GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: אני לוקח כדוגמא את ירושלים, שבה זה עובד בתחבורה הציבורית, אבל לא עובד ברכבת.
דוד אזולאי: אנשים שמאבדים את הכרטיס עוברים שבעה מדורי גיהינום.
דוד אזולאי: ודבר נוסף הוא שיש שני סוגי רב-קו: יש רב-קו מזוהה, שיש בו כל הפרטים, שזו שאלה בפני עצמה: איך מגינים על כל הפרטים של אותו אזרח שיש לו את הרב-קו?
דוד אזולאי: האם מישהו מבטיח שהמידע הזה לא ייצא החוצה?
דוד אזולאי: הסוג השני הוא רב-קו אנונימי, שמי שרוכש אותו לא זוכה לאותה הנחה של אזרח שקנה את הרב-קו עם כל הנתונים.
דוד אזולאי: אני בטוח שהרב אייכלר יכול להרחיב בעניין הזה.
דוד אזולאי: אני אאפשר לך, אדוני, להוסיף עוד דברים.
דוד אזולאי: כי המטרה של הדיון הזה זה היא גם לשמוע חלק מהפונים שנמצאים פה אתנו, וגם לנסות בסופו של דבר.
דוד אזולאי: הרי התחבורה הציבורית מיועדת לציבור רחב, ויש רצון של כל הצדדים לעודד את התחבורה הציבורית.
דוד אזולאי: אבל עם תקלות כאלה יש בעיה, וזה לא מעודד אלא מרחיק.
דוד אזולאי: אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים.
דוד אזולאי: אני מבין שאנחנו נמצאים בתקופת הרצה, אבל יש דברים שכבר היו פה בדיונים הקודמים עם חבר הכנסת הרב אורי מקלב, ולצערי הרב, אם לשפוט על פי הנתונים שיש בידינו, הרושם המתקבל – ואני אומר זאת בזהירות רבה – הוא שלא נעשו שינויים מאז אותה ישיבה ועד היום.
דוד אזולאי: בבקשה, הרב אייכלר.
ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שפגשתי אתמול את שר התחבורה, והוא מאוד פתוח.
ישראל אייכלר: הוא אמר שאנשים שלו, של המשרד וחברות התחבורה, רוצים להיות קשובים, והם ידונו בכל מה שהוועדה תחליט לגבי הדברים האלה.
ישראל אייכלר: הוא התבטא בצורה מאוד אוהדת לעניין הזה, כי הוא יודע את הבעיה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם שבוועדת הכלכלה דנו בנושא של פריצת כרטיסים והמידע שיש על האזרח, במיוחד השבוע, שכל העולם רועש וגועש בעקבות מתקפת הסייבר.
ישראל אייכלר: מה שמתברר לנו, האזרחים הפשוטים, שכל ההבטחות והאבטחות של כל הכרטיסים למיניהם אינן עומדות בפני פורצים.
ישראל אייכלר: "פצחנים" על פי האקדמיה ללשון העברית.
ישראל אייכלר: ולכן כולנו יכולים להסכים שאין שום עניין שבעולם שבכרטיסים החכמים מישהו ידע לאן באת ולאן אתה הולך.
ישראל אייכלר: זה שמור לקדוש-ברוך-הוא.
ישראל אייכלר: הכרטיס צריך להיות הכי ענייני.
ישראל אייכלר: כמו שבמכולת אף אחד לא רושם לי מה קניתי ומה עשיתי, אלא אני מקבל בסוף את החשבון בלי שכתוב שם אם קניתי חלב או לחם.
ישראל אייכלר: אסור לאפשר לאח הגדול – לא זה מהטלוויזיה, זה של ג'ורג' אורוול בספר "1984" – שמישהו יבדוק לאן האזרחים נסעו ומאין באו.
ישראל אייכלר: אם זה היה דבר בטוח ומאובטח, אז אפשר היה לומר "ניחא" – אולי המשטרה צריכה את זה לפעמים כדי למנוע פשע.
ישראל אייכלר: זו שאלה אם אנחנו רוצים להיות כמו ברית-המועצות בימים ההם או לא.
ישראל אייכלר: אבל היום, כשכל אחד יכול לפצח את הדבר הזה, לא רק המשטרה והשלטון ידעו מי, כל מי שרוצה ידע מי נסע לאן.
ישראל אייכלר: זו פגיעה בזכויות הפרט בצורה הבסיסית ביותר.
ישראל אייכלר: אם מישהו רוצה לכתוב בפייסבוק על הכרטיס שלו – בבקשה.
ישראל אייכלר: אבל כשאזרח קונה כרטיס, לא צריך להיות עליו שום פרט.
ישראל אייכלר: כרטיס אנונימי.
ישראל אייכלר: אני מצטרף לבקשת חבריי – אורי מקלב, שכבר דיבר על זה לפני כשנה, ודוד אזולאי, יושב-ראש הוועדה – שהכרטיס האנונימי יכלול את כל ההנחות של הכרטיס הרגיל, החשוף.
ישראל אייכלר: לא צריך להעניש את האזרח על זה שהוא לא רוצה שידעו מי הוא ומהו.
ישראל אייכלר: דבר שני: לשים מכשירים בכל הדלתות, כך שהנוסע יעלה בכל הדלתות, יעשה את הפעולה, וייסע.
