GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלעית קולר: שקורית הרבה כנראה.
סלעית קולר: עוד דבר – מחיקת זכויות צרכנים.
סלעית קולר: היו צרכנים שאמרו שהם קנו חופשי חודשי ופתאום באמצע החודש, מסיבות כאלה ואחרות, תקלה במכשיר וכולי, לא הצליחו לעלות עם החופשי חודשי לאוטובוס, ואז הם היו צריכים לשמור את הקבלה כדי שיאשרו להם לעלות לאוטובוס.
סלעית קולר: ומי שלא הייתה לו קבלה לא יכול.
סלעית קולר: עוד בעיה של המערכות – יש אוטובוסים שלא הותקנו עליהם המערכות, ואז אתה צריך לשלם למרות שכבר קנית כרטיס כזה.
דוד אזולאי: אז איך את משלמת?
דוד אזולאי: בכסף מזומן.
דוד אזולאי: העובדה שכרטיס הנייר לא מקנה לי את הזכות של 90 הדקות חינם, היא שערורייה.
דוד אזולאי: אין סיבה לכך.
דוד אזולאי: כל הפרסומים של משרד התחבורה אומרים שאם שילמת, מגיעות לך 90 דקות נסיעה.
דוד אזולאי: אין שום סיבה שבעולם שכרטיסיית הנייר לא תקנה את זה.
דוד אזולאי: יש לי את כרטיס הנייר והוא מוכיח ששילמתי.
דוד אזולאי: מה ההצדקה לזה שהם שוללים ממני את הזכות הזאת?
דוד אזולאי: לא בדיוק ברור לי.
דוד אזולאי: קיבלתם תלונות בעניין המעבר מחברה לחברה?
דוד אזולאי: כן, למרות שאנשים לא יודעים להסביר לי שזה מעבר מחברה לחברה.
דוד אזולאי: הם יודעים להגיד לי: יש לי רב-קו, ניסיתי לעלות לאוטובוס הזה, ובסוף שילמתי כסף.
דוד אזולאי: ב"דן" זה עבד ובחברה אחרת זה לא עבד לי.
קריאה: זה קורה הרבה.
סלעית קולר: אנחנו לא יכולים לעשות מעקב אחרי זה, כי אנשים לא יודעים.
אורי מקלב: היו מקרים של מחיקה: היה לך ערך צבור מחברת "סופרבוס", עלית להטעין פעם ראשונה ב"אגד", וזה מחק לך את כל מה שהיה לך ב"סופרבוס".
אורי מקלב: אלה מקרים שהגיעו אלינו.
סלעית קולר: אני לא יודעת אם זה מחק, זה פשוט דחק את זה הצדה באיזושהי צורה.
אורי מקלב: תחשוב על הטרחה של להגיע למשרד.
אורי מקלב: זה לא שאתה מסדר את זה אצל הנהג.
סלעית קולר: יש אפשרות לקבל מהנהג.
סלעית קולר: גם את זה למדתי מהתלונות – אם אני מבקשת שיבדוק לי את הכרטיס ומה יש בו, אפרופו אותה יעילות ועיכוב, הוא יכול להגיד לי את זה.
סלעית קולר: למה אין משהו שאפשר להעמיד בתחנת אוטובוס, שאני פשוט אעביר בתוכו את הכרטיס כדי לדעת מה יש לי, מה צבור לי ומה לא צבור לי?
סלעית קולר: לא ברור.
סלעית קולר: לגבי אובדן כרטיס מזוהה.
סלעית קולר: מעבר לזה שמעבירים בין חברה לחברה ושהצרכן הוא זה שצריך לעשות את התקשורת בין חברה לחברה, גם לוקח זמן עד שפותרים את הבעיה.
סלעית קולר: ובינתיים אני משלם על נסיעות שכבר שילמתי עליהן.
סלעית קולר: הרי כבר שילמתי על הכרטיס החופשי-חודשי שאיבדתי.
סלעית קולר: אז אולי אקבל חלק מהכסף בחזרה, אולי את הכול, אולי כלום – הכול מאוד "אולי".
סלעית קולר: לגבי הטענת יתר – כשמחייבים להטעין יותר - - -.
סלעית קולר: נורא נחמד שנתנו לך להטעין שתי נסיעות.
סלעית קולר: זה לא קורה בדרך כלל.
איליאיל טיבר: הם לא אוהבים את זה.
איליאיל טיבר: מאז השינוי האחרון מרבית הנהגים אומרים שהם אפילו לא יודעים איפה זה בכלל נמצא.
סלעית קולר: דבר אחרון – היחס של הנהגים לצרכנים כאשר יש אי-הבנות.
סלעית קולר: כל הצרכנים שהתלוננו אצלנו, התלוננו גם על היחס של הנהגים: על היחס המזלזל, על כעס של הנהגים על הצרכנים ועל חוסר ההבנה שלהם.
דוד אזולאי: אני רוצה שתביני גם את הנהג שיושב מאחורי ההגה, שגם צריך לדאוג לביטחון, גם לנהוג וגם להתעסק עם הכסף.
דוד אזולאי: חומר למחשבה.
