) אחרי "על המקרקעין" יבוא "או על כלי רכב", ובסופו יבוא "לעניין סעיף זה לא יראו פעולה שלא כדין כל אחת מאלה: (1) עשיית המעשה בהיתר לפי הוראות כל דין; (2) עשיית המעשה במסגרת מתן שירותי דואר על פי דין; (3) עשיית המעשה בדרך של הצמדה במגנט;
אתי בנדלר: אסביר: סעיף 5א בנוסחו הנוכחי כדלקמן: "הכותב, מצייר, משרטט או חורט על מקרקעין של זולתו או מדביק, תולה, מניח או קובע עליהם שלא כדין כל כתב, מודעה או שלט, רואים אותו לעניין סעיף (2) כמלכלך את רשות הרבים".
אתי בנדלר: סעיף (2) הוא סעיף האוסר על השלכת פסולת ברשות הרבים.
אתי בנדלר: כאן מוצע, קודם כול, להרחיב את תחולת הסעיף באופן שהאיסורים יחולו לא רק על מקרקעין של "זולתו", אלא גם על כלי רכב.
אתי בנדלר: דהיינו, כל כתיבה, ציור, שרטוט או חריטה על כלי רכב או הדבקה, תלייה או הנחה עליהם שלא כדין, יראו אותם כלכלוך רשות הרבים.
אתי בנדלר: לכלוך רשות הרבים, לפי חוק שמירת הניקיון מהווה הן עבירה פלילית והן עילה לתובענה אזרחית – לתביעת נזיקין, ככל שמי שנפגע, הניזוק מגיש תביעה ומוכיח שנגרם לו נזק ואת שיעור הנזק שנגרם לו.
אתי בנדלר: בסיפא לאותו סעיף קטן מוצע להוסיף את המקרים שבהם לא יראו את הפעולה שנעשתה כפעולה שלא כדין.
אתי בנדלר: דהיינו, היא תהיה פעולה כדין, וההפרה לא תחול לגביה.
אתי בנדלר: הפסקה הראשונה והשנייה – "עשיית המעשה בהיתר, לפי הוראות כל דין או עשיית המעשה במסגרת מתן שירותי דואר, על-פי דין", בעצם הפסקות האלה מדברות על פעולה של הנחה, הדבקה וכיוצא באלה, שהחוק מתיר לעשות אותם.
אתי בנדלר: פסקה (2) זה קונקרטיזציה של האמור בפסקה (1), ואת המקרים שבהם ניתן למשל להדביק על מקרקעין – אני הצגתי דוגמות קודם.
אתי בנדלר: כך למשל רשות הדואר במסגרת חלוקת הדואר מדביקה על תיבת הדואר או על הדלת הודעה על משלוח חבילה או על קבלת דואר רשום.
אתי בנדלר: יש הדבקות על מקרקעין, לפי חוק התכנון והבנייה; יש הדבקות על המצאת כתבי בית דין אם לא ניתן למסור את זה לאדם, ויש עוד רשימה לא קטנה של חיקוקים.
לאה ורון: הפסקות חשמל, הפסקות מים.
אתי בנדלר: חיקוקים שמאפשרים הדבקה על מקרקעים.
אתי בנדלר: מה שרציתי להציע, ולפני תחילת הישיבה הצעתי את זה לנציגת הלשכה המשפטית של חברת הדואר, עורכת הדין פרלי שר, אולי לאחד את פסקות (1), (2) ולדבר בעצם על עשיית מעשה, לפי הוראות כל דין.
אתי בנדלר: אין סיבה לדבר באופן כללי ולרמוז דווקא על חברת הדואר, אלא בעצם על כל מי שמבצע פעולה - -
דוד אזולאי: למחוק את המילים "שירותי דואר".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם למשל בדואר שלחו פרסום, זה בסדר?
אתי בנדלר: אני מדברת קודם כול על פעולות שנעשות לפי דין.
אתי בנדלר: זה פסקות (1), (2) - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני שואלת - -
אתי בנדלר: תכף אני אגיע למקרים הנוספים.
זבולון אורלב: מדברים על הדבקה לפי דין.
אתי בנדלר: בעניין זה, זה הדבקה לפי דין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם הדואר מדביק לי על הדלת מדבקה שאני צריכה לשרוט את הדלת, זה בסדר?
לאה ורון: זה לפחות "לפי דין".
אתי בנדלר: זה לפי דין.
אתי בנדלר: אני מניחה שאף לא אחד מהגופים ש- - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לא לכתוב "ובלבד שלא תהיה פגיעה ברכוש"?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם סניף דואר לא אמור להדביק לי - -
אתי בנדלר: אני מניחה שכל פעולה מנהלית שנעשית לפי היתר שניתן בדין נעשית בדרך שאמורה לצמצם את הנזק שנגרם לאותו אדם, אם בכלל.