ישראל אייכלר: זה דבר שימנע את הצפיפות כשמחכים עד שנהג יגמור את הטיפול ברוכש הכרטיס.
ישראל אייכלר: דיברנו על זה עם משרד התחבורה, והוא ערוך לזה, אבל עדיין אנחנו לא שומעים על התקדמות.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך, אף כי יש עוד הרבה דברים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע מכם, והוועדה תגיע למסקנות לגבי השיפורים שצריך לעשות.
ישראל אייכלר: כי התלונות הן רבות, כפי שציין היושב-ראש דוד אזולאי.
ישראל אייכלר: יש המון- ההמון מכתבים.
ישראל אייכלר: למשל קיבלתי היום מכתב מבית שמש שלפיו ברכבת הקלה אי אפשר להעביר; בבית"ר היו בעיות; כל מיני מקומות שאין שום סיבה שתהיינה בהם בעיות כאלה.
דוד אזולאי: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד לגבי אחד המכתבים שקיבלתי.
דוד אזולאי: אני רוצה להביא אותו לידיעת נציג משרד התחבורה.
דוד אזולאי: אחד הנוסעים שעלה לרכבת בירושלים כנראה רצה לקנות את הכרטיס ברכבת.
דוד אזולאי: אולי לא היה לו רב-קו.
דוד אזולאי: הוא נאלץ לשלם קנס של 180 ש"ח.
דוד אזולאי: נדמה לי שאפילו בכביש 6 לא הגיעו לסכומים כאלה.
דוד אזולאי: אני לא יודע איזו הצדקה יש לדבר כזה.
דוד אזולאי: למה עושים את זה?
דוד אזולאי: אני אשמח מאוד לשמוע כאן מנציג משרד התחבורה אם אתם אישרתם עונש כל כך כבד על האזרחים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לחזק את מה שאתה אומר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעבר לזה שלוקחים 180 שקל - - -
אורי מקלב: 180 פלוס 6.60.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פלוס המחיר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה בטח תדבר על זה, ואני לא רוצה לקחת לך את זכות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם יש כל מיני עיקולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עוד מעט גם ייקחו לו את הבית ואת המשפחה כי הוא לא שילם כרטיס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לספר שקיבלתי תלונה בנוגע לילד בן שמונה שנסע ברכבת ולא היה לו כרטיס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא הורד בתחנה שבין מזרח...
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת איפה הם נוסעים שם, שועפט וכולי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: .. הורד ילד בן שמונה.
דוד אזולאי: תני לחבר הכנסת אורי מקלב לענות, ואני אאפשר לך לדבר אחריו.
דוד אזולאי: יש לי בקשה מכל מי שמבקש רשות דיבור: אנא מכם, תעבירו פתק ובו כתוב שם ותקפיד.
דוד אזולאי: נשתדל לתת לכמה שיותר אנשים לדבר, בתנאי שיקצרו.
אורי מקלב: תודה רבה ליושבים בראש, חבר הכנסת דוד אזולאי וחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, ולחבריי חברי הכנסת, על עצם קיום הישיבה.
אורי מקלב: ודאי שיש כאן גם מסר לאותם אנשים שפונים אלינו:
אורי מקלב: הדברים לא מטואטאים מתחת לשולחן אלא באמת מטופלים.
אורי מקלב: במיוחד יש לציין שהוועדה לא הופתעה מהבעיות בשימוש ברב-קו.
אורי מקלב: הדברים שהובאו בפני הוועדה לא נשמעים בפעם ראשונה.
אורי מקלב: הוועדה לפניות הציבור קיימה ישיבה לפני שנה וחצי בנושא ההיערכות לכרטיסי הרב-קו בתחבורה הציבורית.
אורי מקלב: באזור גוש דן כבר היה, ושאלו למה אין באזור ירושלים והמחוז.
אורי מקלב: משרד התחבורה וחברות התחבורה הציבורית הסבירו בטוב טעם ודעת שהם הולכים מלמטה למעלה.
אורי מקלב: הם לא מתחילים מיד בירושלים, ששם ודאי יש את המספר הגדול ביותר של משתמשים ברב-קו, אלא רוצים לעשות "טסט-קייס" – לעשות פיילוטים קטנים בפריפריה, כדי שכשיגיע לירושלים, אז הכרטיס החכם יהיה גם בעל ניסיון.
אורי מקלב: הוא לא רק יהיה חכם, הוא גם יהיה בעל ניסיון רב.
אורי מקלב: מה שמתברר לנו, לצערנו הרב, זה שהכרטיס הזה הוא לא חכם גדול וגם לא טיפש קטן.
אורי מקלב: הכרטיס הזה, מתברר, הוא גם לא התלמיד של החכם, ויש בו הרבה מאוד תקלות.
דוד אזולאי: תלמיד חכם סלקטיבי.
אורי מקלב: כולנו שמענו פה שיש ארבע סיבות לעבור לרב-קו: לייעל, לזרז, להנגיש ולמחשב.
דוד אזולאי: ולעודד תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: ולעודד תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: אמרנו לייעל.
אורי מקלב: איזה לייעל – תשאל אנשים מה קורה כשאתה מגיע עם הרב-קו לאוטובוס.
אורי מקלב: עד עכשיו היה כרטיס חופשי חודשי.
אורי מקלב: בסך הכול קרטון.