סלעית קולר: אני מסכימה שזו עבודה קשה.
דוד אזולאי: אני מנסה לחשוב באיזה מצב הנהג נמצא כשמישהו מאחור מאיץ בו לסיים - -
סלעית קולר: אני אשמח אם יחשוב על אותו צרכן שנאלץ - - -
דוד אזולאי: - - כי הוא עומד בחוץ, יורד עליו גשם, והוא מחכה להיכנס לאוטובוס.
סלעית קולר: זו לא סיבה לזה.
אורי מקלב: אבל מעללי הרב-קו הם שגורמים לכך.
דוד אזולאי: חברת הכנסת יוליה שמאלוב, בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חשבתי לתומי שהסיבה ש"סיטיפס" הלכו למכרז של הרכבת הקלה הייתה חישובים של כמה כסף הם ירוויחו מהדוחות של 180 שקל, ולא מהכרטיסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באתי לכאן עם ידיעה על בעיה מסוימת שקיבלתי עליה תלונות מהציבור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני די מזועזעת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שנעשה פה זו עוגמת נפש לאזרחי המדינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פשוט הופכים להם בכוח את החיים לקשים יותר.
קריאות: חד-משמעית.
קריאות: והחיים בישראל לא כל כך פשוטים.
קריאות: כאילו יש תחרות מי יגרום יותר עוול לציבור.
קריאות: זאת התחרות.
קריאות: אני מבקשת לשאול את "סיטיפס", כמה שאלות: 1.
קריאות: אני רוצה לקבל – ואם אין לך נתונים עכשיו, אז בדיון הבא שנעשה – כמה כסף אספתם מדוחות של 180 שקל שנתתם לאזרחים?
דוד קשני: מיליונים.
דוד קשני: כמה כסף וכמה שלבים מתקדמים יותר קיבלו אזרחים במדינה משום שלא שילמו את הדוח הזה?
דוד קשני: אני מבקשת ממך נתונים מדויקים על הנושא הזה.
דוד קשני: 2.
דוד קשני: חבר הכנסת מקלב רצה לקרוא על אותה אישה בת 80, אז אני אגיד את מה שהוא לא קרא: לאותה קשישה בת 80 הקוד הזה לא עבר.
דוד קשני: דרך אגב, אנחנו חברי הכנסת יכולים לנסוע חופשי בכל תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: אם היינו נוסעים יותר בתחבורה ציבורית, היינו מקיימים יותר ישיבות והיינו הרבה יותר ערים.
אורי מקלב: הבעיה שאנחנו לא נוסעים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה שמשום שאנחנו לא נתקלים בזה, אז אפשר לעשות מה שרוצים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אנחנו לא יודעים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל יש חברי כנסת ויש ועדה לפניות ציבור, ולאט-לאט הציבור בישראל מתחיל להבין שיש עם מי לדבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן, אפילו שאנחנו לא משלמים, אנחנו עדיין יודעים את העוולות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אישה בת 80, קשישה, לא הצליחה לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פקחית של "סיטיפס" בשם שמרית – ואני אגיד את שמה, כי זה מה שכתוב – צעקה עליה וגערה בה על זה שהיא נוסעת ללא כרטיס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בזכות התערבות של אנשים טובים – וכך המדינה הזאת עדיין מתקיימת, כי יש פה גם הרבה אנשים טובים – לא עשו לאישה הזאת שום דבר.
אורי מקלב: האישה הזאת גם הייתה זכאית לנסוע חינם.
אורי מקלב: היא נסעה ב"אגד" קודם, והנהג אמר לה שהכרטיס טוב גם לרכבת.
אורי מקלב: רק מה לעשות שאין סנכרון בין "אגד" ל"סיטיפס".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת שהיא בכלל לא עבריינית.
אורי מקלב: לא עבריינית.
אורי מקלב: היא אישה ישרת דרך.
אורי מקלב: היא שילמה והייתה זכאית לנסוע חינם ברכבת עם כרטיס מעבר במסגרת 90 הדקות.
אורי מקלב: וגם ראו את זה – היה כתוב שנשארו לה 56 דקות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול את "סיטיפס" כמה פקחים כאלה יש לכם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לבוא ולגעור?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם למשל עולה על הרכבת בן-אדם שאין לו תעודת זהות – תייר או ילד קטן – והוא לא הצליח לקנות כרטיס, אז במקום לתת לו דוח, למה לא פשוט למכור לו כרטיס?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר לא מדברת על אזרחים ששילמו ומשהו היה לא בסדר במחשוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת ממך, אדוני, תשובות לשאלות הלאה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר נוסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כרטיס חופשי-חודשי עולה 235 שקל בחודש לבן-אדם אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למשפחה עם שני הורים וחמישה ילדים זה יעלה 235 כפול 7, שזה כמעט שכר מינימום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי? מי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי חשב על זה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאיפה בא הרעיון שהחופשי-חודשי הזה צריך להיות לבן-אדם אחד ולא לנקב אותו לפי מספר בני המשפחה שנסעו באותה הנסיעה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככה, אם הם יסיימו את זה יותר מהר, הם יקנו עוד אחד; ואם הם יסיימו את זה בעוד חודש, הם ירוויחו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי חשב?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה ראשים גאוניים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה יהודית – שימו לב כמה שכל יש בה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל ההחלטות הגאוניות האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרכבת הקלה לא נוסעת על דלק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רצינו לחסוך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה נסיעה עולה כמו באוטובוס?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא אמור להוריד את המחיר ב-50%?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על מה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי היא חשמלית, נכון?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה משלמים כל כך הרבה כסף?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רכבת קלה, אם אני לא טועה, לכיוון של פסגת זאת למשל מפסיקה לנסוע בסביבות תשע-עשר בערב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש עוצר במדינת ישראל אחרי עשר בלילה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הציבור שיורד בעשר מהרכבת אמור לעשות?
