GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל איתן: ביחס למה שהיא אומרת, אחד משני הדברים צריך לקרות – היא באה ואומרת שאתה צריך לתת משאבים, אז אנחנו נעשה פיילוט ונביא בחשבון שבמקומות מסוימים אולי צריך לתת משאבים והפיילוט יהיה במקום כזה, או, לחילופין, נעשה את הפיילוט במקום שהמנהל אומר לך – זה רעיון טוב, ואני בפחות עזרה, לא צריך משאבים – תן לי עזרה כזו או אחרת, נוכל לעשות שם את הפיילוט והשינוי הזה פחות דרמטי, מבחינתי.
מיכאל איתן: ואז נלך לפיילוט במקום כזה, או לחילופין, נלך למקום שהמנהל אומר – דווקא יש לי בעיה של כוח אדם.
מיכאל איתן: ננסה להתמודד.
מיכאל איתן: לא אסון אם לתקופת הפיילוט יקצו לו עוד כוח אדם.
מיכאל איתן: כמובן שמייד יקפוץ אגף התקציבים והעובדים יגידו – לא רק שאתה נותן עובדים, יש עוד תנאים נוספים, כאלה ואחרים.
מיכאל איתן: אבל לשם כך נעשה פיילוט.
מיכאל איתן: חלק מהפיילוט יהיה לבדוק האם צריך ללכת לחלופה של גמישות בעבודה או לחלופה של תוספת כוח אדם.
מיכאל איתן: שווה גם את העניין, כי אם אומרת חברת חשמל – לא כדאי לנו כל העניין, כי אין ביקוש גדול לשירות הזה.
מיכאל איתן: יהיו שירותים בממשלה,אני בטוח, שכן יהיה ביקוש גדול אז יש לנו את הערך המוסף שאולי כולם ישתכנעו – להקצות לו גם תוספת של כוח אדם.
מיכאל איתן: בכל מקרה, אני אמד מודה לך.
מיכאל איתן: צדיקים -מלאכתם נעשית בידי אחרים, אז עשית אותי צדיק, כי זו הממלכה שלי, ואתה עשית אותה.
כרמל שאמה-הכהן: שעות הפעילות שלכם מתחילות – ממתי?
עליזה קן: 08:30.
עליזה קן: העובדים מגיעים ב- 07:30.
כרמל שאמה-הכהן: ואם יום אחד תתחילו, נניח, ב-10:30, ותסיימו שעתיים יותר מאוחר?
כרמל שאמה-הכהן: אל"ף, אני צריכה נציבות, אני צריכה הסתדרות.
כרמל שאמה-הכהן: בוודאי.
כרמל שאמה-הכהן: אני עוד לא מדבר על ההסכמות עם כולם, אלא על המהות.
עליזה קן: שוב – השאלה מתי תינתן קבלת קהל, משום ששוב, צריך לקחת בחשבון שיש יתרון לכך שקבלת הקהל ניתנת בבוקר, כשעובדים רעננים.
עליזה קן: קבלת הקהל היא שליחות גדולה עבורנו, באמת, וזה אחד הקטעים השוחקים ביותר, בסופו של דבר.
עליזה קן: לכן גם את זה צריך לקחת בחשבון.
עליזה קן: שוב –אלה הצעות שצריכות ליבון.
עליזה קן: צריך לבדוק אותן, לבחון אותן.
כרמל שאמה-הכהן: זה מה שאנחנו עושים עכשיו –
עליזה קן: זו לפחות התחלה של ליבון.
כרמל שאמה-הכהן: את רואה שאין לנו דעה מקובעת.
עליזה קן: גם לנו אין דעה מקובעת.
כרמל שאמה-הכהן: בגלל זה אני שואל אותך – אם את מתחילה את יום העבודה פעם בשבוע שעתיים מאוחר יותר, ומסיימת אותו שעתיים מאוחר יותר - - ?
עליזה קן: ומתי אני נותנת קבלת קהל?
כרמל שאמה-הכהן: באותו פרק זמן.
כרמל שאמה-הכהן: היום, איך את נותנת קבלת קהל?
עליזה קן: 08:30 עד 12:30 כל יום.
עליזה קן: מא' עד ה'.
כרמל שאמה-הכהן: יום אחד בשבוע, שאת תבחרי איזה יום שאת רוצה, לפי שיקול דעתך, יתחילו ב- 10:30 - -
עליזה קן: קבלת קהל או עובדים?
כרמל שאמה-הכהן: התחלת קבלת קהל ב-08:30?
כרמל שאמה-הכהן: תתחילי קבלת קהל ב-10:30.
עליזה קן: העניין הוא שבפרק הזמן של השעתיים האלה, התיקים המורכבים לא ייעשו.
עליזה קן: שעתיים בבוקר זה לא מספיק.
עליזה קן: הרבה פעמים זה תיק שמצריך 4 שעות.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא מצליח להבין – אם מזיזים את הכל, במקביל, אל תסתכלו על השעון – באותו פרק זמן אתם באים לעבודה - -
עליזה קן: אבל אנחנו לא יכולים לחייב את העובדים לעבוד יותר מ - - מה שאני מנסה להסביר לאדוני – שבאותו חלון.
נאדר אלקאסם: אמרתי שהוויכוח מיותר כי אנחנו עושים הסכם קיבוצי באמת שתהיינה שעות גמישות.