אתי בנדלר: למיטב ידיעתי, אני לא שמעתי אף פעם על תלונה שהוגשה נגדם על גרימת נזק לרכוש כתוצאה מזה.
אתי בנדלר: הדבק הוא מאוד קל, הוא דבק שלא אמור לגרום לנזק.
לאה ורון: נציג משרד התקשורת.
מוהנד נאסר: אני עורך הדין מוהנד נאסר מהלשכה המשפטית של משרד התקשורת.
מוהנד נאסר: אני רק אתייחס לעניין הדבקת הודעות דואר רשום שמבצעת חברת הדואר.
מוהנד נאסר: ההדבקה עצמה אינה מכוח דין.
מוהנד נאסר: זאת אומרת, דין הוא חוק או תקנות, לפי חוק הפרשנות, וההדבקה נעשית לפי מדריך הדואר שהוא מדריך שחברת הדואר מחויבת לפרסם לפי הרישיון שניתן - -
אתי בנדלר: אני מדברת כרגע על הדבקה, אני לא מדברת על מדריך הדואר עדיין.
מוהנד נאסר: זה מה שאני אומר.
מוהנד נאסר: הנוהל שמאפשר הדבקת ההודעה בדבר הימצאותו של דואר רשום או חבילה שאי אפשר להכניס אותה לתיבה נמצאת בתוך מדריך הדואר.
מוהנד נאסר: מדריך הדואר הוא מדריך שחברת הדואר מחויבת לפרסם אותו, לפי הרישיון, והרישיון עצמו ניתן לפי דין שהוא חוק הדואר.
מוהנד נאסר: אנחנו רוצים להיות בטוחים שבכל ה"שרשרת" יראו את הפעולה של ההדבקה, אף על פי שהפעולה של ההדבקה עצמה מצוינת רק במדריך הדואר כאילו היא ניתנה מכוח דין.
אתי בנדלר: אני אבדוק את זה, ואם אגיע למסקנה שלא, אשאיר את הנוסח כפי שהוא עכשיו.
אתי בנדלר: אני רק רוצה לוודא – עם פתיחת שוק הדואר לתחרות אני מניחה שדואר רשום נשאר עדיין רק אצל חברת הדואר, נכון?
מוהנד נאסר: נכון לעכשיו, כן.
הרצל בר-מג: לא, לא, סליחה.
הרצל בר-מג: שמי הרצל בר-מג, ממלא מקומו של מנכ"ל חברת דואר ישראל.
הרצל בר-מג: במרס 2003 נפתח הקטע הזה של השוק לתחרות, לרבות דואר רשום.
הרצל בר-מג: דואר רשום הוא לא בבלעדיות של חברת דואר ישראל.
הרצל בר-מג: אני עובד בדואר למעלה מ-35 שנה, ואני לא זוכר אפילו תביעה אחת נגד הדואר בגין הדבקות מן הסוג הזה.
הרצל בר-מג: בכלל, כל הנושא של פיזור ניירות בחדרי מדרגות לא עלה עד לפני עשר שנים כשרק חברת דואר ישראל חילקה את הדואר.
הרצל בר-מג: אנחנו לא משלמים לדוורים שלנו לפי מספר דברי הדואר בעלונים שהם מחלקים.
הרצל בר-מג: יש להם הוראות ברורות; יש לנו מפקח שהוא הרגולטור, יש לנו רישיון שכתוב בו מה מותר לנו לעשות.
הרצל בר-מג: אנחנו פועלים רק לפי החוק, ומעולם הבעיה הזאת לא עלתה אצלנו.
הרצל בר-מג: את הרוב המכריע של דברי הדואר אנחנו שמים בתיבות המכתבים בבתים, ורק במקרים שבהם הדבר מתחייב אנחנו מדביקים מודעות על הדלת - -
לאה ורון: באיזה מקרים מדביקים?
הרצל בר-מג: רק במקרים שמתחייבים על פי דין.
הרצל בר-מג: לדוגמה, המצאה של כתב בית דין בניסיון השלישי, צריך להדביק אותו על הדלת, על-פי תקנות סדר הדין האזרחי.
הרצל בר-מג: הודעה על דבר דואר רשום אנחנו מדביקים.
הרצל בר-מג: את ההוראות האלה תכננו זמן רב עם הרבה ניסיון.
הרצל בר-מג: יש דבק סיליקון מיוחד שלא אמור לתלוש יחד איתו את המשקוף של הדלת.
הרצל בר-מג: אני בטוח שאם הדבר לא היה כך היו מגיעות תלונות.
