GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריאל יעקובי: אני בדילמה.
אריאל יעקובי: בדרך כלל ארגוני עובדים מעדיפים להגיד שהכל משא ומתן, ודווקא מה ששמעתי ממשרד האוצר, אני בדילמה אם להמליץ לך שאת החלק של השירות אתה תחוקק, כי אחרת הם לא יעשו.
כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה מבקשת ממשרד השר המופקד על שיפור השירות הממשלתי לציבור , השר מיקי איתן – 1.
כרמל שאמה-הכהן: למפות את המשרדים, לרבות הרשויות המקומיות ויחידות הסמך שבהן ניתן כבר עתה שירות באמצעות קבלת קהל אחר הצהריים, כדי ללמוד איך זה עובד שם, במקום פיילוט מיידי 2.
כרמל שאמה-הכהן: למפות את המשרדים והגופים הרלבנטיים להצעת החוק - -
רוית זילברפרב: אנחנו צריכים כוח אדם בשביל כל המשימות שלך.
כרמל שאמה-הכהן: אני מכיר, השר המדובר הוא מוכשר.
כרמל שאמה-הכהן: אם הוא ירצה – נעביר את זה, שמשרד האוצר יכין, אבל אני מניח שהוא לא יוותר על התענוג.
כרמל שאמה-הכהן: - - למפות את המשרדים והגופים הרלבנטיים להצעת החוק, כלומר, שבהם קבלת קהל אחר הצהריים היא חיונית ולא ניתנת כיום, שיירשמו בתוספת להצעת החוק.
כרמל שאמה-הכהן: 3.
כרמל שאמה-הכהן: לקבוע ולהעביר לוועדה לוחות זמנים לביצוע האמור, וכן לוחות זמנים לשיחות, פגישות, על מנת לבחון את כל אחד מהגופים יחד עם עובדי המדינה, נציגי המשרד וההסתדרות.
כרמל שאמה-הכהן: בכך סיימנו את הדיון להיום.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לכם.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו פותחים דיון, על סדר-היום: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הודעת תשלום קנס בשל חניה במקום אסור), התש"ע-2009, של חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ (פ/1917); וכן הצעה מקבילה, הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – דו"ח חניה במקום אסור), התש"ע-2010, של חברי הכנסת: נסים זאב, אברהם מיכאלי, יצחק וקנין, אמנון כהן, משה (מוץ) מטלון, חמד עמאר, אילן גילאון, דוד אזולאי, ציון פיניאן, יעקב כץ, מסעוד גנאים.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אילן גילאון מופיע בשתי הצעות החוק.
אילן גילאון: שלח לחמך על פני המים, אולי משהו יתפוס.
כרמל שאמה-הכהן: לפני שנתחיל לדון ולהתקדם בהצגה ובחקיקת הצעת החוק, אני רוצה לברך את תלמידי בית-ספר תיכון "גאון הירדן", כיתה י"ב, מנווה איתן.
כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק היא הצעה פשוטה שמסדירה נורמה מצומצמת יותר לפיה רק שוטרים יוכלו לרשום דוחות חנייה לרכבים שנושאים תו של נכה, בניגוד למצב היום שהוא הרבה יותר רחב, שבו כל פקח עירוני יכול לתת דו"ח, קנס.
כרמל שאמה-הכהן: מציעי החוק מצביעים על בעיה שהרשויות המקומיות הפכו את דוחות החנייה למקור תקציבי לא מבוטל, ולכן השוטרים הם במקרה הזה חפים מכל ניגוד עניינים אלא רק אחראים לביצוע החוק – בניגוד לפקחים, שניתן "לחשוד" בהם שגם טובת קופת העירייה עומדת לנגד עיניהם או לנגד עיני מנהליהם.
כרמל שאמה-הכהן: בהצעת החוק סעיף אחד, יציג אותו חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: אני מודה לך על הדיון הזה שנקבע באמת במהירות בלתי מתקבלת על הדעת, ואני ממש מודה לוועדת הכלכלה.
אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא לא שפקחים רוצים למלא את קופות העירייה – בסדר גמור, אין לנו טענה – גם זה בהחלט כיוון.
אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא שפקחי העיריות – בעיקר עיריות גדולות בארץ כי שם בעיקר יש את בעיית החנייה – עוברים על חוק מפורש מ-1994 לגבי חניית נכים ותוקעים דוחות על ימין ועל שמאל.
אילן גילאון: חוק חניית נכים מ-1994 קובע במפורש באיזה מצבים בעל תג נכה למכוניתו יכול לחנות, כשאדם שאיננו בעל תג נכה אינו יכול לחנות.
אילן גילאון: על כן, אנחנו מגיעים בעשרות, אולי במאות – ואני אומר, באלפים – של מקרים לבתי-המשפט, ואני רוצה לומר לאדוני, בתור מי שגררו לו רכב שחנה – אם אדוני מכיר את אוסישקין בתל-אביב, זה מגרש סגור לגמרי – החנה את רכבו שם, באמצע הלילה באו וגררו לו את הרכב עם תג נכה.
אילן גילאון: מדוע?
אילן גילאון: כי זה היה מקום שאסורה בו החנייה.
אילן גילאון: לכאורה, אדם לוחם אחר – נניח שזה לא אילן גילאון שהוא אחד שלא כל כך נלחם, והוא סתם פחדן שיושב בבית – היה צריך לצאת למלחמת גוג ומגוג מול בתי-המשפט ומול עיריית תל-אביב.