נאדר אלקאסם: אז כל הוויכוח, כל ההסכם - -
עליזה קן: אני לא מתכוונת להסכם קיבוצי, אני מדברת על מתן שירות.
עליזה קן: התיקים המורכבים שנעשים בשעות שלאחר קבלת קהל לפעמים מצריכים פרק זמן של יותר משעה וחצי – שעתיים.
עליזה קן: אם לעובד יש תיק שהוא יודע שיצריך ממנו 4 שעות ויש לו רק שעה וחצי, הוא ידחה את הטיפול בתיק.
עליזה קן: לכן יש לי פה חשש אמיתי של פגיעה בעשייה של ה- back office.
עליזה קן: לכן צריך לחשוב.
עליזה קן: אני לא אומרת שאני לא חושבת, לא אומרת שאני לא רוצה לשפר שירות.
עליזה קן: לא אומרת שזו לא הצעה טובה, אבל אני אומרת שלכל זה צריך משאבים - -
כרמל שאמה-הכהן: איזו הצעה לכם יש, בואו נלך הפוך – אתם קובעים, איזו הצעה יש לכם שהשירות יהיה גם אחר הצהריים.
כרמל שאמה-הכהן: איך אתם רואים את זה?
עליזה קן: אמרתי – על מנת ליישם מתכונת של שירות אחר הצהריים אנחנו צריכים משאבים, הן להנהגת משמרות, הן לתגמול של העובדים שירצו לעבוד מעבר לשעות - -
נאדר אלקאסם: באמת, לא אסכים פה לנהל משא ומתן - -
עליזה קן: אני גם לא מנהלת משא ומתן.
עליזה קן: נשאלתי שאלה.
כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה שהיא תענה?
נאדר אלקאסם: היא עובדת מדינה, היא לא תתחיל לנהל עכשיו משא ומתן על משאבים.
כרמל שאמה-הכהן: היא תורמת מניסיונה לדיון בוועדה.
נאדר אלקאסם: היא תתרום לנו.
עליזה קן: אז אשמח מאד אם תזמן אותי לשיח.
עליזה קן: אין לי שום בעיה.
עליזה קן: הוזמנתי, באתי ואני גם עונה על שאלות.
נאדר אלקאסם: אז נזמן אותך, באמת.
חנן אהרון: לנו, במשרד התחבורה יש ניסיון של למעלה מ-10 שנים במתן שירות אחר הצהריים לציבור במשרדי הרישוי.
חנן אהרון: אז קודם כל – זה כמובן שלא בכפייה, והיה הסכם שנחתם עם ההסתדרות - -
כרמל שאמה-הכהן: בכל משרדי הרישוי?
חנן אהרון: יש את ארבעת המחוזות הגדולים, של הסניפים הגדולים.
חנן אהרון: יש לנו בעוד 8 סניפים שהם יחסית גדולים, כמו: נתניה, כרמיאל, חדרה – נפתיים.
חנן אהרון: מתוך 34 סניפים זה שליש מתוך המשרדים הגדולים.
חנן אהרון: כמובן שאי אפשר לפתוח בכל סניף, כי יש סניפים של עובדת אחת, שלא יכולה להישאר שם 12 שעות.
חנן אהרון: כמובן שהעובדים האלה הם גם עובדי עיריה, הרשות, לא שלנו, אז אתה לא יכול להפעיל אותם כל השעות.
חנן אהרון: יש שינוי של שעות נוספות, תשלום וכן הלאה.
חנן אהרון: הסיפור הוא לא פשוט.
חנן אהרון: קודם כל – זה חייב להיות בהסכם עם העובדים, כי סתם לומר – עובדים אחר הצהריים, ולהנחית כזה דבר, זה לא עובד.
חנן אהרון: אחרי שיושבים עם העובדים ועושים הסכם, ומשכנעים אותם, העסק נראה אחרת.
חנן אהרון: אני אומר שתוצאות טובות – ניסיון של למעלה מ-10 שנים, אני יכול לומר שיש לנו לקחים וקודם כל – לשאלתך, האם אפשר להתחיל ב-10:00 או ב-11:00 – זה לא ילך.
חנן אהרון: הקהל הרי לא משתנה.
חנן אהרון: זו אותה כמות קהל.
חנן אהרון: פשוט יחלקו אותו.
חנן אהרון: אותה כמות של קהל תגיע בבוקר, אז במקום שיגיעו 1000 איש מ- 08:00 עד 12:00 בזמן שעות קבלת הקהל אנחנו אומרים שיגיעו 800 בבוקר, נניח, ועוד 200 אחר הצהריים.
חנן אהרון: לא יבוא פחות קהל אם תפתח אחר הצהריים.
חנן אהרון: מה שאתה עושה פה – אתה מרווח את השירות.
חנן אהרון: אם אני בבוקר אומר לחלק מהעובדים לא לבוא, אז הרעתי את השירות בבוקר.
חנן אהרון: אני רוצה גם לרווח את השירות, לא רק שיהיה משהו כותרתי שזה יהיה אחר הצהריים.
חנן אהרון: אז אני יכול לומר – בוא נפתח אחר הצהריים, ובבוקר במקום 10 פקידות תהיינה 6 פקידות כי 4 יבואו ב-12:00 עד אחרי הצהריים, בבוקר הרעת את השירות.
חנן אהרון: אנחנו רוצים לרווח את השירות, שלא יהיה מצב שציבור ימתין למעלה משעתיים-שלוש כפי שהיה.