זבולון אורלב: זה שאין תלונות, אין תלונות.
זבולון אורלב: אבל הואיל וחוק הניקיון היום אוסר הדבקה, על סמך מה הדבקתם עד היום?
הרצל בר-מג: הדבקה שלא כדין.
זבולון אורלב: אז אתה מדביק כדין?
זבולון אורלב: על-פי איזה דין אתה מדביק?
הרצל בר-מג: הסברתי פה וגם היועצת המשפטית של הוועדה הזכירה שיש סדרה של חיקוקים.
זבולון אורלב: גם לגבי דואר רשום יש סדרה של חיקוקים?
הרצל בר-מג: מכוח חוק הדואר, כן.
זבולון אורלב: אתה חולק על היועץ המשפטי של משרד התקשורת.
הרצל בר-מג: לא, אני לא חולק עליו.
זבולון אורלב: אני הבנתי ממנו שהדבקה של דואר רשום היא לא בדיוק דבר חיקוק.
זבולון אורלב: זה בא מאיזה שרשור כזה - -
קריאה: מדריך הדואר.
הרצל בר-מג: מדריך הדואר נכתב מכוח - -
קריאה: מכוח סעיף 53 לחוק הדואר.
הרצל בר-מג: - - חוק הדואר.
זבולון אורלב: אז נחה דעתי.
זבולון אורלב: זה מכוח חיקוק, על-פי דין.
זבולון אורלב: בסדר, אין בעיה.
אתי בנדלר: הוא ייצג כרגע רק את חברת הדואר.
אתי בנדלר: הוא התחיל את דבריו בתשובה לשאלתי, מה קורה עם חברות אחרות שיש להן היום היתר לחלוקת דברי דואר, והוא אמר שגם הן שולחות דואר רשום.
זבולון אורלב: ומה התשובה שם?
זבולון אורלב: למה הן מדביקות?
אתי בנדלר: אני לא יודעת מה המקור שלהם.
אתי בנדלר: כנראה, בהיתר שניתן להם לפי דין.
זבולון אורלב: אין להם היתר, אז גם היום אסור להם - -
אתי בנדלר: זה נמצא בבדיקה.
אתי בנדלר: אני אתאים את הנוסח לכך שכל מי שמחלק דואר בהתאם לדין, ורשאי להדביק בהתאם לדין דבר דואר - -
זבולון אורלב: רק על פי הדין.
זבולון אורלב: אנחנו לא נותנים היתרים נוספים.
אתי בנדלר: רק על פי דין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תעני לי, בבקשה, גברתי היועצת המשפטית, מה קורה אם הדואר מחלק עכשיו פרסומת?
אתי בנדלר: הדואר לא אמור לפרסם פרסומת - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במקום לקחת מפיק החליטו עכשיו שיש לדואר כל דין והוא יכול להדביק ולעשות מה שהוא רוצה - -
זבולון אורלב: ישים בתיבת הדואר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - והחליטו שדפי זהב - -
לאה ורון: עורכת הדין פרלי שר, אתה לא יודעת להשיב לוועדה?
הרצל בר-מג: אני אשיב לה.
הרצל בר-מג: דבר פרסומת שאנחנו מחלקים נכנס לתיבת המכתבים.
הרצל בר-מג: איננו מדביקים שום דבר פרסומת - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כתוב באיזשהו מקום?
הרצל בר-מג: רגע, שנייה.
הרצל בר-מג: רק לפני רגע אמרנו שכל ההדבקות נעשות מכוח דין.
הרצל בר-מג: אין דין שמאפשר הדבקה של דבר פרסומת על מקרקעין.
הרצל בר-מג: לכן אנחנו גם לא מדביקים אף פעם, ולכן גם אף פעם לא התלוננו אצלנו.
הרצל בר-מג: בניגוד למה שנאמר פה או מה שנרמז אנחנו לא מדביקים מדבקות, לא נותנים שירות כזה של הדבקת מדבקות על בתים.
פרלי שר: מכניסים לתוך תיבות המכתבים פרסומים כמו דבר דואר אחר.
פרלי שר: זה כבר דואר.
אתי בנדלר: זאת בדיוק הנקודה שאני רוצה להתייחס אליה.
אתי בנדלר: בישיבות הקודמות נקודת המוצא הייתה שהכנסת דברי דפוס, לצורך העניין פרסומות, לתיבות הדואר או לתיבות המכתבים – תיבות הדואר זה מה שהיה מקובל להכניס את המכתבים אליהם, זה התיבות האדומות בחוץ.
אתי בנדלר: אנחנו כרגע מדברים על תיבות מכתבים.