איליאיל טיבר: בתל-אביב, להרבה מאוד שכונות זה בשמונה בערב.
איליאיל טיבר: אז תגידי תודה שאצלכם - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני ממש לא אומרת תודה.
איליאיל טיבר: יש אוטובוסים רק עד שמונה בערב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל פה אין אוטובוסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רוצים לקחת את האוטובוסים.
קריאה: שם גם השכונות נסגרות.
אורי מקלב: פסגת זאב לא נסגרת בשמונה בערב.
אורי מקלב: היו אוטובוסים, ועכשיו הביאו את הרכבת הקלה.
סלעית קולר: אצלנו האוטובוסים לא כנסים יותר.
סלעית קולר: אין אוטובוסים לשכונות מסוימות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שבדרך כלל הוועדה לפניות ציבור היא ועדה שנוגעת בבשר החי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא לא מדברת על מוסדות וארגונים, אלא על אנשים אמתיים שבאים לפה ומספרים על הבעיות שלהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני בדרך כלל רותחת בוועדה הזאת, כי אני לא מבינה את ההיגיון של הדברים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועכשיו אני כבר לא רותחת, אני כבר הפכתי להיות הר-געש.
יעקב כץ: נחכה שתשפכי מים.
אורי מקלב: צריך לשפוך עליה מים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אל תדאגו – יש לי מערכת קירור.
דוד אזולאי: איפה הסדרן?
דוד אזולאי: בוא בבקשה ותיקח מפה את בקבוקי המים.
דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שהדבר הזה צריך להיפסק לאלתר.
דוד אזולאי: דרך אגב, חשבתי על עוד דבר: "סיטיבנק" - - -
אורי מקלב: "סיטיפס" לא "סיטיבנק".
יעקב כץ: מאז שהם פתחו זה נהיה "סיטיבנק".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "סיטיפס-בנק" ואלו שבאו אחריהם בנו – עשיתי פעם חישוב בוועדת כלכלה, שגם בה אני חברה – 40 ס"מ מסילה ביום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בסין בונים את זה בשנייה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אצלנו ביום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי רוב הזמן הם התעסקו במה לעשות עם הדוחות, בכמה אחוז לקחת במידה שהדוח לא ישולם, בכמה לשלם לעור-דין ובאיפה הם יעשו את הכסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צר לי מאוד שאני אולי בוטה מאוד לטעמך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי צריכים להיות פה הבעלים והמנכ"ל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זאת המציאות.
דוד אזולאי: הם עסוקים בספירת הכסף.
דוד אזולאי: עורכת דין כרמית פולק מהמועצה לשלום הילד, רציתי לשאול אותך האם מישהו בכלל דיבר אתכם על נושא הזה?
דוד אזולאי: מישהו שאל אתכם אם מותר לקחת פרטים של ילדים, לצלם אותם ולהעביר את הפרטים שלהם?
כרמית פולק: זה לא.
כרמית פולק: אני כן אציין שאחרי שסמדר פנתה אלינו אנחנו הפנינו מכתב ליורם הכהן מ"רמות", ושעורך דין עמית אשכנזי נמצא אתנו בקשר במהלך כל התקופה, וגם סמדר דואגת כל פעם לבדוק שאנחנו פועלים.
כרמית פולק: כשהיינו בוועדת כלכלה ד"ר קדמן אמר שאנחנו במשך שנים מלמדים את הילדים שלנו לא למסור פרטים מזהים לזרים.
כרמית פולק: כיום, אנחנו מאפשרים לחברות מסחריות פרטיות לאסוף וליצור מאגרי מידע על ילדים, מאגרים שכוללים תעודת זהות, תמונה, כתובת וכולי.
כרמית פולק: אנחנו מאפשרים להם להיכנס לבתי-הספר ולבקש מהילדים את הפרטים.
כרמית פולק: כאשר הורים רואים שבית-הספר נותן לגיטימציה לדבר כזה הם אוטומטית חושבים שזה בסדר.
כרמית פולק: אנחנו גם כתבנו מכתב למנכ"לית משרד החינוך כדי להתריע על הנקודה הזאת.
דוד אזולאי: קיבלתם תגובה?
דוד אזולאי: עדיין לא, זה היה רק ביום ראשון.
דוד אזולאי: אני מבקש לשלוח לי את התגובה כשתקבלו אותה.