חנן אהרון: מצד שני – שאותם עובדים לא יקרסו מהעומס.
כרמל שאמה-הכהן: אבל אז זה מגבלת המשאבים.
גלי בן-אור: אבל זו המשמעות.
גלי בן-אור: זו תוספת מטלה וזה גם תוספת שעות עבודה.
חנן אהרון: אמרתי שהסיבה השניה היא שאותם עובדים שהסכימו, הם הרי לא משתכרים משכורות בשמיים.
חנן אהרון: אתה מכיר את המשכורות של עובדי הדלפקים בכל שירות המדינה.
חנן אהרון: נתנו להם איזושהי תוספת של 60 שקלים אחרי הצהריים , בגין ארוחת ערב או איך שלא תקרא לזה.
חנן אהרון: תוספת של 60 שקלים בגין יום כזה, כאשר מחייבים את העובד, בשביל לקבל את ה-60 שקלים האלה לעבוד 11 שעות רצופות .
חנן אהרון: זאת אומרת, מ- 07:00 בבוקר, כשהוא מגיע, עד 19:00 בערב.
חנן אהרון: אם לא עבדת את כל השעות ברציפות, אתה לא זכאי לתוספת הזו.
חנן אהרון: אז כמובן שכל העובדים רוצים את התוספת הזו, בשביל זה הם נשארים, הם רוצים את התוספת הזו.
חנן אהרון: דבר שני, לגבי תשלום שעות נוספות, יגיד לך גם איש הנציבות שאם אתה מתחיל – אם אתה עושה שעות נוספות, שאתה מקבל 125% ו-150%, זה רק לאחר שמילאת את מכסת השעות של התקן.
חנן אהרון: אם עשית 8 וחצי שעות, כל שעה נוספות אחר כך היא 125%.
חנן אהרון: אם תתחיל ב-12 או ב-10 עד הערב, לא תגיע למכסת השעות, הנוספות.
חנן אהרון: זאת אומרת שהעובדים, בעצם, לא מקבלים על זה תגמול.
חנן אהרון: אני אומר שאצלנו זה הלך וזה עובד כאשר הם קיבלו תגמול של שעות נוספות אחרי הצהריים בעבור השהייה שלהם.
חנן אהרון: כמובן שגם השעות הנוספות זה לא דבר של מה בכך.
חנן אהרון: במשרדים בדרך כלל יש קיצוצים בשעות נוספות ואז אומרים – מקצצים את העבודה אחר הצהריים.
חנן אהרון: אין מספיק שעות.
חנן אהרון: ואז מורידים גם כמות של עובדים.
חנן אהרון: אני מנסה לומר שהכל צריך להיות מקשה אחת.
חנן אהרון: גם ההנהלה יודעת שבזה לא נוגעים ולא פוגעים כי אין מצב להשאיר אחר הצהריים עובד אחד במקום שלושה, כי אין שעות ואז לתת לו לקרוס אחר הצהריים, ולתת לקהל לחכות.
חנן אהרון: אני מסכים שהכל צריך להיות בהסכם מסודר.
חנן אהרון: אני יודע את זה בתור חבר ועד, אז, ועכשיו בתור הנהלה, שהדבר הראשון, בשנה שעברה, כשהיתה בעיה של קיצוץ בשעות הנוספות למשרד.
חנן אהרון: אמרו – במה מקצצים?
חנן אהרון: נקצץ בשעות אחר הצהריים, כי אין במשהו אחר.
חנן אהרון: ואז לא סגרו לגמרי, כי חייבים לפתוח, אז השאירו עובדת אחת במקום 4-3,ונתנו להם לקרוס.
חנן אהרון: העובדות האלה – בדרך כלל אלה עובדות, לפחות אצלי במשרדי רישוי, אלה עובדות ב-3/4 משרה, אלה עובדות שהן אימהות שלא יכולות להישאר כל יום עד אחר הצהריים, זה לא פשוט.
חנן אהרון: הכסף הקטן שהיא אולי מרוויחה פה, היא גם צריכה לשלם אותו בבייביסיטרים וסידורים אחרים אז יצא השכר בהפסדו.
חנן אהרון: אז זה לא דבר של מה בכך, צריך לדאוג שיהיו משאבים.
חנן אהרון: אמרתי – זה צריך להיתמך, אם זה לא נתמך – כי מה שאנחנו עושים, אם לא נתמוך את זה במתן שירות טלפוני נכון או במתן שירותים אחרים, לתת אותם לא באמצעות עובדי קבלן, את דעתי אתה מכיר, אריאל, אלא לרווח את השירות בצורה אחרת, עם אפשרות תשלום באינטרנט, ואפשרות הצבת עמדות כאלה ואחרות שהקהל יוכל לקבל את השירות מבלי להגיע - אם לא נעשה את זה במקביל לפתיחה אחר הצהריים בעצם לא עשינו כלום.
חנן אהרון: אותו קהל זועם שבא בבוקר יבוא אחר הצהריים.
חנן אהרון: אז לא שינינו כלום.
חנן אהרון: זה צריך לבוא במכלול של דברים, גם אחר הצהריים, כמובן.
חנן אהרון: אני חושב, מהניסיון שלנו, שזה דבר מצוין.
חנן אהרון: אבל כמובן – לתת לעובדים את מה שמגיע להם, כי אף אחד לא ירצה להישאר בשעות האלה, זה לא פשוט לעבוד בקבלת קהל 11 שעות ביום.