אתי בנדלר: הכנסת דברי דפוס לתיבות המכתבים תהיה מותרת, לא יראו בפעולה שלא כדין.
אתי בנדלר: אני הייתי רוצה לכתוב את הדברים במפורש כי הבנתי שכשאנשים קראו את הטקסטים הם לא הבינו אם מותר להמשיך להכניס לתיבות המכתבים דברי פרסומת.
אתי בנדלר: בהקשר הזה אני מזכירה שהוועדה החליטה בעת הכנת הצעת החוק לקריאה הראשונה לדון גם בהצעה של המועצה הישראלית לצרכנות, לאסור הכנסת דברי פרסומת לתיבות הדואר אם יש מדבקה על תיבת המכתבים האוסרת את הכנסת דברי הפרסומת.
זבולון אורלב: קודם כול, אין מי שמציע לאסור הכנסת חומר לתיבת המכתבים – זה היה ברור לנו לאורך כל הדרך, זה גם בקריאה הטרומית.
זבולון אורלב: חבר הכנסת אזולאי ואני, על-פי ההחלטה של ועדת השרים לחקיקה, אנחנו לא מתכוונים לאסור על מאן-דהוא להכניס איזשהו דבר לתיבת המכתבים כי רואים בתיבת המכתבים הצהרה של אדם שכל מי שרוצה לשים לו פה משהו, שישים.
זבולון אורלב: אז יש הצעה של המועצה הישראלית לצרכנות שתהיה מדבקה מסוימת שאם מדביקים אותה יהיה אסור להכניס דבר דואר פרסומי.
זבולון אורלב: צריכים להגדיר בדיוק מה זה עושה.
אתי בנדלר: הייתי אומרת שמדובר על כל דבר דואר שאינו ממוען ישירות לנמען.
כרמל שאמה-הכהן: שמית.
אתי בנדלר: שאיננו מיועד לנמען עצמו.
זבולון אורלב: כלומר אם ועד הבית מעביר הודעה לא שמית לדיירי הבית שדמי ועד הבית עלו אז הוא עבר עבירה, והוא שם את זה בתיבת הדואר?
זבולון אורלב: אם שמו הודעה שדמי ועד הבית עלו - -
אתי בנדלר: אולי באמת אם מדובר בפרסומת מסחרית.
זבולון אורלב: אז אני מדבר על פרסומת מסחרית.
אתי בנדלר: אינני יודעת, אני לא מביעה עמדה בקשר להצעה הזאת, אני רק מזכירה שהוועדה החליטה לדון בזה אחרי הקריאה הראשונה.
אתי בנדלר: על כל פנים, אני רוצה לקבל תשובה על החלק הראשון מהוועדה.
אתי בנדלר: לכתוב שאחד המקרים שבהם הסעיף הזה לא יחול הוא שעשיית המעשה היא בדרך של הכנסת דואר או דבר דפוס אחר לתיבת מכתבים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא יחול?
אתי בנדלר: זאת אומרת שזה יהיה מותר.
ג'וש פדרסן: זה שינוי בנוסח שנמצא בפנינו.
אתי בנדלר: אני מציעה את זה.
אתי בנדלר: לאחר הקריאה הראשונה ממכתבים שקיבלנו הבנתי שיש כאלה שלא הבינו ששלשול דבר דואר לא ממוען ספציפית לנמען לתוך תיבת דואר היא מותרת בכל מקרה, גם אם היא מכילה פרסומות.
אתי בנדלר: לכן אני רוצה לכתוב את זה מפורשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה עם מה שאמרת קודם שבמידה שתיבת הדואר - -
אתי בנדלר: אם תיבת הדואר מפוצצת, על גבי זה - -
ראובן צדוק: דברי הדואר החיוניים של אותו אדם הוא לא יכול לקבל בתיבה שלו, אז זאת בעיה.
ראובן צדוק: אדוני היושב ראש, נמצא איתנו פה ועד בית - -
לאה ורון: מי אתה, בבקשה?
ראובן צדוק: אני ראובן צדוק, מנכ"ל האגודה לתרבות הדיור.
ראובן צדוק: לאורך כל הדיונים אנחנו מדברים על תיבות הדואר.
ראובן צדוק: דיברנו על בעלי עסקים, וזה בסדר, אין לנו שום דבר.
ראובן צדוק: מרבית לקוחות האגודה לתרבות הדיור מתגוררים בבתים המשותפים, כך שלאגודה יש עניין לעודד אותם בעבודה.
ראובן צדוק: אנחנו רוצים למנוע מצב שבו בן אדם לא יכול לקבל דבר דואר חיוני לו, בתיבת הדואר הפרטית שלו מאחר שמעמיסים בה כל מיני דברי דפוס שלעיתים הוא לא צריך אותם בכלל.