דוד אזולאי: חשוב לי לשמוע את עמדת משרד החינוך בעניין הזה.
דוד אזולאי: נשמח.
דוד אזולאי: הפנייה למנכ"לית משרד החינוך נבעה מהפנייה של סמדר, שעדכנה אותם שביום שלישי הזה היא אמורה להיפגש עם נציגי החברות המסחריות כדי למסור את כל הפרטים.
דוד אזולאי: כאשר היא ביקשה כרטיס אנונימי, אמרו לה – כמו שנאמר כאן קודם – שאם היא קונה כרטיס אנונימי הילד לא זכאי להנחה שהוא אמור להיות זכאי לה.
דוד אזולאי: אני אציין שוב את ההטעיה הזאת.
דוד אזולאי: ברגע שהנציגים של החברות המסחריות נכנסים לבית-הספר וההורה מקבל הודעה מבית-הספר שהוא צריך לבוא לתת פרטים, הוא מניח שזה לגיטימי, שזה בסדר.
סלעית קולר: שזה באישור משרד החינוך, כי הם הרי לא יכולים להיכנס בלי אישור של משרד החינוך.
כרמית פולק: בדיוק.
כרמית פולק: יצירת מאגרי המידע, בכל הקשור לקטינים, הוא כל כך חמור וכל כך יוצר עוול לילדים שלנו, ולכן אנחנו חייבים להישמר ולהיזהר.
כרמית פולק: אם רוצים, חייבים לעשות איזשהו חריג.
כרמית פולק: כי ראינו היום כמה המידע הזה נגיש; קל וחומר כשהוא נגיש על פי חוק.
סמדר חן: אדוני, אני רוצה להוסיף שהתיעוד נשמר במחשבים.
סמדר חן: יודעים לאן הילד שלי נוסע כל יום ומתי הוא חוזר.
סמדר חן: התיעוד נשמר במחשבים.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אולי גם זה שייך למועצה לשלום הילד: יש אלפי ילדים שלא זכאים משום שלהורים שלהם יש מעמד של תושב.
ישראל אייכלר: כאשר שני ילדים עולים לאוטובוס יש אפליה ברורה וחד-משמעית בין שני הילדים האלה.
ישראל אייכלר: האם זה בסדר?
דוד אזולאי: יחיאל רודמן ממנהל קהילתי רוממה, בבקשה.
יחיאל רודמן: שלום לכולם.
יחיאל רודמן: אני רוצה להודות לוועדות שמכנסות די בתכיפות בנושא של התחבורה הציבורית.
יחיאל רודמן: זה נושא שהוא מאוד קריטי לאזרח הקטן, ושיש לו המון השלכות.
יחיאל רודמן: העברתי בכתב את כל ההערות שלי, ולכן לא אעבור על זה.
יחיאל רודמן: רק אציין שתי נקודות.
יחיאל רודמן: הרב אייכלר דיבר עכשיו על הנושא של בעלי הדרכון.
יחיאל רודמן: מי שאין לו תעודת זהות – הילדים שלו לא זכאים לשום הנחה.
יחיאל רודמן: זה עוול בל יכופר.
יחיאל רודמן: יש אנשים שנמצאים פה הרבה שנים במעמד זה או אחר, בלי תעודת זהות.
יחיאל רודמן: הם מגדלים פה ילדים, ואין להם שום אפשרות לקבל את ההנחה, דבר שיגרום להם לנסוע ברכבים פרטיים ושפוגע מאוד בעידוד התחבורה הציבורית.
יחיאל רודמן: ראיתי במחקר של ממ"מ שהם נוגעים בנושא, אבל יש איזו מריחה בכל הסיפור הזה.
יחיאל רודמן: לא הצלחתי להבין מילה אחת.
יחיאל רודמן: "זכאות להנחות נקבעת על פי דין, כך לדוגמה..." אין פה תשובה נורמלית, ואין בשר לסיפור הזה.
יחיאל רודמן: הם לא כותבים אם כן מגיע להם על פי דין או לא מגיע להם.
ישראל אייכלר: בסעיף 11 הם לא אומרים מילה בעניין.
ישראל אייכלר: הם אומרים שהקשישים זוכים, ואלה זוכים ואלה זוכים – הכול על פי החוק.
יחיאל רודמן: הם ענו מריחה אחת גדולה.
יחיאל רודמן: צריך לדעת – אם על פי הנהלים והתקנות אין להם זכות, אז צריך לשנות את הנהלים והתקנות, לבדוק את זה; ואם הם צריכים לקבל, אז צריכים לקבל.
ישראל אייכלר: זה כמו להיכנס למכולת כדי לקנות לחם לילד, ולילד אחד הלחם יעלה מחיר אחד ולילד אחר מחיר אחר.
ישראל אייכלר: תחבורה ציבורית זה כמו לחם.
יחיאל רודמן: הם חייבים את זה.
יחיאל רודמן: נקודה אחרונה, שאמנם כבר דיברו עליה, אבל אני חושב שהיא הליבה של הנושא של כרטיסי הרב-קו: העיכובים של העולים לאוטובוס, בין היתר משום שהנהג צריך להתעסק כל כך הרבה עם הרב-קו.