אורי מקלב: היו מראים את הקרטון ועוברים.
אורי מקלב: היום, הנהג צריך להטעין את הרב-קו ולחכות לצפצוף.
אורי מקלב: אתמול בלילה עצרו ברכבת הקלה מישהי עם רב-קו, למרות שהיא שמעה את הצפצוף.
אורי מקלב: עצרו אותה מיד, אמרו לה: אנחנו נותנים לך דו"ח.
אורי מקלב: "למה אתם נותנים דו"ח?
אורי מקלב: " אמרו לה: זה אמנם צפצף אבל זה לא נקלט.
אורי מקלב: זה ברכבת.
אורי מקלב: באוטובוסים הנהג צריך בעצמו, במו ידיו ואצבעותיו, לאשר את זה.
אורי מקלב: הוא צריך לחפש את הקוד.
אורי מקלב: ומי מטעין את הכרטיס?
אורי מקלב: הנהג בעצמו.
אורי מקלב: אז זה נקרא לייעל ולזרז?
אורי מקלב: אתם יכולים להסביר לי מדוע עמדות הטענה לא יכולות להיות מחוץ לאוטובוסים, כמו שזה קיים למשל אצל חברה אחרת בעיר בית"ר?
אורי מקלב: למה לא בירושלים?
אורי מקלב: האם זה נכון שיש פרמיות לנהגים כשהם עושים את זה אצלם ולא מוציאים את זה החוצה?
אורי מקלב: למה הכרטוס וההטענה צריכים להיות בתוך האוטובוס?
אורי מקלב: כמה זמן זה לוקח?
דוד אזולאי: הבנתי שזה פרוטות לנהג, זה לא רווח גדול שלו.
אורי מקלב: פרוטה לפרוטה מצטרפת.
אורי מקלב: לפחות שיהיה רווח לנהג.
אורי מקלב: אבל אם גם זה לא, אז בוודאי צריך שתהיה היערכות מחוץ לאוטובוסים.
אורי מקלב: תחשבו כמה זמן זה היה מצמצם לנו – את ההטענה שכל אחד ואחד צריך לעשות.
אורי מקלב: ויותר מזה, חבריי חברי הכנסת, אם הנוסע הוציא את הכרטיס קצת מוקדם מדי, מתחילה מערכת גערות בין הנהג לנוסע, כי הכרטיס לא נקלט והכול נמחק וצריך להתחיל הכול מחדש; ואז יש עוד יותר עיכוב, והנהג אומר ככה, הנוסע אומר אחרת, "למה לא חיכית כשאמרתי לך", ועוד ועוד...
אורי מקלב: אני יכול להאריך.
אורי מקלב: צריך לראות האם יש מישהו מהנוסעים שמרגיש, או מישהו שיודע, שהכרטיסים האלו זירזו או ייעלו?
אורי מקלב: או שרק הסחבת והזמן שלוקח... כל אחד היום יודע שעצם הנסיעה בתחבורה, במקום שתייעל, לוקחת הרבה הרבה יותר זמן.
אורי מקלב: דיברנו על המחשוב.
אורי מקלב: הנה, הגעתם למחשוב.
אורי מקלב: מה קורה היום במחשוב?
אורי מקלב: אנשים מקבלים קנס לא משום שהם התפלחו לרכבת – הם עלו על הרכבת ביושר.
אורי מקלב: הם עלו עם כרטיס מעבר, כרטיס שאתה משלם עליו באוטובוס ויכול תוך 90 דקות להמשיך אתו לרכבת.
אורי מקלב: הרי זאת המהות של הרכבת.
אורי מקלב: אוטובוסים לא מגיעים לכל מקום, יש אוטובוסים מזינים – בכרטיס אחד משולב אתה נוסע חלק מסוים מהדרך באוטובוס ואחרי זה עולה על הרכבת.
אורי מקלב: זה הרי הדגל של רב-קו.
אורי מקלב: אבל מתברר שאנשים ששילמו עלו לרכבת, ועטו עליהם 4 פקחים ורשמו להם דוחות מכיוון שלא מופיע אצלם שהם שילמו.
אורי מקלב: אבל הם יודעים ששילמת, כולם יודעים ששילמת.
אורי מקלב: במציאות "אגד" אשמים, אולי אחרים אשמים, אבל אתה תשלם את הקנס.
אורי מקלב: החברה יודעת שאנשים מקבלים דוחות למרות שהם נוסעים ישרי דרך.
אורי מקלב: ובסוף צריך לשלם 180 שקל פלוס 6.60.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני אקרא כמה שורות מתוך מכתב - - -
ישראל אייכלר: לגבי הסעיף הזה ,אחר כך נבקש ממשרד התחבורה לדעת אם יש ועדת ערר על הדוחות האלה.
אורי מקלב: משרד התחבורה צריך להיות אחראי על כך.
אורי מקלב: ואני מתפלא ששלמה כץ לא קפץ ואמר לי שזו הייתה תקלה פעם.
אורי מקלב: את זה אמרת לי השבוע, שלמה, בוועדת הכלכלה.
אורי מקלב: אבל מאז שחזרתי למשרד, באותו היום, אנשים קיבלו דוחות.
אורי מקלב: עד היום הזה אנשים מקבלים דוחות.
שלמה כץ: דוחות כן.
שלמה כץ: אתה דיברת על הורדת אנשים מהאוטובוס.