ראובן צדוק: נמצא אתנו ועד בית שיציג את הדברים.
ראובן צדוק: יש פה גם תמונות שמראות מה קורה בבית שלו, כדי שנבין מה הבעיה.
ראובן צדוק: לכן צריך לאפשר לדייר להגיד אם הוא מסכים או לא מסכים לקבל דבר דואר באמצעות מדבקה.
דורון עציץ: שמי דורון מחברת עלונים.
דורון עציץ: מדבקה זה נושא חדש שלא עלה.
ראובן צדוק: רגע, אבל יש פה מישהו שביקשתי שיציג - -
דורון עציץ: אבל זה נושא חדש.
אתי בנדלר: רק חברי הכנסת או נציגי ממשלה רשאים לטעון נושא חדש, והדברים נאמרו מפורשות בעת הכנת הצעת החוק לקריאה הראשונה, שהנושא הזה יידון בהמשך.
אתי בנדלר: אתה רוצה שאני אמצא לך את המקום בפרוטוקול?
שלמה להב רחבי: שמי שלומי, אני ועד בית של 40 דירות בירושלים.
שלמה להב רחבי: אני נתקל בנושאים שקשורים לנושא הזה.
שלמה להב רחבי: יש לנו תיבות דואר שאנחנו רוצים לקבל דואר, ופשוט לא נשאר מקום.
שלמה להב רחבי: תיבות הדואר לא גדולות.
שלמה להב רחבי: יש לי פה תמונות שאני יכול להעביר שאפשר לראות בהן שגם המדבקות הנחמדות של הדואר הרשום הם מכתבים קטנים שנכנסים לתוך עשרות העלונים שדוחפים לתוך תיבות הדואר, וזה פשוט מתפספס ונזרק לפח.
שלמה להב רחבי: בעיה שנייה היא שלא נשאר מקום לדואר רגיל.
שלמה להב רחבי: אני רוצה לקבל חשבונות.
שלמה להב רחבי: רוב הדיירים אצלנו מקבלים חשבונות בתיבות הדואר ולא נשאר לזה מקום, אז דברים נופלים.
שלמה להב רחבי: גם בתור ועד בית אני שומע תלונות מאנשים שאני מעסיק אותם: המנקה, הגנן – דברים נופלים מתוך תיבת הדואר, וכמו שאתם רואים בתמונות הם מלכלכים.
שלמה להב רחבי: אני משלם תוספת לאנשי מקצוע בגלל הלכלוך של הדברים שנופלים מתיבות הדואר.
שלמה להב רחבי: אתם תראו שיש שם גם עגלות, ועל מה לא שמים "ברושורים" כאלה.
שלמה להב רחבי: זה גם גורם ללכלוך.
שלמה להב רחבי: אני לא מתעסק בכלל בסביבה עצמה שזה גם נושא בפני עצמו.
שלמה להב רחבי: דבר אחרון זה עניין התלייה.
שלמה להב רחבי: אני רואה שיש פה נושא ההדבקות.
שלמה להב רחבי: המון כסף אני מוציא מוועד בית על דברים שתולים, ופשוט קשה להוציא, כאילו חניתי במקום אסור ותלו לי דבק כזה בשמשה שעשיתי פשע.
שלמה להב רחבי: זה לא נעים.
שלמה להב רחבי: בקשר להצעה של המועצה לצרכנות, יש כאן איזון בין השניים.
שלמה להב רחבי: אם אני לא עושה דבר אקטיבי – בסדר, תשים מה שאתה רוצה בתיבה, אבל אם זה מגיע לשלב שנמאס לי, ואני סובל מזה ומשלם על זה, אז שתהיה מדבקה שאומרת, פה זה לא, ובמקום אחר, כן.
שלמה להב רחבי: כלומר משהו אקטיבי שדבר צריך לעשות בשביל להגיד, כן או לא.
שלמה להב רחבי: תודה.
אהוד פלג: אני אנסה להתמקד בשלוש נקודות ולא לחזור על דברים שאמרתי בעבר.
אהוד פלג: ראשית, אנחנו מדברים על היבט סביבתי מאוד משמעותי.
אהוד פלג: יש מדיניות לממשלה – היא העבירה את חוק ה"ספאם".
אהוד פלג: ספאם לא עושה נזק סביבתי, הוא עשה נזק צרכני בהטרדות שבו, ובכל זאת הממשלה קבעה שזה לא יהיה חוקי והפסיקה אותו.
אהוד פלג: על כן נדרשת שבעתיים פה הגנה על הצרכנים מפני המטרד הזה.
