GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמית אשכנזי: לגבי תוכניות העתיד של משרד המשפטים – הדברים שעורך דין רביה אומר פה הם בהחלט דברים שאי אפשר לבטל אותם.
עמית אשכנזי: מכתבים לפרוטוקול הוועדה מובאים לידיעת מקבלי ההחלטות.
עמית אשכנזי: אני מקווה שאם הוועדה תקבע עוד דיון נוכל לבוא עם תשובות יותר טובות מהתשובה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו?
לאה ורון: אבל בכל זאת למה ישראל לא הצטרפה לאותה אמנה שהזכיר ד"ר קוזלובסקי?
עמית אשכנזי: הסיבה נעוצה בשלושה טעמים: טעם אחד, עניינו שאלות של פרשנות לגבי חיוב האמנה בנושא עבירות של קניין רוחני.
עמית אשכנזי: משום שמדובר באמנה אירופית, האירופים כשבאו לכונן את האמנה צירפו לעגלה גם עבירות מהותיות של קניין רוחני שהן בניגוד למדיניות הממשלה לגבי מה שאנשים אוכפים באמצעות דין פלילי במה שהם עושים באינטרנט.
עמית אשכנזי: הנושא הזה עדיין בסימן שאלה.
עמית אשכנזי: הסיבה השנייה היא שכאשר ישראל מצטרפת לאמנה היא מכריזה כלפי מדינות האמנה שהדין הפנימי שלה תואם אתה מה שקורה פה.
עמית אשכנזי: והדבר הזה כרגע מתבצע.
עמית אשכנזי: הדבר השלישי שלא דיברנו עליו בכלל, אבל זאת הזדמנות טובה להגיד – זה כסף.
עמית אשכנזי: האמנה מחייבת להקים מוקד פעיל 24/7 שבו לא רק מבקשים עזרה, אלא גם נותנים עזרה.
עמית אשכנזי: לזה יש משמעות תקציבית.
כרמל שאמה-הכהן: מה זה משמעות תקציבית?
כרמל שאמה-הכהן: כמה כסף זה?
עמית אשכנזי: אני לא יודע.
עמית אשכנזי: אני חושב שמתבצעת היום עבודה בנושא הזה.
עמית אשכנזי: אני לא יודע להעריך כי זה פונקציה של היקף הפעילות.
כרמל שאמה-הכהן: מי שלא דיבר, בבקשה.
צבי דביר: צבי דביר, התנועה לזכויות דיגיטליות.
צבי דביר: עקרונית מה שהיה כאן תכל'ס זה האקר "צעצוע".
צבי דביר: הוא לחץ על כלים אוטומטיים, קיבל את הגישה לאתרים לא מאובטחים – הוא לא הבעיה המהותית שבפניה מדינת ישראל צריכה להתגונן.
צבי דביר: היו כבר פריצות הרבה יותר מהותיות: פרצו לחברת אבטחה שמתמחה באבטחת מידע בשם RSA, גנבו משם את הפרטים איך להתחבר בצורה בטוחה לכל מיני מערכות אינטרנט; פרצו ל"לוקהיד מרטין" – גנבו משם – אנחנו לא יודעים מה; גנבו סרטיפיקטים לחתימות על אתרים וסרטיפיקטים לחתימות על תוכנות.
צבי דביר: הדברים האלה זה דברים שגם צריך להבין שבסופו של דבר איזה אבטחות של ישימו, ניתן להגיע למידע.
צבי דביר: לכן כמובן יש הרמה הראשונה שלא כל האקר "צעצוע" יבוא עם מספריים ויפתח את הדלת כמו מה שהיה פה, שזה כמובן בשביל שלא יהיו כל הפריצות ש"תשימו מנעול, וזה יימנע", אבל צריך להבין שבסופו של דבר כל מידע שנאסף, מי שמספיק רוצה ויש לו מספיק אינסנטיב להגיע – במדינת ישראל זה כמובן מודיעין זר שאולי ינסה לפרוץ – יצליח.
צבי דביר: הייתי קודם בדיון על כרטיסי הרב-קו – בונים מאגר מידע, ולמידע הזה ניתן להגיע בגישה לא מורשית מרחוק או מקרוב – זה לא משנה.
צבי דביר: צריך להבין שכל מידע שקיים, מאוד קשה להגן עליו.
צבי דביר: אני אסיים בדבר אחר.
צבי דביר: שאלו האם זאת הדליפה הגדולה ביותר שהייתה, וכבר בעצם נאמר שהדליפה הגדולה ביותר של גניבת זהות זה בעצם הדליפה של כל מאגר הרשומון, כל מאגר המידע של תושבי מדינת ישראל לדורותיהם.
צבי דביר: תמיד כשאתם פונים לבנק יש שאלת אבטחה – שם הנעורים של אמא.