יחיאל רודמן: אין שום היגיון לא להחזיר את החופשי-חודשי לכרטיס נייר.
יחיאל רודמן: אפילו את הכרטיסיות, אני מעז להגיד, אפשר להחזיר.
יחיאל רודמן: לא יקרה שום דבר.
יחיאל רודמן: הנהגים מאוד יברכו על כך.
ישראל אייכלר: ביקשנו כבר בכמה ועדות לשלב לפחות למשך חצי שנה או שנה בין כרטיסיות רגילות ורב-קו.
יחיאל רודמן: עד שיתקנו את כל התקלות.
ישראל אייכלר: עד שהנהגים ילמדו את הכללים ועד שהאזרחים ילמדו את הכללים.
ישראל אייכלר: לא רצו לקבל את זה, ואולי עכשיו יקבלו את זה.
יחיאל רודמן: הרב אייכלר, אני אגיד לך למה.
יחיאל רודמן: בסוף היום הנהג אוסף את כל הניקובים ועל זה הוא מקבל את הכסף שלו.
יחיאל רודמן: אחד הילדים שלי שאל אותי על מה הוא מרוויח את הכסף כשהוא עושה את הרב-קו.
יחיאל רודמן: אני חושב שאין שום סיבה לא להחזיר את הכרטיסיות, ואת החופשי-חודשי באופן קבוע.
יחיאל רודמן: לגבי מכשירי התיקוף.
יחיאל רודמן: צריך שזה יהיה שירות עצמי.
יחיאל רודמן: היום זה מסורבל ואיטי.
יחיאל רודמן: עומדים ליד הנהג שעה.
יחיאל רודמן: אני אישית הופך את הכרטיס לכל הצדדים עד שהוא נקלט במערכת.
יחיאל רודמן: אגב, כולם פה מדברים בגנות "סיטיפס", אבל מילה אחת טובה אפשר להגיד: הכרטיסים עובדים צ'יק-צ'ק, פשוט מעבירים וזה מיד עובר; בעוד שבשאר חברות התחבורה יש כאלה ממש גרועים ויש כאלה שהם קצת גרועים, אבל כולם איטיים בצורה מחרידה.
יחיאל רודמן: אין שום היגיון שלא יהיו מכשירי תיקוף מהירים בשירות עצמי בכל הדלתות.
יחיאל רודמן: ובניגוד למה שנאמר כאן, אני חושב שלפקחים צריך לתת דווקא יותר סמכויות.
יחיאל רודמן: צריך להגביר את הכמות של הפקחים, כדי שנוכל לאפשר לאנשים לעלות על האוטובוסים בשירות עצמי.
ישראל אייכלר: אולי לפקחים מותר גם לעזור לקשישה לסדר את הכרטיס שלה.
יחיאל רודמן: בלי קשר לביקורת על ההתנהלות השערורייתית של הפקחים, אני מדבר על עצם הרעיון לתת יותר שירות עצמי ובמקביל יותר פקחים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שימכרו כרטיסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו בדיוק הייתה הכוונה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהם ימכרו כרטיסים כשהם רואים שיש בעיה.
יחיאל רודמן: יפה מאוד.
יחיאל רודמן: לעזור לאנשים.
יחיאל רודמן: אם זה כבר אוטומטי, אז בואו נשתמש בטכנולוגיה כדי לייעל ולא ללכת אחורה.
דוד אזולאי: גברת שרה פרטוש, אימא במשפחה ברוכת ילדים, בבקשה.
דוד אזולאי: מאיפה את?
שרה פרטוש: בית וגן.
שרה פרטוש: אדבר ממש בקצרה כי באמת אמרו את רוב הטענות.
שרה פרטוש: אחד הדברים הכי קשים בשבילי, בתור אימא לתשעה ילדים, זה הטענה של רב-קו עבור כל ילד בנפרד.
שרה פרטוש: זה אבסורד.
שרה פרטוש: זה סכום גדול.
שרה פרטוש: אני לא נוסעת אתם הרבה, ואם במקרה אני כן נוסעת עם כולם, אני לא רוצה להוציא סכום של 680, 700 שקל כדי להטעין לכולם כרטיסייה.
שרה פרטוש: זו נקודה אחת שהיה לי מאוד חשוב להעביר.
שרה פרטוש: נקודה נוספת היא ההתנהגות של הפקחים.
שרה פרטוש: זו פשוט בושה וחרפה.
דוד אזולאי: אילו פקחים?
דוד אזולאי: ברכבת.
דוד אזולאי: טענתי באוטובוס את הרב-קו שלי, עליתי לרכבת, והוא לא עבד.
דוד אזולאי: יש קוד, אין קוד, יש חוזה, אין חוזה, "תלכי לאגד", "תמירי את הכול".
דוד אזולאי: .. אמרתי להם: איך אני אלך ל"אגד"?
דוד אזולאי: אני, אימא לתשעה ילדים, אשב ב"אגד" שעתיים?
דוד אזולאי: ואם מחר יחליפו עוד פעם את הקוד, אז עוד פעם אני אלך לשבת ב"אגד"?