אהוד פלג: אבל היות שאנחנו מכירים גם בזכות של העסקים לפרסם את עצמם ולהתנהל, אנחנו, המועצה לצרכנות הצענו יחד עם האגודה לתרבות הדיור, נוסחת איזון, הצעת פשרה שעל פיה יהיה מותר לשים בתיבות הדואר דואר פרסומי ככלל, אלא אם אני הבעתי את רצוני על-ידי סימון התיבה שלא ישימו דואר פרסומי בתיבה.
אהוד פלג: בדרך הזאת יימצא האיזון, תכובדנה הזכויות ההדדיות, ואנחנו נחסוך לאותם צרכנים שרצו בכך, את כל הנזק, את כל הזבל שהולך ומצטבר, ושמשלמים עליו הרבה מאוד עצים, מחיר מאוד יקר.
אהוד פלג: ההצעה הזאת מאוזנת, ההצעה הזאת איננה סותרת את החלטת הממשלה משום שהיא לא עמדה בפני הממשלה.
אהוד פלג: יש פה נוסחת איזון, ואני מבקש להכניס אותה לתוך הצעת החוק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך, אדוני יושב ראש האגודה לצרכנות- -
אהוד פלג: מנכ"ל המועצה לצרכנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני פשוט החלטתי שאתה כל כך טוב, שצריך להפוך אותך ליושב ראש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה אתה רוצה שהם יפרסמו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בטלוויזיה הם לא יכולים לפרסם, כי רק טייקונים מפרסמים שם; ברדיו הם לא יכולים לפרסם- -
דב חנין: גברתי, הוא הציע הצעה מאוד מעשית, הם יוכלו לפרסם בתיבות דואר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שנייה, אדוני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טוב שבאת, באמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברדיו הם לא יכולים לפרסם; עכשיו אתה בא ואומר לא לכרות עצים, ובאותה הזדמנות אמרת שאסור לעשות "ספאם" - -
אהוד פלג: לא אני אמרתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - שזה נאסר על-ידי הממשלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה שמישהו מכם ייתן פה פתרון לעסקים קטנים ובינוניים לפרסם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסבירו לי איך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אתם רוצים שאנשים בעסק קטן-בינוני, יחזיק את עצמו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה שמישהו ייתן לי תשובה.
עמנואל ויזר: למה אצלי בבית?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אתה חי במדינה הזאת, ואתה צריך להבין שחלק מהמדינה הזאת זה ערבות הדדית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככה חי העם היהודי- -
אהוד פלג: ערבות הדדית מתחילה בהתחשבות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - ואם אנחנו מנסים לעזור לעסק קטן, לחד-הורית, לנכה, לסטודנט, לדובר רוסית, להרוויח כסף – כולנו צריכים לשים כתף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - ואני לא בעד ללכלך את הבית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מה שאני מתכוונת.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, חברת הכנסת.
עמנואל ויזר: גברתי רוצה ש-60 אלף עורכי דין ישימו כרטיסי ביקור בתיבה?
כרמל שאמה-הכהן: תם הזמן לנושא הזה.
כרמל שאמה-הכהן: יש עוד נושאים על סדר היום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על עורכי דין נעשה דיון אחר.
עמנואל ויזר: גם הם עסקים קטנים.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נמשיך בדיון הבא שיהיה הדיון שיסיים את חקיקת החוק.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום - הצעת חוק מתן שירות לציבור בגופים ציבוריים בשעות אחר הצהריים, התשע"א-2010.
כרמל שאמה-הכהן: הצעת חוק שלי, פ/2708.
כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית בינואר 2011.
כרמל שאמה-הכהן: חיכינו אתה זמן לא קצר.
כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק אומרת דבר פשוט: היא מפנימה את ההבנה שלנו שזמן הוא כסף וזמנו של הציבור אמור גם להתנהל ביעילות, ואין סיבה שלכל סידור קטן, כזה או אחר – אם זה ברשם המקרקעין, דרך משרד הרישוי ומשרדים ממשלתיים אחרים, או גופים מוניציפאליים, לא תהיה דלת פתוחה גם אחר הצהריים, ולכל סידור כזה אדם יצטרך לקחת חצי יום חופש, או יום חופש ולפעול בתנאים של לחץ.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא טוב לנותן השירות, לא טוב למקבל השירות, זה לא טוב למשק, הרבה ימי עבודה ושעות עבודה יורדים לטמיון ללא סיבה, גם בעידן האינטרנט.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עדיין במצב שזו הטרדה לא שולית בחייו של האזרח.
כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק מדברת על כך שתיפתח הדלת גם בשעות אחר הצהריים במידה מינימאלית – לפחות 3 שעות לפחות פעם בשבוע, עם כוח אדם חלקי, ובלבד שתהיה גישה כזו.