אילן גילאון: ואני, לבושתי, אומר לאדוני – לא הלכתי לעשות את זה ושילמתי בסופו של דבר את הגרירה כי הייתי זקוק לאוטו באותו רגע.
אילן גילאון: אם אני לא עושה את זה, מה אדוני חושב על אלפי-אלפי נכים שמקבלים את הדוחות האלה, מה הם עושים?
אילן גילאון: הם הולכים לקחת עורך-דין?
אילן גילאון: הם הולכים לטפל בנושא הזה?
אילן גילאון: מדובר על עירייה ועיריות – ובראשן צועדת לפני כולן עיריית תל-אביב, שהיא עיר ללא הפסקה כנגד נכים, באופן מוחלט, ללא הפסקה כנגד נכים ברמת הנגישות שלה וברמת המלחמה שלה בנכים; גם ירושלים לא מצטיינת במיוחד, וגם האחרים לא כל כך טובי-לב.
אילן גילאון: לכן, אם אני צריך לצטט את האחראי על החנייה בעיריית תל-אביב, אדוני – אני רוצה שאתה תראה כי קיימנו ישיבה.
אילן גילאון: אגב, החוק הזה שאנחנו מביאים הוא בהסכמת הממשלה, יש לנו איזושהי המרה שנרצה לעשות תיכף, אבל כך היה.
אילן גילאון: אני שואל בישיבה כמה דוחות חנייה ניתנו לבעלי תג נכה בתל-אביב בשנת 2010, התשובה היא: אינני יודע כמה דוחות לבעלי תג חנייה של נכה בוטלו.
אילן גילאון: אומר אלון שרף מאגף החנייה: בשנת 2010 בוטלו 5,163 דוחות, זאת אומרת אם זה מספר הדוחות שבוטלו, כמה ניתנו?
אילן גילאון: באתי ושאלתי: אדוני, כמה דוחות נתתם לאנשים שאינם בעלי תג חנייה, שחנו בחניית נכים – אתה יכול להסביר לי?
אילן גילאון: הוא אמר: 6,100.
אילן גילאון: זה מאוד יפה, אני עכשיו מבין.
אילן גילאון: זאת אומרת, זה נכון מה שאדוני אומר שהנכים הם מקור הכנסה מצוין לעיריות, ואוי לנו שכך.
אילן גילאון: אם אלה המספרים, אליבא דמי שאחראי לחניות בתל-אביב, אז מה יש לנו להלין, על מה אנחנו בכלל מדברים.
אילן גילאון: ולמרות הכול ולחילופי חילופין, כך הגענו לסיכום גם עם שר התחבורה וגם עם השר מיקי איתן, שאנחנו בכל זאת, ומשום שהמשרד לביטחון פנים איננו מסוגל למלא את המטלה הזאת, ואנחנו לא רוצים – למרות שהרשויות העירוניות, ובראשן תל-אביב, אני אומר שוב - - -
שמחה בניטה: וירושלים.
אילן גילאון: וירושלים – בסדר.
חיה קינן: גם נתניה.
חיה קינן: כל הערים.
אילן גילאון: ירושלים, שלא נזניח רשויות.
אילן גילאון: נגיד גם חיפה.
הרצל מוכתר: תל-אביב בעיקר.
אילן גילאון: לא, גם רמת-גן, כל מקום.
אילן גילאון: כל מקום שיש קצת חנייה ואפשר לעשות בוננזה על אנשים, ובעיקר כאלה, כי הם יוצאים מנקודת הנחה – בסדר, נלך ונלבן בבית-המשפט.
אילן גילאון: כמה אנשים יבואו להתלבן בבית-המשפט, ומי מתאר לעצמו מהי המטלה הזאת של לרוץ לבית-המשפט?
אילן גילאון: ולמרות הכול, אדוני, אנחנו אומרים: בסדר, תישאר המטלה בידי הרשויות המקומיות, ובלבד שכל עבירה אשר מתבצעת על-ידי אדם הנושא תג נכה על מכוניתו, תצולם, אבל לא סתם תצולם – יצולם האופן שבו הוא מפריע לתנועה והוא פועל בניגוד לחוק חניית נכים מ-1994.
אילן גילאון: הראיה תהיה הפעם על הרשות המקומית.
אילן גילאון: היא תצטרך להציג בתמונה בדיוק מהי העבירה – האם לא נשמר המרחק הסביר מקיר?
אילן גילאון: האם לא חנו במרחק סביר ממקום חנייה?
אילן גילאון: באיזה אופן האוטו הזה הפריע לתנועה בסך הכול?
אילן גילאון: את הדברים האלה אני רוצה לדעת, ואני חושב שמן הדין ומן הצדק לקבל את זה.
שמעון יאיר: הערת ביניים, היושב-ראש.
שמעון יאיר: מה שהגענו לסיכום עם הממשלה זה קצת יותר מזה, אילן.
שמעון יאיר: הגענו לסיכום שתצטרך להופיע בצילום הפרעה, שיצטרכו לראות הפרעה ממשית.
אילן גילאון: כן, ממש אמרתי את זה.
אילן גילאון: זה אפילו כתוב – הצילום חייב לכלול את ההפרעה הממשית.