דוד אזולאי: אתם צריכים לדאוג לזה.
דוד אזולאי: הרי כל הזמן אמרתם שזה יהיה נורא קל לעבור מרכבת לאוטובוס ומאוטובוס לרכבת.
דוד אזולאי: יש המון בעיות עם המכונות בתחנות הרכבת: כן עובד, לא עובד, מוציא עודף, לא מוציא, צריך ללכת לתחנה אחרת , לעבור את הכביש, מוציא שטרות - - -
ישראל אייכלר: קורה שהוא מוציא יותר עודף ממה שהיה צריך?
שרה פרטוש: זה עוד לא קרה לי.
שרה פרטוש: לא לי ולא לאנשים שדיברתי אתם.
שרה פרטוש: גם זה שצריכים שטרות מדויקים זה אבסורד.
שרה פרטוש: אני רוצה לנסוע הביתה, לא ללכת לחפש איפה לפרוט.
שרה פרטוש: יש לי שטר של מאה שקל – כן מוציא, לא מוציא, לפעמים זה עובד, לפעמים זה לא עובד...
שרה פרטוש: בקיצור, בלגן.
שרה פרטוש: עוד נושא מאוד חשוב הוא כל פרטים של הילדים.
דוד אזולאי: על זה דיברנו.
דוד אזולאי: אם מאבדים רב-קו, צריך ללכת לעשות חדש – לנסוע עם כולם - - -
סלעית קולר: לשלם עבור זה.
שרה פרטוש: כן, גם לשלם על נסיעה, כי אין לי רב-קו.
שרה פרטוש: עוד דבר אחד קצר.
שרה פרטוש: במהלך הנסיעה בודקים עשר פעמים.
שרה פרטוש: אני עם ילד בידיים, ולא יכולה להחזיר את הרב-קו לארנק, כי כל דקה באים לבדוק עוד פעם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפרופו המכונות, יש בחוץ הרבה מכונות שעברו ונדליזם והן לא עובדות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו כנראה אותה אוכלוסיה - - -
שרה פרטוש: דבר אחרון, לגבי קיפול עגלות.
שרה פרטוש: אל"ף, זה שצריכים לשלם על זה באוטובוס זה משונה, כי גם עגלה מקופלת לוקחת - -
שמואל גרוסברד: יותר מקום.
שרה פרטוש: - - יותר מקום מאשר עגלה פתוחה.
שרה פרטוש: זה מטריח מאוד את ההורים, במיוחד כשצריך לעבור בין אוטובוסים לרכבת.
שרה פרטוש: עכשיו זה יהיה יותר בלגן, כי מבטלים אוטובוסים ויהיה צריך לעלות ולרדת יותר פעמים עם העגלה והילדים.
שרה פרטוש: לקפל, לשבת, לקום, לקפל, לשבת, לקום – לא צריך לקחת על זה כסף.
שרה פרטוש: דבר נוסף.
שרה פרטוש: אני לא ידעתי שיש דבר כזה רב-קו אנונימי, זו פעם ראשונה שאני שומעת על זה.
שרה פרטוש: תודה רבה.
ישראל אייכלר: זה מאוד אנונימי – הציבור לא יודע על זה.
דוד אזולאי: אני פשוט מצדיע להורים שהקדישו מזמנם והגיעו לכאן כדי להשתתף בדיון.
דוד אזולאי: ירבו אזרחים כמוכם.
דוד אזולאי: זו ברכה.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, שתי נקודות.
ישראל אייכלר: במחקר קודם של ממ"מ התברר שבצרפת ובהרבה מדינות באירופה נותנים הנחה של 50% על כרטיס רב-קו משפחתי.
ישראל אייכלר: זאת אומרת שהמדינה מעוניינת בכרטיסים משפחתיים כדי לעודד את המשפחות לנסוע.
ישראל אייכלר: דבר שני, בנוגע לפקחים.
ישראל אייכלר: הגיע אליי ידיעה על אישה שישבה ברכבת, והגיע פקח שביקש ממנה להראות את הכרטיס.
ישראל אייכלר: היא אמרה לו שלפני רגע היו פה, והוא אמר: בבקשה עוד פעם.
ישראל אייכלר: הייתה אישה אחרת שאמרה את אותו הדבר, ואז הוא אמר: תודה, סליחה, לא צריך.
ישראל אייכלר: זאת אומרת שיש לפעמים יחס עוין של פקחים לאזרחים מסוג מסוים.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד מאיפה, אבל הם לא באים משועפט.
סלעית קולר: גם כלפי אלה משועפט יש יחס עוין.
ישראל אייכלר: אני אומר את זה כדי שלא תחשבו שזה רק שם.
יחיאל רודמן: אני מכיר מקרה הפוך, בדיוק מאותה סיבה.
יחיאל רודמן: הפקח אמר: אתם לא צריכים להראות את הכרטיס.
ישראל אייכלר: זה לא בסדר.
ישראל אייכלר: פקח צריך לתת את אותו יחס לכל נוסע באשר הוא.