כרמל שאמה-הכהן: אני דיברתי גם עם הממשלה, ועוד היו שיחות שניסינו לנהל השבוע וזה לא יצא, אבל אמרתי שאין פה כוונה להתקדם באופן כוחני בחקיקה הזו, לא אני כמציע ולא כיו"ר ועדה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מבינים שהדבר נוגע בבסיס יחסי עבודה של העובדים ושל המדינה, של ארגוני העובדים, ואנחנו רואים את הפתרון, את ההתייעלות בנושא הזה בדרך של הסכמה.
כרמל שאמה-הכהן: אני בכלל הצעתי לאוצר שדיבר אתי בנושא ללכת בכיוון של פיילוט בגוף ספציפי, לבחון איך זה מתנהל.
כרמל שאמה-הכהן: שום דבר לא דחוף, העיוות הזה קיים כבר 60 שנה אז הוא יהיה קיים עוד שנה.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אין לי ספק שזה עיוות וצריך לתקן.
מיכאל איתן: אני כבר התייחסתי לנושא כשהוא עלה בקריאה טרומית.
מיכאל איתן: בעיקרון, הממשלה היא חלק בלתי נפרד – מהחברה כולה, ומהמגמה של חברה צרכנית ששמה דגשים הולכים וגדלים על גישה כזו של שירות לקוחות, מבחינת הפירמה הכלכלית – לשים את הלקוח במרכז, להסתכל איך אפשר, אולי בגלל סיבות של עשיית רווח, אבל התפיסה היא להסתכל על הלקוח ולכוון את הפעילות בהתאם לצרכיו, נוחותו ויתרונותיו של הלקוח.
מיכאל איתן: בסקטור הפרטי זה מתוך כוונה לעשות כסף.
מיכאל איתן: הסקטור הממשלתי בא הרבה לאחר מכן.
מיכאל איתן: וכאן התפיסה שאנחנו רואים אותה היא שצריך לאמץ הרבה דברים מהסקטור הפרטי, לא הכל, כמובן, אבל בסיס התפיסה הוא לא לשים את הלקוח כמו שרואה אותו החברה הפרטית המסחרית כמקום שממנו מפיקים תועלת כלכלית אלא זה בא ביסוד התפיסה הדמוקרטית שמגשימה את המשפט שאומר – אנחנו פועלים למען הציבור, מטעם הציבור, ומכניסה תוכן ממשי, ומוציאה את הציניות מהביטוי הזה שאנחנו, עובדי ציבור ומשרתי ציבור אומרים – אנחנו משרתי הציבור.
מיכאל איתן: אז אם אנחנו משרתים את הציבור והתפיסה הדמוקרטית המודרנית אומרת שהאזרח הוא במרכז, אז בואו נגשים את הרעיון הזה כמיטב יכולתנו בהנגשת שירותים.
מיכאל איתן: הלקוח במרכז.
מיכאל איתן: ונשתדל לכוון את הפעילויות שלנו על מנת לתת לאזרח שאנחנו נבחריו ומשרתיו, את השירות הטוב ביותר.
מיכאל איתן: איך נותנים את השירות הטוב ביותר?
מיכאל איתן: זה לא נולד ולא קיים באופן מתקדם במיוחד בממשלה, אבל הממשלה יכולה לאמץ נורמות שונות מתוך הסקטור הפרטי ולחבק אותם.
מיכאל איתן: כמובן שאחד הדברים שתורמים יותר מהכל לקידום השירות הממשלתי לציבור זו הטכנולוגיה.
מיכאל איתן: לא אדבר עליה היום, כאן, אנחנו מקדישים לה הרבה זמן.
מיכאל איתן: טכנולוגיה יכולה להנגיש שירותים 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, 364 או אפילו 365 ימים בשנה, אם מישהו רוצה אוכל לספר סיפור יפה על כך.
מיכאל איתן: אבל זו ההנגשה הכי טובה – פתוחים משרדי הממשלה, יכולים לתת את השירות בצורה האופטימאלית הזו.
מיכאל איתן: אבל עד שנגיע לזמן הזה, אנחנו צריכים בינתיים להתייחס למציאות, לעובדה שלא כל האזרחים חיים בעידן הדיגיטלי, ואנחנו מדברים על שיפורים בשירות, וההצעה של חבר הכנסת שאמה היא הצעה במקום הנכון, במינון הנכון, וגם דברי הפתיחה שלו צריכים לעקר כל דאגה מכל אחד שנמצא כאן סביב לשולחן שאומר – עם כל הכבוד לרצון, להשביע את רצונו של הלקוח, יש לנו גם בעיות ואינטרסים נוספים שצריכים עליהם להגן.