שמעון יאיר: בדיוק.
שמעון יאיר: שרואים פקק, שרואים משהו.
אילן גילאון: זה בהסכמה עם השר מיקי איתן וזה בהסכמה עם שר התחבורה.
שמחה בניטה: ואחרי שהשר מיקי איתן באמת נוכח בכך.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.
אילן גילאון: והנה אני רואה את האנשים מראשות עיריית תל-אביב, שלום לכם.
אילן גילאון: קיבלתי עוד דו"ח בינתיים, מאז קיבלתי עוד דו"ח.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת גילאון.
אילן גילאון: אני צריך להגיד להם שהם יתעשרו בעוד 250 שקלים.
כרמל שאמה-הכהן: אני יכול להגיד לך שפעם עשיתי בדיקה ברשות מקומית מסוימת לגבי מאזן הכנסות מחנייה וכל ההוצאות שהרשות מוציאה כדי לגבות את הקנסות – מערך הפיקוח, עורכי-הדין החיצוניים – לא נשאר הרבה כסף בסך הכול בסוף, לפחות ברשות המקומית שבה אני בדקתי.
אילן גילאון: מה שנקרא, זה עולה להם יותר.
כרמל שאמה-הכהן: או שמערך החנייה שם הוא כר למינויים של פי כמה פקחים ממה שצריך, משיקולים פוליטיים כאלה ואחרים, או שעורכי-הדין עושים שם חגיגה.
כרמל שאמה-הכהן: כשעשיתי הכנסות מקנסות פלוס הוצאות של אותו אגף, זה כמעט מתאזן.
אילן גילאון: אני יודע שפוליטיקה וכסף זה לא מעניין אותי...
כרמל שאמה-הכהן: הדובר הבא, ישראל אבן זהב, מטה מאבק הנכים.
ישראל אבן זהב: בוקר טוב.
ישראל אבן זהב: אני רוצה לספר על נושא החניות בעיריית תל-אביב.
ישראל אבן זהב: היה לי דיון עם מר טיומקין לפני כשבועיים, הוא אמר שאצלם יש הפרדה מוחלטת בין הפיקוח לתביעה.
ישראל אבן זהב: שאלתי איך זה יכול להיות, כי את המספר של 5,000 דוחות שבוטלו אנחנו יודעים.
ישראל אבן זהב: מתברר שהפקחים קיבלו הנחיה לרשום דוחות – כן מוצדק, לא מוצדק, כן מפריע, לא מפריע – הם רושמים דוחות באופן אוטומטי.
ישראל אבן זהב: אני חושב שבכל זאת יש פה איזשהו ניסיון להוסיף הכנסות לעירייה כי חלק גדול מהנכים לא נלחמים – כמו שחבר הכנסת אילן גילאון אמר – ולא הולכים לבתי-משפט.
ישראל אבן זהב: אני יודע שיש הרבה יותר מדי תגי חנייה, יש תגים כפולים, כשאנחנו מנסים כבר מספר שנים, יחד עם משרד התחבורה או מול משרד התחבורה, לשנות את חוק חנייה לנכים – ראשית, שיהיה תג אחד לנכה ולא שני תגים, ושנית, שיהיו קריטריונים ברורים למי מגיע תג ולמי לא, כי היום יש הרבה מאוד אנשים שלא מגיע להם תג ובכל זאת מסתובבים עם תגים, והם לדעתי גורמים גם לחוסר במקומות חנייה.
ישראל אבן זהב: יש לזה כמובן גם פתרונות טכנולוגיים חדישים, משום מה משרד התחבורה לא רוצה לבדוק את זה – פתרונות הרבה יותר חכמים מהתג שישנו כיום.
שמעון יאיר: בסדר, זה לא נושא הדיון.
ישראל אבן זהב: אני חושב שבכל זאת, אם הפקחים לא יודעים למי כן לרשום דו"ח ולמי לא לרשום דו"ח, פשוט צריך לשלול מהם את הזכות לרשום את הדוחות, ואז שהמשטרה תעשה את האכיפה.
ישראל אבן זהב: תודה.
כרמל שאמה-הכהן: דורון יהודה, מנכ"ל ארגון נכי הפוליו ונציג פורום ארגוני הנכים.
יהודה דורון: אנחנו נתקלים בתופעה שרושמים לנו דוחות חנייה במקומות שאנחנו עומדים ולא מפריעים לתנועה, ואנחנו באים לבטל – ויש הוראה לא לבטל, לא מבטלים דוחות חנייה בעירייה.
יהודה דורון: אנחנו כולנו מגיעים לבתי-משפט.
יהודה דורון: בבתי-משפט יושבת שופטת עירונית שאומרת לנו: אדוני, אתה תשלם את הקנס.
יהודה דורון: אל תשלם את הריבית וההצמדה, תשלם רק את המקור.
יהודה דורון: אני אומר לשופטת: למה אני צריך לשלם אם אני לא מפריע לתנועה?
יהודה דורון: אין הפרעה ממשית, תראי לי איפה ההפרעה.
יהודה דורון: אתן לכם דוגמה.
יהודה דורון: אני עומד במדרכה, כאשר השטח של המדרכה הוא 10 מטרים רוחב, יכולים לעבור עשרה כיסאות גלגלים ויש מקום.
יהודה דורון: אני עומד באותו מקום – יש לי את הדו"ח פה – והם כותבים שאני מפריע.