דוד אזולאי: יש פה תייר מצרפת, מר יהודה אוזן, בבקשה.
יהודה אוזן: הייתי ברחוב יפו עם אשתי.
יהודה אוזן: המכונה שם לא עבדה.
יהודה אוזן: אז מישהו אמר לי לעלות ולשלם בהרצל.
יהודה אוזן: אמרתי בסדר, ועליתי.
יהודה אוזן: הפקח בא ואמר לי לשלם.
יהודה אוזן: לאשתי יש אזרחות ישראלית.
יהודה אוזן: הפקח ברכבת אמר שהוא לא יעשה לי כלום ורק ביקש שאביא לו את תעודת הזהות.
יהודה אוזן: לא ידעתי למה.
יהודה אוזן: הוא נתן לנו שני דוחות, לי ולאשתי.
יהודה אוזן: כשהוא לקח את תעודת הזהות, הוא לא אמר שהוא נותן לי דוח.
דוד אזולאי: לפני כמה זמן זה היה?
דוד אזולאי: שבוע וחצי.
דוד אזולאי: שילמת את הדוח?
דוד אזולאי: לא, פניתי לאורי מקלב.
דוד אזולאי: עורכת דין אורית לב שגב, סמנכ"לית מוזיאון ארצות המקרא, בבקשה.
אורית לב שגב: אני מבקשת לדבר על זווית אחרת של הדברים.
אורית לב שגב: זומנתי לפה על ידי מנהלת הוועדה משום שזו ועדה משותפת גם לוועדת המשנה לכלכלה ותחבורה ציבורית.
אורית לב שגב: אני הייתי פה לפני מספר שבועות בתור נשיאת מוסדות התרבות בירושלים, אגב השינויים התחבורתיים.
אורית לב שגב: זה קצת נושא אחר, זה לא בעיות עם הרב-קו.
אורית לב שגב: אני מצטערת, אני לא יודעת עד כמה אתם פנויים להקשיב.
ישראל אייכלר: אין לכם בכלל אוטובוסים.
אורית לב שגב: זאת הבעיה.
אורית לב שגב: אתה הנחית את הנציגים השונים להיות אתנו בקשר.
אורית לב שגב: שלחנו מכתב למספר גורמים ועדיין לא קיבלנו שום תשובה, ובינתיים הפעימה הראשונה כבר החלה.
ישראל אייכלר: וכלל לא יצרו אתכם קשר?
אורית לב שגב: כלל לא יצרו אתנו קשר.
אורית לב שגב: הבעייתיות נותרה על כנה.
אורית לב שגב: ביקשנו להגדיל את תדירות האוטובוסים ולהאריך את משכם לשעות היותר מאוחרות בערב, בהתאם לשעות הפתיחה של המוזיאונים.
אורית לב שגב: הובטח לנו שזה יטופל מול נציגי "אגד", אבל זה לא טופל.
דוד אזולאי: למי פניתם בעניין הזה?
דוד אזולאי: המכתב הופנה למר אלכס לנגר – מ"מ מנכ"ל משרד התחבורה, ליוסי היימן – מנכ"ל העירייה, נדב מרוז – מנהל תכנית אב לתחבורה.
דוד אזולאי: באיזה תאריך זה הופנה?
דוד אזולאי: ב-20 בדצמבר.
דוד אזולאי: העתקים ניתנו לחבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, חבר הכנסת ישראל אייכלר, ראש העיר ניר ברקת, ואסף אברה
דוד אזולאי: מי מ"אגד" ירושלים.
דוד אזולאי: מאף גורם לא קיבלנו התייחסות.
דוד אזולאי: אני רוצה להעלות שלוש נקודות שמאוד מפריעות לנו, ואנחנו מבקשים התייחסות אליהן.
דוד אזולאי: אחת, התדירויות הנמוכות של הקווים.
דוד אזולאי: שתיים, שאטל ישיר מהרכבת הקלה למרחב השלטוני ושדרת המוזיאונים, שנמצאת שם.
דוד אזולאי: אנחנו אמרנו שהדרך היחידה לרדת מהרכבת הקלה ולהגיע לשדרת המוזיאונים, היא דרך התחנה המרכזית.
דוד אזולאי: היום זה קו 14, כי קו 9 כבר אינו מגיע לתחנה המרכזית.
דוד אזולאי: זה יוצר איזשהו אבסורד – צריך לקחת בתוך ירושלים שלושה אוטובוסים פחות או יותר כדי להגיע למרחב השלטוני.
דוד אזולאי: מהתחנה המרכזית?
דוד אזולאי: מהתחנה המרכזית יש רק קו אחד.
דוד אזולאי: אבל אם אדם רוצה להגיע למוזיאון מהתחנה המרכזית, איך הוא מגיע?
אורית לב שגב: מהתחנה המרכזית זה קו אחד.
אורית לב שגב: אבל אם אדם גר בקריית יובל, קריית משה, בית הכרם וכדומה.
אורית לב שגב: ..
אורית לב שגב: בוטל קו 24א', דבר שמקשה מאוד גם על סטודנטים וגם על משפחות שרוצות להגיע בחגים ובחופשות.