אורי מקלב: אהה, ככה היה, אתה צודק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - - אני עכשיו מדברת על שבוע שעבר.
אורי מקלב: חברת הכנסת שמאלוב, את צדקת – שלושה שבועות ראשונים הורידו.
אורי מקלב: כשהרכבת הקלה התחילה לגבות כספים היו שבועיים או שלושה שבועות חסד שבהם לא הורידו.
אורי מקלב: מאז הורידו אנשים עם ילדים שלא היה להם כסף.
אורי מקלב: יש כאלה שהורידו אותם במקומות ממש לא מתאימים.
אורי מקלב: ילדים שנסעו באוטובוסים ולא היה להם כסף נוסף.
אורי מקלב: ההורים הסתמכו על הכרטיסייה שיש.
אורי מקלב: הורידו אותם ככה.
אורי מקלב: לגבי אנשים קשישים, אם תרשה לי לקרוא שלוש או ארבע שורות שכתב נוסע חיצוני לגבי מה שהוא ראה ברכבת בעניין הרב-קו.
דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, יש פה רשימה ארוכה של אנשים, ואני רוצה שתאפשר להם לדבר.
דוד אזולאי: חשוב מאוד שאנשים באו.
דוד אזולאי: לפעמים יש לנו ישיבות בנושא, נניח, ביטוח לאומי.
דוד אזולאי: באים אליהן אנשים שמתעסקים בזה כל חייהם.
דוד אזולאי: כאן יש אנשים שהם נוסעים מזדמנים שטרחו והפסידו ימי עבודה כדי לספר על מקרה שהיה להם או מקרה שהם מכירים מקרוב.
דוד אזולאי: זה באמת מראה כמה שהבעיה הזאת גדולה.
דוד אזולאי: אני אקצר.
דוד אזולאי: לא אאריך על כל הלקויות הרבות שיש היום ברב-קו.
דוד אזולאי: הנושא המרכזי הוא שאדם צריך להטעין הון של כסף בשביל כרטיס רב-קו נפרד לו ולכל ילדיו.
דוד אזולאי: אין רב-קו משפחתי.
ישראל אייכלר: זו הבעיה.
אורי מקלב: לכל אחד.
אורי מקלב: כל ילד צריך להטעין כרטיסייה בנפרד.
אורי מקלב: מה זה אומר כרטיסייה?
אורי מקלב: לא נסיעה אחת, שתיים או שלוש – כדי לקבל את ההנחה של כרטיסיית נוער, צריך להטעין את כל הכרטיסייה, שזה 120, 130, 140 שקל בכל מקום.
אורי מקלב: וזה לא ילד אחד.
אורי מקלב: זה כמה ילדים.
אורי מקלב: ומה לעשות שהילד הזה לא נוסע עם קוד אחד, אלא לילד הזה יש כמה קודים.
אורי מקלב: הוא יצטרך לרדת בירושלים ולנסוע בירושלים בעוד אוטובוס פנימי.
אורי מקלב: הוא נוסע מאלעד, נניח, לפתח-תקווה ומפתח-תקווה לתל-אביב או רמת-גן, וכן הלאה וכן הלאה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכולים כבר לקנות רכבת.
אורי מקלב: מי שגר ב - - - .
אורי מקלב: הוא נוסע בשבת להורים שלו ואחרי שבועיים להורים של אשתו - - -
ישראל אייכלר: לפני שבת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא חשוב, אין תחבורה בשבת בירושלים.
אורי מקלב: הדברים האלה הם מבחר קטן מתוך דברים שאנשים נתקלו בהם במהלך השימוש ברב-קו ובכרטיס החכם הזה.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שהיישומים של הדברים האלה צריכים להיות מידיים.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להשאיר דברים כמו כסף צבור ועוד דברים כאלה שאי אפשר לעשות.
אורי מקלב: למה לכל חברה אין כסף צבור?
אורי מקלב: אם נניח שאי אפשר לעשות בין החברות, מה הבעיה לכל חברה בנפרד?
אורי מקלב: למה ל"אגד תעבורה" אין כסף צבור?
אורי מקלב: למה ל"סופרבוס" אין כסף צבור?
אורי מקלב: או "אגד" רגיל?
אורי מקלב: יש אנשים שיש להם כמה אחוזים בחברה אחת – למה את זה אי אפשר לקצר?
אורי מקלב: יש לי רשימה של דברים של אנשים, אבל אני חושב שנכון לתת לאנשים עצמם להגיד את זה, ולכן אסיים פה.
דוד אזולאי: שמואל גרוסברד, יושב-ראש ועד התחבורה הציבורית אלעד, בבקשה.
דוד אזולאי: ואחריו חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.
דוד אזולאי: אני מבקש להיות קצרים וענייניים.
שמואל גרוסברד: שלום לך, אדוני היושב-ראש.
שמואל גרוסברד: אני רק אחזק את מה שאמרו קודמיי.
שמואל גרוסברד: אני מגיע מהעיר אלעד.
שמואל גרוסברד: יש לנו שם בעיה: יש הרבה יעדי נסיעה, וכל יעד נסיעה הוא בקוד אחר.
שמואל גרוסברד: מה שקורה בפועל זה שכל אחד צריך להטעין בכל כרטיסייה של כל אחד מילדיו כמה חוזים לכמה מקומות.