חנן אהרון: מי שמכיר את זה יודע, אתה צריך לראות אותם בשעה של 6 או 7 בערב, איך הן נראות אחרי יום כזה של קבלת קהל.
חנן אהרון: צריך תגמול ראוי, לא צריך לקצץ במשאבים ולחסוך דווקא פה.
חנן אהרון: אני אומר את זה כי אני יודע, היה לנו ויכוח שם תמיד על ה-60 שקלים.
חנן אהרון: מגיע להם הרבה יותר.
חנן אהרון: אז אם נעשה את זה בשכל, ונעשה את זה נכון מול כל משרד, גם מבחינת העובדים היום אני יכול להגיד לך שהם מרגישים יותר טוב - -
לאה ורון: הם מקבלים גם 60 שקלים וגם גמול על השעות הנוספות?
חנן אהרון: כמובן שהעובדים היום מרגישים יותר טוב כי הם יכולים בבוקר לתת שירות יותר טוב, לקהל לא זועם שמחכה פחות זמן.
חנן אהרון: זה פשוט מרווח את השירות לאורך היום.
חנן אהרון: אז גם העובד מרוויח מזה וגם ההנהלה.
בני שאולי-כהן: אני ממשרד הממונה על השכר באוצר.
בני שאולי-כהן: הצעת החוק עצמה - העיקרון בה בהחלט ראוי.
בני שאולי-כהן: הממונה על השכר חתם לאחרונה על מספר הסכמים כאלה שמסדירים קבלת קהל בשעות אחר הצהריים.
בני שאולי-כהן: גם בעבר היו הסכמים כאלה.
בני שאולי-כהן: אנחנו לא מסכימים עם מה שהציעה ההסתדרות שהחוק יותנה בחתימה על הסכם קיבוצי.
בני שאולי-כהן: זה לא נכון, לתפיסתנו, יש מי שגם סבור שזה אפילו לא חוקתי.
בני שאולי-כהן: זה גם לא דומה לממ"י, כפי שאמר היושב ראש.
בני שאולי-כהן: זה, בגדול.
בני שאולי-כהן: אפשר לעשות פיילוט בינתיים, אפשר להידבר עם ארגוני העובדים, ובינתיים לא לקדם את החוק.
בני שאולי-כהן: לקבוע לוחות זמנים ולהגיע להבנות.
בני שאולי-כהן: יש גם איזשהו בסיס כבר, כבר היו הסכמים, המסגרת, בגדול, כבר מוכרת.
בני שאולי-כהן: גם התגמול לעובדים – אפשר להגיע להבנות בצורה מאד פשוטה.
בני שאולי-כהן: לדעתי.
ליטל פרג'י: נאמרו רוב הדברים.
ליטל פרג'י: גם אני מטעם הממונה על השכר.
ליטל פרג'י: כמו שנאמר – צריך לעשות איזשהו מיפוי.
ליטל פרג'י: צריך לבחון את הרלבנטיות ביחס לכל גוף שאנחנו חושבים שזה צריך להיות שם.
ליטל פרג'י: אנחנו, כאמור, בעד היעד המרכזי שעולה מהצעת החוק אבל צריך לראות איפה זה באמת רלבנטי, ושם באמת להגיע להסכמות עם הגופים.
חיים לניאדו: מכובדיי, קודם כל – למעלה מ-40 שנה אני נמצא בשירות כמזכיר הסתדרות עובדי המדינה משנת 73.
חיים לניאדו: הרבה מהיושבים כאן מכירים אותי, יודעים מי אני בדיוק.
חיים לניאדו: אין משרד שרצה לשפר את השירות שלא עזרנו לו ולא עשינו הסכמים, והלכנו לקראת כל דבר שהוא אפשרי.
חיים לניאדו: ההפך.
חיים לניאדו: לא התחכמנו, ולא עשינו את כל הדברים האלה, וטוב שנעשה דברים על ידי הסכמים.
חיים לניאדו: למה?
חיים לניאדו: זה טוב להנהלה, טוב לעובד, טוב לנציבות, טוב לכל הגורמים.
חיים לניאדו: נשאלת השאלה- הרי הסכם לא נגד אף אחד.
חיים לניאדו: הסכם, אתה למעשה מנהל את המשא ומתן ומה שאתה רוצה אתה מבקש, ומקבל.
חיים לניאדו: אני התחלתי בנושא הזה עוד במשרד הפנים, לפני הרבה מאד שנים.
חיים לניאדו: ועשינו קבלת קהל, וזה לתפארת.
חיים לניאדו: אחר כך באו אלינו ממשרד החינוך.
חיים לניאדו: ישבנו ימים ולילות ועשינו את זה.
חיים לניאדו: והעובדים עד היום נותנים את השירות הטוב ביותר.
חיים לניאדו: בטאבו יש אותו הדבר.
חיים לניאדו: עובדים כמה שמבקשים מהם.
חיים לניאדו: נתסכל גם במשרד התחבורה.
חיים לניאדו: איפה אין, בשירות המדינה?
חיים לניאדו: אנחנו בעד שיפור השירות, בעד לתת את השירות.
חיים לניאדו: למשל, כאשר שמעתי בקשר למענה קולי, הלא מי כמונו יודע כמה תלונות יש על הנושא הזה, עד שמקבלים במענה קולי, ואני לא צריך להגיד לכם.