יהודה דורון: למה אני מפריע?
יהודה דורון: אני מוציא מעלית שהאורך שלה 1.5 מטרים.
יהודה דורון: כדי לצאת מהמעלית אני צריך עוד מטר, זאת אומרת אם אני מצליח לצאת ולהכניס את המעלית, כל בן-אדם יכול לעבור וזה בדיוק על-פי החוק.
יהודה דורון: אבל מה?
יהודה דורון: הרשויות לא מבטלות, וזוהי שיטה – כל יום יש דו"ח.
יהודה דורון: דבר נוסף, הרשויות עושות גינון על שפת המדרכה לכל אורך הכבישים, ושימו לב – רחוב וייצמן, סמילנסקי, שדרות בנימין.
חיה קינן: רזיאל.
יהודה דורון: כל הרחובות.
יהודה דורון: גם לבית שלי שהיה אני לא יכול להגיע, לא יכול לעמוד.
יהודה דורון: עשו גינון על שפת הכביש – אתה רוצה להוציא מעלית, אתה לא יכול, כך שאתה צריך לעמוד בכניסה לבניינים ולחסום לדיירים את הכניסה.
יהודה דורון: זה מה שיצרו.
אילן גילאון: אם זה חדש, יהודה, זה כבר עבריינות - - -
קריאה: חבל שלא הבאתי את התמונות.
יהודה דורון: יצרת מצב שאתה לא מאפשר לי בכלל לחנות בעיר.
יהודה דורון: בנוסף, הפכת את כל החניות – כדי להרוויח כסף מהציבור – אחת ליד השנייה.
יהודה דורון: אני ממתין כמו ילד טוב, עושה סיבוב ומחכה.
יהודה דורון: התפנה מקום, אני נכנס – אני לא יכול להוציא את המעלית, אני צריך שייצאו שתי מכוניות כדי שאני אכנס.
יהודה דורון: זאת אומרת, האפשרות שלי כנכה להחנות בהרבה מקומות לא קיימת.
כרמל שאמה-הכהן: עורכת-דין מיכל שיק הר-טוב, היועצת המשפטית של עמותת נגישות.
מיכל שיק הר-טוב: שלום.
מיכל שיק הר-טוב: אנחנו מברכים על הצעת החוק הזאת, חבר הכנסת אילן גילאון וחבר הכנסת מוץ מטלון, אנחנו מנסים לקדם חקיקה בכל מה שקשור לחניות נכים כי יש בעייתיות אמיתית.
מיכל שיק הר-טוב: אנחנו בעמותת נגישות ישראל מקבלים מאות פניות ותלונות של נכים על דוחות שהם קיבלו שלא כדין, לטענתם.
מיכל שיק הר-טוב: הבעיה בחוק חנייה לנכים, שנטל ההוכחה הוא על הנכה.
מיכל שיק הר-טוב: הנכה פשוט צריך ללכת עם מצלמה ולהראות.
שמעון יאיר: זאת לא הבעיה בחוק הנכים.
מיכל שיק הר-טוב: זו אחת מהבעיות.
שמעון יאיר: זאת לא הבעיה בחוק.
לאה ורון: שמעון, אתה לא ברשות דיבור.
שמעון יאיר: זאת הערת ביניים.
לאה ורון: אבל יושבים פה הרבה אנשים בחדר.
שמעון יאיר: אבל היא טועה.
לאה ורון: אז בתורך אתה תדבר.
כרמל שאמה-הכהן: תפסיק להפריע.
כרמל שאמה-הכהן: אתה מעיר יותר מדי הערות, שמעון.
מיכל שיק הר-טוב: אני אשמח להראות לך שאני לא טועה.
שמעון יאיר: זה לא בחוק.
שמעון יאיר: החוק הוא בסדר.
כרמל שאמה-הכהן: אתה תדבר בזכות הדיבור שלך.
מיכל שיק הר-טוב: חוק חנייה לנכים בא ואומר שצריכים להתקיים מספר תנאים כדי שאדם עם מוגבלות חונה את רכבו במקום שהוא אסור ולא יקבל דו"ח.
מיכל שיק הר-טוב: בית-המשפט בא ואמר בהמון פסקי-דין – נטל ההוכחה הוא על הנכה.
שמעון יאיר: אז הבעיה לא בחוק.
מיכל שיק הר-טוב: הבעיה היא בחוק.
מיכל שיק הר-טוב: נטל ההוכחה הוא על הנכה, וזו הסיבה שהרבה מאוד נכים לא הולכים לבתי-משפט כי הם יודעים מראש שהדרך שלהם אבודה.
מיכל שיק הר-טוב: קיימת מצוקה אמיתית של חניות לנכים, אין הרבה חניות לנכים.
מיכל שיק הר-טוב: והשרירות – אין מה לעשות, אנחנו מקבלים המון-המון תלונות על כך שפקחים נותנים דוחות חנייה לנכים.
מיכל שיק הר-טוב: שוטרים הם נטולי אינטרסים, הם מבינים את הבעייתיות, הם מבינים את הרגישות.
מיכל שיק הר-טוב: הצעת החוק הזאת היא נכונה מאוד לטעמנו ואנחנו תומכים בה.
יהודה דורון: המשטרה גם מבטלת את הדוחות.
כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין כפיר כהן, מרכז השלטון המקומי, ראש מינהל למשפט.
כפיר כהן: אני רוצה לפתוח בבקשה בהתייחסות לדברי ההסבר של ההצעה.
כפיר כהן: דברי ההסבר – אנחנו לפחות בשלטון המקומי מוצאים אותם פוגעים, מיותרים, מה גם שאינם נכונים.
כפיר כהן: לבוא ולצייר תמונה שהשלטון המקומי גמר אומר לצאת כנגד ציבור הנכים ולמצוא בו איזושהי כתובת נוחה על מנת להעשיר את קופתו, זאת דמגוגיה זולה וזה לא נכון, והטענה הזאת היא פוגענית בעליל.
כרמל שאמה-הכהן: על איזו שורה בדברי ההסבר אתה מדבר?
כפיר כהן: אני מדבר גם על שורה בדברי ההסבר וגם על הדברים שנאמרים פה.
אילן גילאון: אני אמרתי את זה, ואני עומד מאחורי הדברים שלי.
שמחה בניטה: גם אני עומדת מאחורי הדברים שלי.
יהודה דורון: כולנו.
כפיר כהן: אתה אמרת, ואני אומר מה שאני חושב.
כפיר כהן: יואיל אדוני לא להפריע.
כפיר כהן: אני מבקש לסיים את דבריי.
שמעון יאיר: אנחנו משתתפים בצערך.
כפיר כהן: אל תשתתף בצערי.
שמעון יאיר: פגענו בו.
כפיר כהן: לא, אתה לא פגעת בי.
כפיר כהן: אתה פוגע בציבור שלם של עובדים.
כפיר כהן: אתה לא פוגע בי.
כפיר כהן: אני אומר את דברם.
שמעון יאיר: ואנחנו לא נפגענו.
שמעון יאיר: ..
כפיר כהן: אני לא מנהל איתך עכשיו ויכוח.
כפיר כהן: אני רק רוצה להגיד לך, שאני – בניגוד להרבה דברים אחרים ובניגוד להרבה אנשים אחרים, ויעידו פה חלק מיושבי השולחן הזה – עוד בתקופתו של היושב-ראש הקודם, אני זה שיזמתי "שולחן עגול" במרכז השלטון המקומי על מנת שיגיע ציבור, לפחות חלק מהאנשים כאן שמייצגים את ציבור הנכים, לפתוח ניסיון הידברות כדי לתת איזשהו מענה לחלק מהמחלוקות שעניינן מצוקת חנייה.
כפיר כהן: אני הייתי האדם, אז לא אני זה שנפגעתי.
כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין כהן, אתם תומכים בהצעת החוק?
כרמל שאמה-הכהן: בנוסח?
כפיר כהן: אנחנו תומכים בה, בהסתייגות קלה, ולפני שאני אסיים את דבריי נעביר את רשות הדיבור ליואב ירדני מעיריית תל-אביב, שגם יסביר את הבעייתיות.
כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, מר ירדני.
יואב ירדני: בוקר טוב לכולם.
יואב ירדני: קודם כול, הערת ביניים.
יואב ירדני: הפקחים בעיריית תל-אביב מכירים את החוק לא פחות טוב מציבור הנכים, אם לא יותר טוב – כולל כל הפרשנויות, כולל זה שבעיריית תל-אביב, בניגוד לחוק שמותיר 1.30 מטרים על מדרכה – אנחנו קבענו בהחלטה שלנו שמאפשרים חניית חסימה למטר ולא ל-1.30 מטרים, ומי שמבין את המשמעות, היא משמעות קיצונית בהיקף כמות הרכבים שאפשר לחנות על מדרכות.
יואב ירדני: אז קודם כול, זה לא רק שאנחנו לא יודעים, אנחנו יודעים מצוין, המפקחים שלנו מתודרכים חדשות לבקרים, ואפשר לבדוק את זה.
יואב ירדני: הכי קל לזרוק ולהגיד שלא מעודכנים ולא מבינים, זה הדבר הכי קל כי הם לא פה.
אילן גילאון: הם גם מבינים, תאמין לי, זה חטא על פשע מה שאתה אומר עכשיו.
שמעון יאיר: זה עוד יותר גרוע.
יואב ירדני: תודה, תודה.
יואב ירדני: אחד הדברים הבעייתיים שנאמרו פה בחוק – החוק מקובל עלינו, למעט סעיף אחד.
כרמל שאמה-הכהן: כולו סעיף אחד.
כרמל שאמה-הכהן: כל החוק זה סעיף אחד.
יואב ירדני: ההערה שלך היא נכונה, יש פה פסקה, לגבי הסיפה.
יואב ירדני: כשרכב של נכה חונה בכביש ברחוב דו-נתיבי, קרוב לצומת, או חוסם נתיב נסיעה, לא צריך לחכות לתאונה הבאה שתקרה כי מישהו מחכך רכב אחר, אלא זאת חסימה והפרעה לתנועה.
יואב ירדני: אפשר תמיד לבוא ולהגיד – בנקודת זמן שהוא חלף שם, בשעה הזאת, אולי לא עבר רכב ואולי כן עבר רכב.
יואב ירדני: המשמעות היא האם אנחנו חיים את הרגע או מונעים את התאונה הבאה.