שמואל גרוסברד: הווה אומר, להטעין בכרטיס שלו באזור 200 שקל לפחות לכל בן משפחה.
שמואל גרוסברד: הדבר הזה מהווה בעיה: כשהנוסעים עולים הרב-קו קולט קודים אחרים, ואז הם צריכים להזדכות, ומטרטרים את הנוסעים שילכו להזדכות בחברה.
שמואל גרוסברד: החברה מזכה, אבל צריך ללכת להזדכות.
שמואל גרוסברד: אף אחד לא יכול לדעת – לא ילד ולא מבוגר – כמה נשאר להם בכרטיס בקוד הזה, וכמה בקוד הזה, וכמה בקוד הזה; ולזכור את זה שבוע.
שמואל גרוסברד: בפועל עולים אנשים, קשישים וילדים שאין להם תשלום.
שמואל גרוסברד: אם הנהג הולך על פי החוק, הוא מוריד אותם מהאוטובוס; אם יש לו קצת לב, הוא משלם מחשבונו.
שמואל גרוסברד: זה גורם נזק לנוסעים.
שמואל גרוסברד: הפתרון של 95% מהבעיות של הרב-קו שאני נתקל בהם באלעד זה לעשות ערך צבור, כמו שאמר חבר הכנסת מקלב.
שמואל גרוסברד: בערך צבור אמנם יש בעיה עם הסנכרון בין החברות, אבל אפשר לעשות ערך צבור בשלב ראשון לכל חברה בפני עצמה.
שמואל גרוסברד: אנחנו דיברנו הבוקר עם משרד התחבורה, והם אמרו שיבדקו את זה.
שמואל גרוסברד: זה גם יפתור את הנושא של הכמות של החוזים, וגם – אם יש טעות בתשלום – זה ייתן אפשרות השלמה של המחיר אצל הנהג תוך כדי נסיעה.
דוד אזולאי: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מעדיפה קצת לשמוע, ואז לדבר.
יעקב כץ: אתמול היו אצלי נציגים מהשכונות הצפוניות, פסגת זאב ונווה יעקב.
יעקב כץ: יש להם תלונות נגד משרד התחבורה לגבי העובדה שעוד מעט כולם יצטרכו לנסוע ברכבת, כי יבוטלו האוטובוסים מהשכונות.
יעקב כץ: ואז, או שכדאי לקנות מונית כי זה יותר זול, או שחייבים לעבור דרך השכונות הערביות, ולא כולם מרגישים נוח עם זה.
יעקב כץ: שאלה נוספת שעלתה, ואולי נציג משרד התחבורה יענה: מה עם כביש הטבעת של פסגת זאב?
יעקב כץ: מה עם האנשים מיישובי בנימין, שיצטרכו לפרוק את האנשים?
יעקב כץ: היום הם נוסעים ישירות לירושלים.
יעקב כץ: אם הם יעברו דרך פסגת זאב, הם יצטרכו להיפרד, לעלות על הרכבת, וככה להגיע לעיר.
יעקב כץ: אני מניח שלא תהיה נסיעה ישירה, כי זה יעבור במסלול של הרכבת הקלה.
יעקב כץ: האם ניתן לפתוח את כביש הטבעת של פסגת זאב?
יעקב כץ: הכביש הגמור שפורק אותך באזור - - -
יהודה אלבז: אנחנו נשמח אם אפשר יהיה לפתוח אותו.
יעקב כץ: אז אל תחכה שאני אהיה ראש הממשלה.
יעקב כץ: זה יהיה בסוף , אבל אל תחכה.
יהודה אלבז: אתם יודעים בדיוק למה הוא לא נפתח – התנגדות של מערכת הביטחון.
יהודה אלבז: אנחנו תכננו וסללנו אותו, וכרגע מערכת הביטחון מונעת את פתיחתו.
יעקב כץ: אוקיי, אנחנו נחליף את שר הביטחון, אבל עד אז...
יהודה אלבז: לא בטוח שזה יעזור, כי יש להם נימוקים לזה.
יהודה אלבז: יש להם הסברים למה לא.
יעקב כץ: יושבים פה נציגי המנהלת, ואני רוצה לשמוע אותם.
יעקב כץ: יש להם תלונות על כך שהם יחד עם בני דודינו, וזה לא קל.
דוד אזולאי: תודה רבה, אני מבקש לשמוע את הגברת סמדר חן, אימא מודאגת.
סמדר חן: שלום רב.
סמדר חן: אימא מודאגת מאוד.
סמדר חן: אני אימא לשלושה ילדים מגבעת עדה.
סמדר חן: אני אספר לכם מה היה.
סמדר חן: נכון שזמני קצר, אבל אתם חייבים לשמוע מהשטח מה קורה.
דוד אזולאי: אם הגעת מגבעת עדה, בוודאי ניתן לך קצת יותר זמן.
דוד אזולאי: כן, יצאתי היום בשמונה בבוקר מהבית כדי להגיע לכאן.
דוד אזולאי: זה באמת נושא מאוד-מאוד חשוב לי.
דוד אזולאי: אני קיבלתי מוועד ההורים המרכזי הזמנה לבוא לעשות רב-קו לילדים.
דוד אזולאי: שאלתי מה אני אמורה להביא, אמרו לי: גברת, את צריכה להביא את תעודת זהות שלך, תמונות של הילדים וכתובת.