חיים לניאדו: אתם מנוסים.
חיים לניאדו: כולנו אזרחי המדינה.
חיים לניאדו: אנחנו מכירים גם את הציבור הישראלי.
חיים לניאדו: הוא אוהב לראות פנים אל פנים על מנת לקבל את התשובה הנכונה.
חיים לניאדו: כולנו מכירים את זה ואנחנו בעד זה.
חיים לניאדו: אריאל אמר את הדברים – אנחנו מוכנים לכל דבר, רק שנעשה הסכם בצורה נכונה, גם טוב לאזרח וגם למדינה, עם כל המשמעות בדבר.
חיים לניאדו: לכן הייתי מבקש מאד שתבינו אותנו בעניין הזה.
חיים לניאדו: אין לנו שום התנגדות להטבת השירות.
שלמה יצחקי: אני ממונה ראשי על יחסי עבודה בתמ"ת.
שלמה יצחקי: אני נציג התמ"ת, אם כי אני לא בא כנציג המשרד כנותן שירותים של קבלת קהל וכיוצא בזה.
שלמה יצחקי: באתי מהפן של יחסי העבודה.
שלמה יצחקי: משרד התמ"ת תמך בהצעת החוק הזו, ובלבד שזה יהיה בתיאום.
שלמה יצחקי: זה ויכוח סמנטי אם זה יהיה בהסכם, אם זה יהיה בחוק, ויותנה בהסכם – אבל ברור שצריך להיות הסכם.
שלמה יצחקי: יש שירותים חיוניים שעד היום ניתנים וכולם בהסכמים.
שלמה יצחקי: אני, כרשם הסכמים קיבוציים מודע לדברים האלה, ורואה את ההסכמים – אם זה בכבאות, במד"א או בשירותים אחרים.
שלמה יצחקי: אני רוצה להתחיל, אם מותר לי קצת להתבדח בעניין הזה.
שלמה יצחקי: קודם כל שיתנו שירות גם בבוקר, ואחר כך נוכל - - אני נדרשתי לשירות, בוועדה לתכנון ובניה.
שלמה יצחקי: קבלת קהל יש ביום אחד בשבוע.
שלמה יצחקי: אז קודם כל, בואו נתחיל לתת שירות בבוקר.
שלמה יצחקי: הבעיה היא בעיה של משאבים.
שלמה יצחקי: אם היו משאבים אני מניח שהיו ניתנים שירותים גם אחר הצהריים.
שלמה יצחקי: אנחנו במשרד רוצים למנוע מצב של סכסוכי עבודה, שביתות ושיהיה שכרה של ההצעה בהפסדה.
שלמה יצחקי: ולכן חשוב מאד לקבל את ההצעה של השר איתן לעשות איזשהו פיילוט, להגיע לעקרונות מוסכמים עם ההסתדרות, עם ארגון העובדים היציג במקום העבודה, הספציפי.
שלמה יצחקי: ולהגיע להסכמות, ורק אחר כך לקדם את החקיקה.
אבי לקח: אני מרשות האוכלוסין וההגירה.
אבי לקח: אנחנו,למעשה, נותנים שירות פעמיים בשבוע כבר במשך כ-10 שנים והסוגיות שהעלה כאן חנן אברהם הן פחות או יותר הסוגיות אתן אנחנו מתמודדים.
אבי לקח: אין ספק שצריך לתת שירות, עובדה שנחלצנו כדי לתת מענה, אבל יש כאן את הנתח של עובדים, משאבים, אמצעים, כוח אדם ושעות- כל מה שהוצג פה, וכדי לעשות את זה נכון וטוב צריך לתת מענה, על מנת שהעובדים יוכלו לעמוד בזה.
אבי לקח: גם הסוגיה של אמהות עובדות, גם הסוגיה של עבודה ברצף, והרעיון הזה שהועלה, שגם אנחנו מנסים ליישם אותו, של להתחיל עבודה יותר מאוחר, כוח אדם החסר – אנחנו נותנים שירותים גם בבוקר.
אבי לקח: אין ספק שצריך ללכת לעניין הזה.
אבי לקח: כבר מהדיון שנעשה כאן רואים שלכל משרד ולכל גוף נותן שירות יש את הניואנסים שלו, ומה שאנחנו גם עשינו אצלנו – צריך למפות איזה שירותים הם כאלה שמחייבים נוכחות של האזרח, ואז לנתב את השירותים האלה לאותן שעות אחר הצהריים, כדי להקל, וכמה שיותר לעבוד על שירות מרחוק, וזה מה שאנחנו עושים.
ודים אבנשטיין: אני יושב ראש ועד עובדים ארצי של עובדי מס הכנסה.
ודים אבנשטיין: קודם כל אני רוצה להגיד שאני חסיד של הדבר.
ודים אבנשטיין: קבלת קהל אחר הצהריים, בזמנו – כשעליתי ארצה, הדבר הראשון שקיבלתי במירכאות, השירות הכי טוב במשרד הקליטה היה - שאמרו לי: אין קבלת קהל אחר הצהריים, תבוא בבוקר.
ודים אבנשטיין: היתה חובה להגיע פעם-פעמיים בשבוע, והייתי מפסיד ימי עבודה.
ודים אבנשטיין: אז הטראומה היא עוד מאז.
ודים אבנשטיין: יחד עם זאת אני חייב לומר שיש לי הרגשה שאנחנו חיים בשתי מדינות.