אורית לב שגב: .. אני אעשה איזשהו סדר: הקווים באזור שונו כמעט לגמרי.
אורית לב שגב: למעשה, רק קו אחד נותר על כנו, קו 9, וגם הוא בזמנו הגיע לתחנה המרכזית והיום כבר לא.
אורית לב שגב: קו 24 הוחלף בקו 14, וכעת קו 14 הוא היחיד שמגיע לתחנה המרכזית.
אורית לב שגב: קו 17 אמור גם הוא להיפסק, וקו 24א', שהגיע מהשכונות, בוטל.
אורית לב שגב: אנחנו ביקשנו שקו 24א' יחזור ושייצרו שאטל מצפון שדרות הרצל למרחב השלטוני, שכולל גם את שדרת המוזיאונים, כדי למנוע מצב שבו אדם שגר נניח בקריית יובל, צריך לקחת קו אוטובוס מקריית יובל לרכבת, מהרכבת לתחנה המרכזית, ומהתחנה המרכזית למרחב השלטוני, שכולל את הכנסת, בית-המשפט העליון ושדרת המוזיאונים.
אורית לב שגב: שיהיו אתנו בקשר וינסו לזרז את הפתרון, כי יש הרבה מאוד אנשים מבוגרים, מתנדבים, שמגיעים מדי יום למרחב שלנו ומשפחות שמגיעות בחגים ובחופשות.
אורית לב שגב: במצב הזה, הם יתקשו מאוד להגיע לאזור.
אורית לב שגב: תודה רבה.
דוד אזולאי: שמעון דהרי, יושב-ראש ארגון מנויות השירות, בבקשה.
שמעון דהרי: אני רוצה בהזדמנות זו לברך את השר על שאישר לנו להשתלב, ודחף את נושא מוניות השירות.
שמעון דהרי: הייתי רוצה שהוועדה הזאת תקרא לשלב אותנו בהקדם, על מנת ש-400,000 נוסעים שאנחנו מסיעים מדי יום יוכלו ליהנות מהשירות הזה.
ישראל אייכלר: לגבי המוניות, אני רוצה לציין שבוועדת הכלכלה סוכם בשבוע שעבר שהם יגישו תכנית איך כל המוניות יהיו מוכרות ומשרד התחבורה - - - אני מעדכן אותך.
דוד אזולאי: סומך עליך שתמשיך את הפעולה המבורכת הזאת למען נהגי המוניות.
ישראל אייכלר: סמוך עליהם.
דוד אזולאי: אביתר חוגג, יושב-ראש אגודת הסטודנטים, בבקשה.
אביתר חוגג: שלום לכולם ותודה על ההזמנה.
אביתר חוגג: בעיית הסטודנטים ידועה לכולם ונדונה לא רק כאן.
אביתר חוגג: לכן אני רוצה לדבר דווקא על נושא התחבורה הציבורית הפריפריאלית.
אביתר חוגג: אנחנו הסטודנטים מגיעים אחת לשבוע, לעתים אפילו שבועיים; ובכל עניין הרב-קו, ההנחות החדשות שמגיעות לסטודנטים כמעט ולא רלוונטיות לסטודנטים מהפריפריה.
ישראל אייכלר: למה זה לא רלוונטי?
אביתר חוגג: ההנחות המגיעות לנו בנסיעה בודדת יותר משתלמות מעניין הרב-קו.
אביתר חוגג: זה לפחות מה שיש לנו מול "אגד תעבורה" אשקלון, שמציג לנו את הדברים ככה.
אביתר חוגג: אני מוכן לשבת - - -
יהודה אלבז: כנראה שאתה לא משתמש בתחבורה ציבורית, כי זה לא נכון.
שלומית אבינח: "אגד תעבורה" פה, היא יכולה להגיב.
אביתר חוגג: אי כיבוד תעודת הסטודנט של חלק ממוסדות האקדמיה - - -
דוד אזולאי: כשאתה קונה את כרטיס הרב-קו כסטודנט אתה לא מקבל הנחה?
אביתר חוגג: לא, לא אמרתי שאנחנו לא מקבלים.
אביתר חוגג: אמרתי שלא בטוח שזה משתלם.
אביתר חוגג: יכול להיות שאני טועה, אני לא רוצה ליפול בדבריי, אני אבדוק את זה שוב.
אביתר חוגג: זאת אינפורמציה שהועברה אליי לפני מספר דקות.
אביתר חוגג: אני כן רוצה לדבר על כך שלא כל המוסדות האקדמיים מוכרים על ידי החברות השונות.
אביתר חוגג: אני יכול לתת את "אגד תעבורה" כדוגמה, כי אני טיפלתי בנושא הזה.
אביתר חוגג: כרטיס סטודנט של מכללת ספיר, למשל, לא כובד שם; בזמן שכרטיס סטודנט אחר כן מכובד.
אביתר חוגג: ככה זה גם בחברות אחרות, למשל "מטרופולין באר-שבע".
אביתר חוגג: יש חוסר - - -
יהודה אלבז: בסדר, אנחנו נטפל בזה.
ישראל אייכלר: יש חברות שלא מכירות במכללות?