דוד אזולאי: פתאום אמרתי לעצמי: מה?
דוד אזולאי: לעשות תעודת זהות לילדים שלי, מגיל חמש, בשביל כרטיס אוטובוס?
דוד אזולאי: ההאקר הזה עשה לנו טובה גדולה.
דוד אזולאי: כנראה הכול משמים.
דוד אזולאי: אני אישה יהודייה מאמינה, ואני גאה בזה.
דוד אזולאי: אני אומרת שזעקתה של אם מגיע הרבה פעמים ישירות לקדוש-ברוך-הוא.
דוד אזולאי: אני קיבלתי שוק מזה שרוצים את התעודות זהות והתמונות של הילדים במחשב.
דוד אזולאי: אמרתי שלא אתלהב ולא אתרגז, אלא אגש לבית-הספר.
דוד אזולאי: לפני זה התקשרתי לחברת "נתיב אקפסרס" ושאלתי אותם מה זה צריך להיות.
דוד אזולאי: אמרו לי: גברת, זה חוק של משרד התחבורה.
דוד אזולאי: אמרתי: מעניין מאוד, חוק?
דוד אזולאי: בדקתי – לא חוק ולא נעליים.
דוד אזולאי: הגיעו למתנ"ס שלושה פקידים שלקחו תעודות זהות וצילמו את הילדים.
דוד אזולאי: משרד התחבורה השיב: הגנת הפרטיות – מאגרים מאובטחים.
דוד אזולאי: איך זה מאובטח אם עושים את זה במתנ"ס של בית-הספר?
דוד אזולאי: החבר'ה עם החומר נוסעים בחזרה באוטובוסים למאגר שלהם.
דוד אזולאי: תעודות זהות מסתובבות, התמונות של הילדים הקטנים שלנו מסתובבות.
דוד אזולאי: זה פשוט קטסטרופלי.
דוד אזולאי: ביקשתי לעשות רב-קו אנונימי, אמרו לי: גברת, עם רב-קו אנונימי את לא זכאית להנחה.
דוד אזולאי: זה מה שיש לי להגיד.
ישראל אייכלר: אולי נשמע אחר כך תשובות של משרד התחבורה לכך.
סמדר חן: פניתי להרבה משרדים, פניתי למועצה לשלום הילד, פניתי ל"רמות".
סמדר חן: כולם, אנשים בכירים וחשובים, חזרו אליי והקשיבו לי.
סמדר חן: פניתי למשרד התחבורה, והפלא ופלא – אף אחד לא חזר אליי.
סמדר חן: פניתי לשלמה כץ באס.
סמדר חן: אם.
סמדר חן: אס לפני יומיים, ולא חזרו אליי.
סמדר חן: אני גם לא מבינה איך מדינת ישראל פועלת – קודם כול מגלגלים את הכדור ואחרי זה חושבים?
סמדר חן: ריבונו של עולם, מה קורה עם הילדים הקטנים שלנו?
סמדר חן: איך אתם עושים מעשה כזה?
סמדר חן: מישהו במשרד התחבורה צריך לקבל על הראש, סליחה שאני אומרת את זה.
סמדר חן: גם אף אחד לא מדבר על ביטחון מדינת ישראל.
סמדר חן: אם הנתונים האלה יגיעו להאקרים, הם ידעו מי עומד להתגייס ויהיה להם את התמונות של החיילים.
סמדר חן: לא יהיה לנו גלעד שליט אחד, יהיו לנו אלפי גלעד שליט.
סמדר חן: אני מבקשת ומתחננת: לעצור את העניין הזה של הרב-קו לילדים לאלתר.
סמדר חן: בדברים אחרים לא צריך היום שום פרטים.
סמדר חן: כשאני הולכת להטעין כרטיס "סים" לילדים שלי אני הולכת לדואר וקונה כרטיס "סים", בלי שאף אחד שואל אותי איך קוראים לילד שלי.
דוד אזולאי: אילאיל טיבר מהפורום לקידום תחבורה ציבורית.
איליאיל טיבר: של ועדי ופעילי השכונות בתל-אביב יפו.
איליאיל טיבר: אנחנו עובדים כבר שנה , גם מול משרד התחבורה.
איליאיל טיבר: על הנושא של הרב-קו אני רוצה לדבר בכמה רמות.
איליאיל טיבר: על הרמה החוקית דיברתם, ולכן לא אחזור על זה.
איליאיל טיבר: אני רוצה לדבר על הרמה של ההתארגנות וההסברה.
איליאיל טיבר: מסתבר שעד היום בתל-אביב יפו, לפי הניסיון שלנו, הרבה מאוד אנשים אינם יודעים מה האפשרויות שעומדות בפניהן, הם לא יודעים מה ההבדל בין הרב-קו האנונימי לרב-קו האישי, הם לא יודעים שהם יכולים לנסוע גם ב"אגד", גם ב"דן" וגם במטרופולין, והם לא יודעים שאם הם רוכשים כרטיס בודד ללא הרב-קו, אין להם אפשרות לנצל את 90 הדקות.
איליאיל טיבר: ב-13.6 בשנה שעברה, בכנס בבית ברבור, אמרנו למר דן הראל, שהיה אז מנכ"ל המשרד, שבאתר שלהם – busline.co.il – לא כתוב בשום מקום בכותרות ש-90 הדקות הן תלוית רב-קו.