יואב ירדני: זאת השאלה, ומהניסיון שצברנו בעיר יש לא מעט אנשים שחונים ברחובות שהם דו-נתיביים, יש הפרעה לתנועה כשרכב בא ממול.
אילן גילאון: כמה לא מעט, אדון ירדני?
אילן גילאון: אם אתה ביטלת 5,200 – ביטלת – כמה נתת?
אילן גילאון: וכמה מתוך אלה עשו את מה שאתה אומר כאן?
אילן גילאון: מה אתה נותן לנו פה מסך עשן, איזה מין שטויות אלה.
שמעון יאיר: שטויות לגמרי.
יואב ירדני: אני מכבד את מה שאתה אומר ואני לא אמרתי על מה שאתה אמרת שזו שטות.
אילן גילאון: לא יכול לכבד את מה שאתה אומר - - -
יואב ירדני: סליחה, אני מכבד את מה שאתה אומר - - -
אילן גילאון: מישהו אומר לך לסכן את התנועה?
אילן גילאון: מישהו אמר לסכן את התנועה?
כפיר כהן: אני לא מבין את הסגנון הזה.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, לא חייבים להסכים פה על הכול אבל חייבים לפעול לפי ההוראות של סדר הדיון.
אילן גילאון: מסכנים את התנועה.
אילן גילאון: מי שמסכן את התנועה זה הנכים האלה שחונים לך בכיכרות, הם מסכנים לך את התנועה.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת גילאון, זה רק מפריע עכשיו להתקדמות של החקיקה.
כרמל שאמה-הכהן: הוויכוחים האלה לא מקדמים אותנו.
אילן גילאון: חשיבה מינימלית צריכה להיות גם.
אילן גילאון: אני, אין לי טענה נגד הפקידים ונגד הפקחים.
אילן גילאון: יש לי טענה נגד ראש עיריית תל-אביב וראש עיריית ירושלים וראש עיריית חיפה כי זאת המדיניות שלהם.
אילן גילאון: אני, אין לי טענה אליך אבל אתה לא ידעת לענות לי גם בפעם הקודמת כששאלתי אותך – אם ביטלתם את המספר הזה, כמה נתתם.
אילן גילאון: גם אז לא ידעת וגם עכשיו כנראה.
יואב ירדני: זה לא הייתי אני, אבל לא חשוב, אני הייתי בדיון – כי לא על כל דבר אפשר לקבל נתונים, מה לעשות.
כרמל שאמה-הכהן: זה ברור שאם הוא ביטל X, הוא לפחות נתן X פלוס 1.
יואב ירדני: אני רק אסבר את האוזן – צריך להציג את הפרופורציה, קודם כול להבין את המשמעות הזאת.
יואב ירדני: דבר שני, אם לדבר על הנתונים, אנחנו בשנה אוכפים רכבים שחונים בחניית נכים, מעל 7,000 דוחות.
כרמל שאמה-הכהן: תבורכו.
יואב ירדני: זאת אומרת, צריך לראות את הפרופורציה.
שמעון יאיר: איך זה קשור?
שמעון יאיר: מה זה שייך?
כפיר כהן: ועוד איך שייך.
יואב ירדני: סליחה, כל דבר קשור לכל דבר.
יואב ירדני: כל אחד מסתכל, בצדק, דרך חלקת האלוהים הקטנה שלו.
יואב ירדני: לכן אנחנו הולכים – לא סתם אמרתי, המשמעות היא 30 סנטימטרים על מדרכה, כשרוב המדרכות הן 1.30 מטרים או לפחות 2.20 מטרים, מה המשמעות של עוד 30 סנטימטרים בחנייה, צריך להבין את גודל העניין.
יואב ירדני: ואם אנחנו עושים את זה – לא שאנחנו לא רוצים את רעתם, אלא להיפך.
יואב ירדני: אני חושב שזה חלק מהעניין, שמסתכלים דרך משהו שהוא לא נכון.
יואב ירדני: ולעצם העניין, אני חוזר.
יואב ירדני: כל דו"ח שנעשה היום, לא רק שהוא נעשה, הוא גם מצולם, ורוב הדוחות הם באמת בהפרעה ממשית לתנועה.
יואב ירדני: הרבה פעמים, או רוב הדוחות שבוטלו – הסביר את זה גם מי שהיה פה – לפנים משורת הדין, פה בגלל בעיה כספית ופה בגלל בעיה כזאת או אחרת, ולכן אני מציע להסתכל על זה דרך המשקפיים הנכונות.
יואב ירדני: לכן אני מציע – אני מקבל את העניין.
יואב ירדני: אנחנו מצלמים את העבירות, אנחנו לא יכולים לעמוד ולחכות לאירוע הבא שיקרה, ואני בטוח שאף אחד פה בחדר לא רוצה שתהיה התאונה הבאה ויגידו: טוב, אמרנו לכם, אבל כשאמרנו לכם זה יהיה מאוחר מדי.
קריאה: בפריקה וטעינה יש הפרעה לתנועה?
יואב ירדני: המשאית הבאה שחונה בפריקה לטעינה היא כן מפריעה לרכב הבא.
שמעון יאיר: אגב, פריקה וטעינה לא מופיע פה.
כרמל שאמה-הכהן: שמעון יאיר.
יואב ירדני: בסדר, אז בוא נהפוך את כל הפריקה וטעינה לחניית נכים, ונפתור את הבעיה.