ודים אבנשטיין: יש מדינה שנקראת משרד האוצר, שמשום מה עושים חישובים כמה זה יעלה, כמה ישלמו, ולא עושים חישובים כמה המשק הישראלי מפסיד מאותן שעות עבודה שמפסידים העובדים שלוקחים יום חופשה, עם כל מיני קומבינות – ימי מחלה, וכאן אפשר להגיד את זה – איך להגיע למשרדי ממשלה ולקבל שירות.
ודים אבנשטיין: השר איתן עזב, וחבל – הייתי אומר לו גם שאני, כיושב ראש ועד ארצי קמתי ואמרתי - הגיע הזמן לתת שירות קבלת קהל אחר הצהריים במשרדי מס הכנסה ומיסוי מקרקעין.
ודים אבנשטיין: מה קיבלתי?
ודים אבנשטיין: חד וחלק – לא.
ודים אבנשטיין: אם לא ההסתדרות לא היינו מזיזים דברים.
ודים אבנשטיין: השר איתן עזב.
ודים אבנשטיין: הייתי אצלו, הסברתי לו את זה.
ודים אבנשטיין: עד שלא הגענו למשא ומתן דרך איומים, אך ורק דרך הסכמים קיבוציים אפשר להסדיר את העניין.
ודים אבנשטיין: דרך אגב, במשא ומתן אמרתי – אני לא רוצה אך ורק לחוליה 17.
ודים אבנשטיין: זו חוליה של החזרי מס ותיאומי מס.
ודים אבנשטיין: אני, יושב ראש הוועד הארצי, דרשתי קבלת קהל אחר הצהריים גם במחלקת גביה, גם בכרטסת, גם בחוליה המרכזית איפה שיש נגיעה לקהל.
ודים אבנשטיין: אמרו לי – לא.
ודים אבנשטיין: התעקשו במשא ומתן לכתוב את זה בהסכם הקיבוצי, אך ורק לאותה אוכלוסייה, רק לחוליה 17.
ודים אבנשטיין: על מה אנחנו מדברים פה?
ודים אבנשטיין: סופרים כסף היום, לא מסתכלים במקרו מה יהיה מחר.
ודים אבנשטיין: אם לא ההסתדרות לא היינו מגיעים לזה, גם.
ודים אבנשטיין: אין ספק שצריך לקדם את העניין, אבל הדבר הכי חשוב –דרך אגב, אתם מדברים על הפיילוט, הפיילוט הזה קיים כבר שנים רבות.
ודים אבנשטיין: במשרד התחבורה, במשרד הפנים - זה כבר קיים, זה כבר הוכיח את עצמו.
ודים אבנשטיין: לגלות את אמריקה מחדש?
ודים אבנשטיין: צריך לקחת את הדברים הטובים, יש ניסיון, לשפר את זה, להביא את זה לשולחן המשא ומתן עם ההסתדרות, ולסגור.
ודים אבנשטיין: לפי דעתי.
ודים אבנשטיין: אבל אין ספק, חייבים לקדם את העניין, לטובת שני הצדדים – עובדים ואזרחים.
אהובה קרקובר: אנחנו, במשרד הרווחה, מפעילים גם היום עבודה אחר הצהריים באותם מקרים בהם צריך לתת שירות של עובד סוציאלי כלפי מטופל קיים.
אהובה קרקובר: זה לא קבלת קהל שאתה בא, מציג מסמכים, מקבל מידע, אלא זה טיפול באנשים.
אהובה קרקובר: אנחנו כרגע מפעילים את זה בשיטה של שעות נוספות, שיטה מאד בעייתית.
אהובה קרקובר: ברגע שרוצים להרחיב את זה אנחנו צריכים באמת להסדיר הסדר אחר לגמרי.
אהובה קרקובר: אז אין ספק שחוק הוא חוק, אני דווקא חושבת שזה דבר מעולה כי זו דקלרציה של הממשלה.
אהובה קרקובר: הממשלה מכריזה על איזשהו כיוון .
אהובה קרקובר: אבל במקביל, חייבים להיות הסכמים קיבוציים כי אחרת הדבר הזה לא יכול לעבוד.
אהובה קרקובר: גם עתיד של עובדים –מה זה אומר מבחינת הפנסיות, יש עוד הרבה מרכיבים נוספים, מעבר לכל מה שמניתם.
אהובה קרקובר: הקשיים שאנחנו נתקלים בהם היום הם באופן שבו צריך בהסדר הכללי, החותך, לא משרד משרד וגוף גוף – למצוא את הפטנט והשכלול איך מחליפים שעות נוספות בשעות אחרות באופן כלכלי ואטרקטיבי לעובד.
אהובה קרקובר: זה המכשול הכי גדול.
אהובה קרקובר: כבר דובר על הסדר של 25% ו-50% ומה זה עושה.
אהובה קרקובר: שזה ייעשה באופן אטרקטיבי, באופן שהעובד לא יעבוד 12 שעות כי זה לא הגיוני, אי אפשר לטפל.
אהובה קרקובר: עובד סוציאלי לא יכול לעבוד 12 שעות ברצף, זה לא סביר.
אהובה קרקובר: שיעבוד 8 שעות לפי ההסכם שלו.
אהובה קרקובר: ההסכם שלו הוא 8 שעות כי טיפול ישיר זה 39.5 שעות בשבוע.