איליאיל טיבר: אתמול הסתכלתי שוב באתר, עדיין זה לא כתוב.
איליאיל טיבר: כלומר, גם מי שנכנס לאתר הזה לא יודע שאם הוא קונה כרטיס בודד, הוא איננו מקבל את 90 הדקות.
איליאיל טיבר: הוא יכול להבין שהוא מקבל את 90 הדקות.
דוד אזולאי: גם בעל-פה לא אומרים לו את זה.
סלעית קולר: כשאתה עולה לאוטובוס השני ואומר לו שכרגע נסעת באוטובוס אחר, הוא אומר לך "אז מה".
קריאות: "אז מה".
דוד אזולאי: ואף אחד לא מודיע לו שהוא זכאי לאותן 90 דקות?
איליאיל טיבר: האמת היא שיש כמה אוטובוסים ב"דן" שיש בהם שלט ליד הנהג שאומר שזה תלוי ברב-קו.
איליאיל טיבר: אבל מבחינת רמת ההסברה לאנשים – אנשים אינם יודעים מה הם כן יכולים ומה הם לא יכולים.
איליאיל טיבר: אני אתן לכם דוגמה למקרה שקרה לי מאחר שיש לי כרטיס רב-קו אנונימי: ביום שני האחרון עליתי לאוטובוס ורציתי לטעון שתי נסיעות.
איליאיל טיבר: הנהג אמר לי "בסדר".
איליאיל טיבר: במקרה הזה הוא הטעין לי את שתי הנסיעות, אבל אז הוא אומר לי: את יודעת שהכרטיס הזה הוא חד-פעמי, כלומר, הטענת את שתי הנסיעות וזהו – הוא כבר לא טוב.
איליאיל טיבר: מאחר שאני יודעת, וגם יודעת להתווכח, נכנסתי אתו לוויכוח.
איליאיל טיבר: אמרתי לו: אתה מטעה.
איליאיל טיבר: טעויות כאלה קורות הרבה מאוד.
איליאיל טיבר: כאלה ואחרות.
איליאיל טיבר: ובסופו של דבר הנוסעים משלמים יותר.
איליאיל טיבר: לאורך כל הדרך, הנוסעים משלמים יותר.
איליאיל טיבר: עוד דבר.
איליאיל טיבר: הרבה מאוד נהגים לא מחזיקים את הרב-קו האנונימי.
איליאיל טיבר: במפורש, הם אינם מחזיקים את הרב-קו האנונימי, וכששואלים אותם אם יש להם, הם אומרים "לא".
איליאיל טיבר: הם פשוט אומרים "לא", הם אינם רוצים למכורת את הרב-קו האנונימי, הם אומרים: לא, לא, תלכי לעשות רב-קו אישי.
איליאיל טיבר: שאלות ברמת המדיניות.
איליאיל טיבר: למה אנחנו לא יכולים לרכוש כרטיס בודד?
איליאיל טיבר: אני לא רוצה מערכת יחסים עם המפעילים.
איליאיל טיבר: אני בסך הכול רוצה לעלות על האוטובוס ולנסוע מנקודה אחת לנקודה אחרת.
איליאיל טיבר: לא רוצה מערכת יחסים, לא רוצה שידע מאיפה ולאן נסעתי, לא רוצה שהם ידעו עליי את הפרטים האישיים שלי.
איליאיל טיבר: אני מנהלת אתם טרנזקציה מאוד-מאוד פשוטה – אני לא לוקחת הלוואה, אני לא לוקחת משכנתא, ואני לא רוצה שיחגגו לי ימי-הולדת.
איליאיל טיבר: אנחנו לא רוצים את זה.
איליאיל טיבר: אני רוצה שתהיה לי האפשרות לקנות כרטיס בודד.
איליאיל טיבר: דוגמה: אנחנו היום הגענו מתל-אביב.
איליאיל טיבר: ביקשתי לבדוק אם הרב-קו שלי עובד גם בירושלים.
איליאיל טיבר: אמר לי נהג "אגד" בתל-אביב שהוא צריך לעבוד.
איליאיל טיבר: עלינו על קו 9א', ואני באה לנסות להטעין.
איליאיל טיבר: אמרתי לו שאני רוצה שתי נסיעות בלבד.
איליאיל טיבר: הוא אמר לי: לא, בירושלים את לא יכולה, את יכולה להטעין על האנונימי רק כרטיסייה של 58 ומשהו שקלים.
דוד אזולאי: אותה כרטיסייה של 50 שקלים יעילה גם בתל-אביב?
דוד קשני: רק בירושלים.
איליאיל טיבר: אז הייתי צריכה לקנות כרטיס של 6.60, ואין לי את 90 הדקות, למרות שיש לי רב-קו.
דוד אזולאי: אז את מפסידה פעמיים.
דוד אזולאי: נכון, אני מפסידה פעמיים.
דוד אזולאי: אנחנו מפסידים פעמיים.
דוד אזולאי: אחר כך תיתן לי עוד זמן, כי יש לי עוד דוגמאות אישיות.
דוד אזולאי: צריך לאפשר לאנשים אחרים, שגם הגיעו מרחוק.
דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את כולם.
דוד אזולאי: עורכת דין סלעית קולר מהמועצה לצרכנות , בבקשה.