מיכאל איתן: אני מתייחס במיוחד למה שאמרתי במליאה כאשר ההצעה הובאה לקריאה טרומית.
מיכאל איתן: אמרתי שההצעה תובא לדיון בוועדה, תיבדק על כל הגורמים הנוגעים בדבר, וזה לא רק המעביד, הממשלה והגופים הציבוריים, אלא גם בעובדים.
מיכאל איתן: אני מקבל את הדברים של יושב ראש הוועדה, ואני פונה אל כל מי שנמצא סביב השולחן הזה – המטרה טובה, ראויה, היא יכולה לשרת את כולנו אבל בראש ובראשונה את הציבור שאנחנו מחויבים לו, את הלקוחות שלנו, אזרחי המדינה.
מיכאל איתן: והיא יכולה להיעשות לא רק מבלי שהאינטרסים של כולם ייפגעו אלא להפך – בד בבד גם עם האינטרסים של המשרדים הממשלתיים שצריכים לעמוד בתנאים מסוימים, לקבוע סדרי עדיפויות, לדעת מה קורה מההיבטים התקציביים, מהיבטים נוספים שיעלו כאן, שהשינוי הזה מחייב, כנ"ל גם לגבי הסתדרות עובדי המדינה שצריכה להגן על העובדים, שתנאיהם לא יורעו מהמהלך הזה.
מיכאל איתן: הדברים האלה, חבל שאני מדבר עליהם, הם מוסכמים.
מיכאל איתן: הייתי מציע שבתהליך שנקבע עיקר הדיון- אם כי אני בטוח שזה לא מה שיקרה – שנוריד רגע את הדבר הזה, אם אנחנו רוצים להיות פרקטיים ולא נחשוב על שינויים דרמטיים, שכל משרדי הממשלה מתחילים לפתוח את שעריהם גם בשעות אחר הצהריים והערב או כל שעה אחרת שאינה מקובלת היום, אלא נדבר יותר על אפשרויות לבחון דבר כזה באיזשהו פיילוט שבתוכו כולם ילמדו ובתוך המרכיבים של הפיילוט אפשר להכניס את כל האינטרסים שעלו כאן על השולחן ואת כל ההערות, ולבחון אותם, אם הדבר הזה ישים ועד כמה.
כרמל שאמה-הכהן: תודה, אדוני השר.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עוברים להערות כלליות בנוגע להצעה.
כרמל שאמה-הכהן: יושב ראש הסתדרות עובדי המדינה, בבקשה, זכות הדיבור היא שלך.
אריאל יעקובי: בוקר טוב לכולם.
אריאל יעקובי: תראו, דברי יושב ראש הוועדה ודברי השר במידה מסוימת אמורים להרגיע את ציבור העובדים.
אריאל יעקובי: אבל אני רוצה, כדרכי, ברשותכם, להגיד לשניכם, נציגי הציבור שלדעתי אתם צריכים לקבוע את הכללים – שכולנו אופטימיים מדי.
אריאל יעקובי: אני חשבתי שבצד הזה של השולחן, בצד של המעסיק, אני אפגוש היום את המעסיק הגדול ביותר בשירות הציבורי, נציב שירות המדינה, בא ומחזיק אחריכם בעמדה מאד מובהקת שאומרת – כן, כן, אנחנו צריכים היום להפעיל ולעבוד ולעשות ולקדם.
אריאל יעקובי: ואתם יודעים מה?
אריאל יעקובי: אני לא מופתע שיש רק נציגות, למרות שאני מכבד – גם נציגות מהממונה על השכר, שנמצא פה בני, היועץ המשפטי, וגם נאדר אלקסם שהוא האיש של נציבות שירות המדינה באגף לתנאי העבודה, אבל הם לא אלה שמובילים את התפיסה שאומרת איך צריך לעבוד השירות הציבורי.
אריאל יעקובי: הם מקסימום יכולים לנסות להסדיר מולנו חלק מהדברים האלה.
אריאל יעקובי: אנחנו צריכים, אדוני השר, אדוני יושב ראש הוועדה, לראות את הממשלה כשלטון מרכזי, לידה – את השירות הציבורי המקומי, באים ואומרים את הדברים שלכם מתוך אמונה שהם באמת רוצים להגדיל את השירות ולידם בעלי המקצוע, המנהלים.
אריאל יעקובי: מה שעשה השר מיכאל איתן, שאמר – אני, הממשלה, רוצה, אבל אני לא רואה את המנהלים שבאים ואומרים: חברים, אנחנו עכשיו הולכים לקרוא להסתדרות עובדי המדינה: שבו אתנו, נעשה הסכם קיבוצי שמסדיר דברים.