אהובה קרקובר: יעבוד 8 שעות, יתחיל בשעה 11:00 בדיוק כמו שעושים בעבודה מקבילה ברשויות המקומיות.
אהובה קרקובר: אבל צריך למצוא.
אהובה קרקובר: רשויות מקומיות מצאו בדרכים פחות מוסדרות מאשר בשירות המדינה, כי הם עושים את עצמם גמישים –הם לא גמישים, הם עושים את עצמם גמישים - מוצאים פתרונות אטרקטיביים, שלעובד יהיה כדאי לבוא בשעה 11:00, גם אם מדובר באם לילדים קטנים.
אהובה קרקובר: אני חושבת שצריך ללמוד את זה וכפיר כהן שפתח פה, ויצא – אמר את זה, עובדה שהרשויות המקומיות בדיוק בעבודה מקבילה עושות את זה יפה מאד פעמיים בשבוע.
אהובה קרקובר: עירית תל אביב מפעילה שירות מהשעה 11:00 עד השעה 18:00, וכן ברשויות אחרות.
אהובה קרקובר: אז אנחנו מאד בעד, אבל תוך כדי מציאת מנגנונים כאלה שהדבר הזה יהיה אטרקטיבי לעובד ואטרקטיבי למעביד.
אהובה קרקובר: יש גם היום עובדים שהיו מוכנים להתחיל בשעה 11:00.
אהובה קרקובר: אין ספק.
אהובה קרקובר: לא כל יום.
אהובה קרקובר: פעם או פעמיים בשבוע- כן.
אהובה קרקובר: אבל השיטה שקיימת היום שאומרת – תעבוד בפיצול, הפיצול הוא 3 שעות, ותמורת זה תקבל תשלום כזה או אחר, זה לא אטרקטיבי.
אהובה קרקובר: זה לא משתלם לאף אחד.
אהובה קרקובר: ניקח בחשבון שחלק מהעובדים הסוציאליים שעושים את העבודה הזו הם צעירים.
אהובה קרקובר: השכר שלהם הוא אינו שכר גבוה, גם אחרי הסכם העובדים הסוציאלים הנוכחי.
אהובה קרקובר: ואז הם נתקלים בהמון בעיות, באמת.
אהובה קרקובר: אבל באותם מקומות שמשכללים – ואני חוזרת עוד פעם: השכלול צריך להיות רוחבי, ואז תיפתר הבעיה של 12 שעות עבודה.
אהובה קרקובר: זה לא מתאים לנו לאינטרסים אחרים של המדינה.
אהובה קרקובר: לא מתאים לרעיון שיום אחד בשבוע יעבדו פחות שעות.
אהובה קרקובר: דברים שמתגלגלים.
אהובה קרקובר: הכל צריך להיות במקשה אחת ולראות איך עושים את זה באופן שיהיה כדאי לכולם.
אהובה קרקובר: אנחנו מאד בעד, אנחנו מפעילים את זה, אנחנו רוצים לשכלל את זה.
אהובה קרקובר: תודה רבה.
אורי גבע: אני מאגף תקציבים באוצר.
אורי גבע: ראשית אני רוצה להעיר על העניין של משאבים, שחוזר בכל הדברים, שזו ליבת עבודתנו – בהתייחסות, כמובן, לפיילוט, שהציע קודם השר איתן.
אורי גבע: תוספת רוחבית גורפת במכה אחת של שירות אחר צהריים, מעבר לעובדה שלדעתי, עד שיסתיימו ההידברויות עם ארגוני העובדים בנושא, וכל הנושאים שנילווים, לא ישימה בטווח הקצר, לדעתנו היא לא נכונה.
אורי גבע: פיילוט זה לא רק פיילוט ביחידה אחת.
אורי גבע: פיילוט זה בחינה של יחידות, האם הן מעוניינות ורוצות לשפר את השירות, ורואות לנכון, כמובן, בהתאם לצרכים של הקהל שלהן, להעביר או להוסיף שירות אחר צהריים.
אורי גבע: כשמדברים על משאבים אז ישנן יחידות קטנות, שאתה יכול ליישם את זה במגבלה מאד פשוטה ויש יחידות גדולות, בדרך כלל מנהליות, ששם היישום הוא יותר מסובך מבחינת המשאבים וגם מההבנה שהמשאבים לא נגזרים אך ורק מעובד עצמו, שמקבל קהל, אלא מהעובדים שתומכים בו.
אורי גבע: אני רוצה לציין לדוגמה את רשות האכיפה והגבייה שהלכה לבד לפיילוט כזה, שבסופו הוחלט שלא להמשיך, כי הקהל שהגיע למקום היה מועט.
אורי גבע: לא ראו צורך להרחיב את שעות השירות.
אורי גבע: אפילו לא דנו אתנו בזה.
אורי גבע: עשו את זה מתוך המשאבים שלהם, וכן השאירו שירות אחר הצהריים בתל אביב, נניח.
אורי גבע: הם חילקו את השירות כמו שהם רואים לנכון, בהתאם לצרכים של הקהל.
אורי גבע: ולכן היישום – זה רק דוגמה כמובן – היישום הגורף אינו נראה לנו נכון.
אורי גבע: להפך.
אורי גבע: אנחנו כן רואים חשיבות למתן שירות אחר הצהריים במקומות שנדרשים.
אורי גבע: צריך גם לציין את הפיילוט שאנחנו עושים היום בהנהלת בתי המשפט שאנחנו מעבירים דיונים משפטיים לשעות אחר הצהריים.