סלעית קולר: כמובן שאנחנו מצטרפים לכל מה שאומרים.
סלעית קולר: קיבלנו עשרות תלונות.
דוד אזולאי: עשרות?
דוד אזולאי: אצלנו זה מאות.
דוד אזולאי: אני מסכימה אתך.
דוד אזולאי: אולי זה כי אנחנו פחות ידועים.
דוד אזולאי: אני רוצה לדבר על העניין של הפרטיות.
דוד אזולאי: העברנו מסמך של התנועה לזכויות דיגיטליות – שביקשו שנעביר בשמם כי הם לא יכלו להגיע – בנושא הכרטיס האנונימי לעומת הכרטיס האישי.
דוד אזולאי: האמת היא שלו הייתי יכולה לקבל את הזכויות שלי בכרטיס האנונימי, לא הייתי עושה כרטיס אישי, כי זו פגיעה בפרטיות בכל הכיוונים.
דוד אזולאי: אני בטוחה שגם "רמות" ידברו עוד מעט על נושא הפרטיות.
דוד אזולאי: פשוט צריך, חד-משמעית , להשוות את התנאים.
דוד אזולאי: כמו שאמרתם בהתחלה.
דוד אזולאי: לא יכול להיות שהנחה שמוקנית לי על-פי חוק – כי הכנסת חשבה שמגיעה הנחה לקשישים וילדים – תהיה מותנית בכרטיס שבו אני מוותרת על הזכויות הפרטיות שלי.
דוד אזולאי: ומה שמרגיז עוד יותר זה שלפי מסמך של ממ"מ, משרד התחבורה אומר שהפרטים ניתנו בהסכמה.
דוד אזולאי: איזו הסכמה?
דוד אזולאי: אני צריכה לנסוע באוטובוס מחוסר בררה.
דוד אזולאי: זה כמו להגיד שבמאגר הביומטרי, אחרי הסיום של הפיילוט, אנחנו ניתן את זה בהסכמה.
דוד אזולאי: אין מה לעשות, כל מיני מקומות מוותרים על הפרטיות שלנו בכיף.
דוד אזולאי: לגבי חיובי יתר.
דוד אזולאי: יש כל מיני סוגי כרטיסים וכל מיני חוזים.
דוד אזולאי: אנחנו לא מודעים לכמות.
דוד אזולאי: אדם שעושה את העסקה הזאת בכלל לא מבין במה זה כרוך ובאילו חוזים זה כרוך, ומה עובר ומה לא עובר.
דוד אזולאי: היום אני נסעתי באוטובוס מתל-אביב לירושלים וראיתי שיש להם את ההתקן.
דוד אזולאי: שאלתי אם אני יכולה לקנות רב-קו לירושלים; זאת אומרת, כשאני נוסעת מתל-אביב לירושלים, אז אם גם בזה אפשר להשתמש.
דוד אזולאי: ואני משתמשת בכרטיס הזה מ"דן" כבר יותר משנתיים.
דוד אזולאי: אפילו את המינימום הזה ל א ידעתי, כי האינפורמציה על זה לא ידועה.
דוד אזולאי: גם נהגי האוטובוס לא יודעים את האינפורמציה, ולצערי הרב יש נהגי אוטובוס שזה גם לא ממש אכפת להם שהם לא יודעים את האינפורמציה ונותנים אינפורמציה שגויה.
דוד אזולאי: לגבי כרטיסים שניתנים בחוזים שונים, כך שאפשר בו-זמנית להשתמש גם בזה וגם בזה; למשל כרטיס יומי וכרטיסייה.
דוד אזולאי: נניח שקניתי חופשי יומי וקניתי כרטיסייה – איכשהו הנהג או המחשב, מי שזה לא יהיה, לוקח את הבחירה היותר יקרה לצרכן.
שלמה כץ: מה פתאום.
סלעית קולר: זאת אומרת, קניתי כרטיס יומי והייתה לי כרטיסייה - - -
שלמה כץ: זה פשוט לא נכון.
דוד אזולאי: סליחה, אדוני.
יעקב כץ: זה שהם לא צעקו עד עכשיו אומר שכל מה שאמרו עד עכשיו נכון.
סלעית קולר: אני לא יודעת להגיד לך איך - - -
דוד אזולאי: גברתי, פסק זמן של דקה.
דוד אזולאי: אני מיד אאפשר לכם להגיב.
דוד אזולאי: אני שמח שעכשיו התעוררתם למשהו שכנראה איננו מדויק.
שלמה כץ: לא, עד עכשיו הצלחנו להתאפק.
דוד אזולאי: אז אני מיד אאפשר לכם להגיב ולא תצטרכו להתאפק כל כך הרבה זמן.
שרה מילוא: חבל שהתושבים מתאפקים.
סלעית קולר: פנו אלינו אנשים ואמרו שקנו כרטיסייה.
סלעית קולר: יום אחד החליטו שהם צריכים לעשות יותר נסיעות אז הם שילמו חופשי יומי והטעינו את זה גם בחופשי יומי.
סלעית קולר: והייתה גם כרטיסייה.
סלעית קולר: כשעלו לאוטובוס חויבה הכרטיסייה ולא החופשי יומי, כך שהם שילמו חופשי יומי סתם, וחייבו אותם במחיר של הכרטיסייה.
סלעית קולר: יכול להיות שזו תקלה.