כרמל שאמה-הכהן: ידידי, זמנך עבר.
שמעון יאיר: אני רוצה לספר איך הצעת החוק הזאת נולדה, החוק ייוולד עוד מעט.
שמעון יאיר: לפני ארבע שנים הלכתי למסעדה בעשר בלילה ברחוב נידח בירושלים וחניתי באזור פריקה וטעינה – ריק, עשר בלילה.
שמעון יאיר: אני יוצא אחרי שעתיים, שתים-עשרה בלילה, יש לי על החלון דו"ח 500 שקלים שחניתי באזור פריקה וטעינה, הפרעתי לתנועה – חניתי בניגוד לחוק חניית נכים, לפי טענתם.
שמעון יאיר: התקשרתי לעירייה, במקרה היועץ המשפטי שם היה חבר שלי, שאלתי: משה, מה הסיפור?
שמעון יאיר: בשתים-עשרה בלילה 500 שקלים?
שמעון יאיר: הוא אמר: אתה יודע מה, תשלם 250 שקלים, בוא נגמור את זה.
שמעון יאיר: אמרתי לו: אתה לא מקבל כלום, אני לא נותן אגורה, ואנחנו נלך לכנסת לשנות את החוק.
שמעון יאיר: נשנה אותו.
שמעון יאיר: אגב, לגבי מה שנאמר – החוק הוא טוב, החוק מכסה את כל האופציות.
שמעון יאיר: יש לנו ארבעה מקומות ספציפיים שבהם אסור לנו לחנות – נכון, ישראל?
שמעון יאיר: – מוניות, אוטובוסים וצומת.
ישראל אבן זהב: ברזי כיבוי.
שמעון יאיר: זה הכול, ארבעה מקומות.
שמעון יאיר: באו העיריות, לקחו חוק שחוקק הריבון – הבוס של העיריות; מי הריבון במדינה הזאת?
שמעון יאיר: הכנסת.
שמעון יאיר: לקחו העיריות את החוק הזה, אדוני היושב-ראש, ושינו אותו.
שמעון יאיר: הוסיפו לו והגבילו אותו ועיקרו אותו והרגו אותו.
אילן גילאון: ופירשו אותו.
שמעון יאיר: ועכשיו הם יושבים פה והם מספרים לנו ש-15 שנה של התעמרות ושל ניצול הנכים ושל שוד הנכים, זה בשביל למנוע תאונות דרכים.
כפיר כהן: אני מוחה בתוקף על מה שאתה אומר.
שמעון יאיר: סליחה, אל תפריע לי.
שמעון יאיר: אל תפריע לי.
כפיר כהן: אתה הפרעת לי.
שמעון יאיר: אל תפריע לי, אני לא הפרעתי לך.
כפיר כהן: ועוד איך אני אפריע.
כפיר כהן: אתה אומר דברים קשים שהם לא נכונים.
שמעון יאיר: אלה הדברים, אתה צודק.
שמעון יאיר: אתה פושע.
כרמל שאמה-הכהן: לא, לא , לא.
כפיר כהן: אתה תתנצל.
שמעון יאיר: כעירייה, לא אתה.
כפיר כהן: אתה תתנצל עכשיו.
כפיר כהן: זה חסר-גבול מה שאתה מדבר כרגע.
שמעון יאיר: העיריות פושעות, העיריות שודדות, העיריות מתעמרות.
כפיר כהן: אני מבקש שהוא יתנצל.
כרמל שאמה-הכהן: ברור, רק - - -
שמעון יאיר: אני לא מתנצל, והעיריות פושעות.
שמעון יאיר: העיריות פושעות.
כרמל שאמה-הכהן: רק בית-משפט קובע מי פושע.
כפיר כהן: אתה תתנצל בפניי באופן אישי.
שמעון יאיר: סליחה, מי שעובר על החוק ועושה פשע – הוא עבר על חוק חניית נכים, נקודה.
כפיר כהן: מי?
כפיר כהן: אני?
שמעון יאיר: העיריות.
שמעון יאיר: לא יודע מי אתה, לא מכיר אותך בכלל.
כפיר כהן: לא, אתה קראת לי.
שמעון יאיר: אישית, אני לא התכוונתי אליך.
שמעון יאיר: לעיריות התכוונתי.
כפיר כהן: ועוד איך התכוונת.
כרמל שאמה-הכהן: עבירה על חוק הנכים זה לא פשע לדעתי.
אילן גילאון: אתה יודע שהוא לא התכוון אליך, הוא לא מכיר אותך אישית.
שמעון יאיר: זה עוון.
שמעון יאיר: העיריות עושות עוון כבר 15שנה.
כפיר כהן: הוא כן מכיר אותי, וזה לא מהיום.
שמעון יאיר: סליחה, משנת 93' העיריות מתעמרות בנכים.
כפיר כהן: חצוף.
כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם את דבריך.
שמעון יאיר: חוק חניית נכים הוא חוק מצוין.
שמעון יאיר: מה שעכשיו אנחנו נדרשים לעשות זה להוסיף איזה סייג.
כרמל שאמה-הכהן: הבהרה.
שמעון יאיר: הבהרה, כי העיריות לא מבינות, אנחנו צריכים לבוא ולהגיד להם – ילדים, מפגרים שכמותכם, אתם מבינים מה זה חוק חניית נכים?