אורי גבע: זה עולה הרבה כסף, אבל אנחנו רואים לנכון – אני רוצה להצטרף פה במידה מסוימת לעמדה של יו"ר ועד מס הכנסה שאומר שיש כאן חשיבות למשק.
אורי גבע: מצד שני, ואני רוצה להעיר על זה במלוא מובן המילה: יש לנו מגבלת הוצאה – חוק יעד הפחתת הגירעון, שאנחנו צריכים בסופו של דבר להתכנס לתוך משאבים שקיימים לנו, לא משאבים אין סופיים.
אורי גבע: אם היו לנו משאבים אין סופיים הכל היה נראה אחרת.
אורי גבע: במידה והיחידות יידרשו להקצות הרבה משאבים לפעילות אחר הצהריים, המצב שיקרה הוא שהם יצטרכו להקצות מתוך פעילויות אחרות.
אורי גבע: עד היום היחידות, בשיתוף אתנו, כמובן, הקצו בהתאם לסדרי עדיפויות פנימיים שלהם, קודם כל.
אורי גבע: לפני שאנחנו מתערבים, היחידות קודם כל מקצות בהתאם לסדרי העדיפות הפנימיים שלהן.
אורי גבע: אם אנחנו עכשיו נגיד להם לשנות סדרי עדיפויות שלהן, תהיה לזה משמעות אחרת, ואנחנו נבוא לוועדה ונדון בנושא אחר – או שלא נותנים שירות, או שלא מבצעים כמו שצריך וכיו"ב.
אורי גבע: אני כן מסכים שכדאי שיחידות יבחנו את הנושא, כל אחת לגופה.
אורי גבע: אין ספק שצריך לעשות בדיקות יותר מעמיקות, כמו, לדוגמה, ניתוחי שרידות – לראות עד איזה שעה צריך להפעיל שירות אחר הצהריים.
אורי גבע: לא בהכרח צריך להפעיל עד 18:00 או 19:00.
אורי גבע: אולי אפשר להפעיל עד 17:00?
אורי גבע: אולי אפשר לאחר את זה משעה בבוקר, וכיוצא בזה.
אורי גבע: בנוסף, אנחנו משקיעים הרבה מאד משאבים בשירות שניתן 24 שעות ביממה, שזה שירות אינטרנטי.
אורי גבע: מוקדים טלפוניים.
אורי גבע: השקענו המון משאבים לדוגמה – ברשות המסים, בהקמת מוקד' טלפוני ענק שפועל עד שעות הערב.
אורי גבע: אתה לא צריך לבוא לרשות המסים.
אורי גבע: אתה מתקשר, הם חברה' יעילים, הם נמדדים לפי זמני שירות - -
ודים אבנשטיין: אני אסביר לך למה כן צריך לבוא - -
ודים אבנשטיין: שניה.
ודים אבנשטיין: לא קטעתי אותך.
ודים אבנשטיין: אני גם לא התנגדתי לעובדה שצריך לעבוד אחר הצהריים במקרים מסוימים.
ודים אבנשטיין: זה בסדר.
ודים אבנשטיין: אבל צריך לבחון את הצורך.
ודים אבנשטיין: חוליה 17 קיבלה את המענה, בהסכם עם הוועד, שאנחנו, דרך אגב, תומכים בהסכם הזה, כי אנחנו חושבים לנכון.
ודים אבנשטיין: הייתי שם וראיתי איך הם עובדים.
ודים אבנשטיין: הם עובדים קשה.
ודים אבנשטיין: אבל זה לא אומר שכל יחידה צריכה.
ודים אבנשטיין: להבדיל ממה שאמר ודים, ולזה אני כן רוצה להתייחס - החלטה אם לתת שירות אחר צהריים או לשנות פעילות כזו או אחרת, היא קודם כל של ההנהלה ולא של הוועד.
ודים אבנשטיין: הוועד צריך לדאוג, בראש ובראשונה, לזכויות העובדים.
ודים אבנשטיין: טוב שכך, וטוב שיש ועד.
ודים אבנשטיין: אבל ההנהלה היא זו שצריכה להחליט, וההנהלה עושה את הבדיקות המקצועיות וההנהלה היא זו שבאה לבקש ממשרד האוצר את המשאבים ולדון אתנו, ולא יהיה פה משרד אחד, ויושבים פה נציגי לפחות שלושה משרדים שאני מתקצב ואני יושב אתם, שלא יגידו שאנחנו לא נותנים מענה לפעילויות שכאלה.
כרמל שאמה-הכהן: זמננו תם, אנחנו נסכם את הדיון.
אריאל יעקובי: אני קודם כל מודה לחבריי, ואני רק רוצה לוודא שיודעים שהשירות בשירות המדינה של העובדים הוא בין הטובים שיש, ואני אומר לכם – תבדקו אותנו מול "פלאפון", "סלקום" וכו' – אתם תראו שהשירות בשירות, המדינה כולל בטאבו- יותר קל לקבל שירותים בטאבו מאשר לגמור את המשכנתא בבנק "טפחות".
אייל אביטל: בעיקר בטאבו.
אריאל יעקובי: כולל בטאבו.
אריאל יעקובי: וכל עובדי המדינה הם עובדים טובים.
אריאל יעקובי: אני מודה לאדוני שנתן להסתדרות עובדי המדינה את הביטוי, וראית שלא אנחנו נהיה המעכבים.