מיכל צברי דוד: איזה צורה, חוצפה.
כפיר כהן: אני לא מבין את זה, היושב-ראש, אני לא מבין - - -
כרמל שאמה-הכהן: אני מחיתי והתריתי בפניו.
כרמל שאמה-הכהן: אתה רוצה שאני אוציא אותו?
כפיר כהן: אני לא מוכן לקבל את סגנון הדיבור הזה.
כפיר כהן: אני לא מבין איך נותנים לזה יד.
כפיר כהן: אני דיברתי אליו בכזאת צורה פוגענית?
שמעון יאיר: אתה לא מדבר אלי בצורה פוגענית, אתה לוקח לי כסף.
כפיר כהן: אני לא מדבר אתך עכשיו, אני מדבר עם היושב-ראש.
שמעון יאיר: יותר גרוע.
שמעון יאיר: אני מדבר אתך.
כפיר כהן: אני מדבר אתו.
כפיר כהן: אני אתך סיימתי.
שמעון יאיר: לא, אני לא סיימתי אתך.
שמעון יאיר: אני לא סיימתי אתך.
כפיר כהן: הסגנון שלך לא מקובל.
שמעון יאיר: מקובל, ועוד איך.
שמעון יאיר: בוא נשאל את החבר'ה שאתה דופק אותם.
כפיר כהן: לא, לא מקובל.
כפיר כהן: לחלוטין הוא לא מקובל.
כפיר כהן: אתה מבייש את המקום הזה.
שמעון יאיר: - - -מקובל.
שמעון יאיר: לא אותי.
שמעון יאיר: חצוף.
כפיר כהן: אני חצוף?
שמעון יאיר: כן, העיריות פושעות, העיריות שודדות.
כפיר כהן: אולי תשמור על הפה שלך מסגנון הדיבור הזה.
כפיר כהן: תתבייש לך.
שמעון יאיר: לא יעזור כלום.
כפיר כהן: אף אחד לא דיבר אליך בכזאת צורה פוגענית.
שמעון יאיר: כי אני לא עשיתי שום דבר רע.
כפיר כהן: אתה עשית בעצם הדיבור שלך.
שמעון יאיר: אני חונה לפי החוק.
כפיר כהן: לא, אתה לא.
הרצל מוכתר: לא יפה.
הרצל מוכתר: באמת לא יפה.
הרצל מוכתר: תפסיקו עם זה.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא מוסיף - - -
אילן גילאון: אני מבקש את סליחתך, זה לא עניין אישי בכלל.
כפיר כהן: גם לא לגבי ציבור עובדים שלם, באמת.
אילן גילאון: אדוני, זה לפי החלטות הכנסת עלול לעלות 300,000 שקלים בקלות.
כרמל שאמה-הכהן: לא, בית-משפט צריך להכריע שזה שווה 300,000 שקלים.
אילן גילאון: בסדר, אבל נכים לא הולכים לבית-משפט כפי שאתה יודע כי קשה להם.
אילן גילאון: אני מתנצל בשם חברי.
אילן גילאון: אין לנו שום טענה – לא לירדני, לא אליך, באמת שלא, אלא לקובעי מדיניות כזאת.
הרצל מוכתר: הם עושים את העבודה שלהם.
כרמל שאמה-הכהן: שמחה בניטה, ארגוני הנכים.
שמחה בניטה: כיושבת-ראש העמותה, אני מטפלת ומקבלת הרבה מאוד תלונות, והמסה של התלונות, של המכתבים שאנחנו מקבלים ומטפלים בעמותה, מול חניות של נכים, בעיקר מדובר ליד בתי-חולים.
שמחה בניטה: בתל-אביב אין מקומות חנייה, ואנשים – גם חולי סרטן – הולכים לטיפולים, חוזרים ומוצאים על הרכב דוחות חנייה.
שמחה בניטה: אני אומרת – לפעמים אפילו האנושיות.
שמחה בניטה: אדם – גם נכה, חולה סרטן, טיפולים סופניים – אתה כותב מכתב לעירייה, כמו שאומרים, לגעת בציפור שבציפור של הנפש – לא מעניין אותם.
שמחה בניטה: נכה כזה מקבל 2,300 שקלים לחודש.
שמחה בניטה: כל יום שהוא בא לטיפול – זה בנוי על שבוע טיפול, שבוע מנוחה – ואם בכל יום טיפול הוא מקבל דו"ח, זה כל המשכורת שלו, והעירייה, לא נוגע בה.
שמחה בניטה: אז אתה יודע, אני אומרת, אם לא נחוקק חוק שיזעזע את אמות הסיפים שם, אז אנחנו הנכים לא עושים את מלאכתנו נאמנה כלפי האוכלוסייה שלנו.
שמחה בניטה: זה אל"ף.
שמחה בניטה: בי"ת, בשנים האחרונות יש את המכוניות הגדולות, כשבאמת היטיבו איתנו שאנחנו מסוגלים לנהוג עם העגלה בתוך הרכב.
שמחה בניטה: המעלית לוקחת מטר וחצי, ואצלי למשל – משום שהרגליים שלי ישרות עקב תאונה – זה לוקח עוד יותר ממטר וחצי כי אינני יכולה להיתקע במשהו, שהרגליים שלי יישברו – הרגליים צריכות לצאת עד שאני יוצאת מהמעלית, ואחר כך לסגור את המעלית.