צבי דביר: דרך המאגר הזה בשתי לחיצות כפתור אני יכול להגיע למידע הזה וקיבלתי גישה לחשבון הבנק של האזרח.
לאה ורון: יש עוד כמה שאלות: מה בית הספר היסודי שלמדת פה.
סלעית קולר: אתה בוחר על איזו שאלה אתה רוצה לענות.
צבי דביר: נכון.
צבי דביר: מה שאני אומר הוא שברגע שהמידע קיים אנשים שירצו מאוד – יגיעו אליו, ולכן צריך לחשוב תמיד בכיוון שמינימיזציה של המידע נאסף בשביל שיהיה מינימום סיכון ביטחוני וסיכון מסחרי ברגע שזה קורה.
סלעית קולר: יש עוד הערה אחת בשוליים של הדברים: המידע שנאסף על-ידי עוסקים – בדיוק יום לפני הפריצה באותו בוקר העברתי לעמית שאלה מהי רמת היכולת שלנו למנוע מלבקש אינפורמציה.
סלעית קולר: למשל, אני מתקשרת לחברת ביטוח, ומבקשת הצעת מחיר, ודורשים ממני את מספר תעודת הזהות שלי.
סלעית קולר: כי הם יכולים לאסוף את זה.
סלעית קולר: ואם אני רוצה הצעת מחיר מהם הם יקבלו מספר תעודת זהות.
סלעית קולר: זאת אומרת כמות המידע שדורשים מאתנו היא גדולה.
סלעית קולר: היום מספר טלפון, למי שלא יודע, ואני הערתי את זה קודם, זה חשוב מאוד – לדעתי, טלפונים סלולריים צריכים לעבור תחת קו הפיקוח של הבנקים כי מדובר בכניסה לחשבון הבנק לכל דבר ועניין.
סלעית קולר: צריך להבין את זה, צריך לדעת.
סלעית קולר: לכן מספר טלפון בשילוב עם מספר תעודת זהות או בשילוב עם האימייל שלי זה כניסה לחשבון הבנק.
סלעית קולר: את המידע הזה אנחנו הצרכנים נותנים בקלות רבה מאוד.
סלעית קולר: אין פה עוררין – אנשים פשוט נותנים את זה כי הם צריכים לקבל שירות, וככה נותנים את השירות.
סלעית קולר: צריך אולי להגביל גם את הרמה הזאת של מה שאפשר לבקש ממני, ואיך שומרים את זה במאגרים נפרדים כדי שלא כל האינפורמציה תצא בפעם אחת.
כרמל שאמה-הכהן: טל פבל, בבקשה.
טל פבל: רציתי להתייחס להערה האחרונה שנאמרה על המידע הרב שאנחנו נאלצים במקרים רבים למסור לחברות שונות, כמו מספר כרטיס אשראי, תעודת זהות וכדומה.
טל פבל: הבעיה רחבה יותר מכיוון שהיום בעידן הרשתות החברתיות אנחנו מוסרים מידע רב, לא בהכרח מידע שאנחנו נאלצים למסור.
טל פבל: סטטיסטיקה של פייסבוק מלפני שנה מעידה על כך שבממוצע כל משתמש פייסבוק מציב כ-90 פרטי מידע בחודש.
טל פבל: פרטי מידע זה פוסטים, לינקים, "שֶרים", תמונות, סרטי וידיאו וכדומה, כשמדובר על כך שלכל אחד היו כ-130 חברים בממוצע.
טל פבל: זה המון מידע שנאגר.
טל פבל: המון מידע בעידן הזה שלנו זה לא מידע שנאגר בהכרח על-ידי גופים לצרכים של ביצוע עסקה כמו שהיה לנו במקרה הזה, אלא אנחנו מוסרים בצורה וולונטרית לחלוטין המון מידע בפורומים, ברשתות חברתיות ובכל מיני מקומות, והמידע הזה נאגר.
טל פבל: אני תמיד אומר – האינטרנט לא שוכח, אף פעם לא.
טל פבל: גם אם מחקתי משהו בפייסבוק אין לי אף פעם מושג אם לא שמו איזשהו "דגל" שמשמעותו, אל תציג את זה.
טל פבל: מבחינתי הדברים לא נמחקים.
טל פבל: בשורה התחתונה צריך לקחת את זה בחשבון ולהיות מודעים שהרבה מאוד מידע אנחנו מוסרים מרצוננו החופשי.
נמרוד קוזלובסקי: שלוש הערות קצרות: הערה ראשונה - ישנה הנחה שמובלעת בדברים של גורמים מסוימים שאם לעסקים תהיה קצת מודעות הם יעשו את מה שראוי וטוב, ובעצם צריך ללמד אותם קצת כי יש להם אינטרס לאבטחת מידע.
נמרוד קוזלובסקי: ההנחה הזאת שגויה.
נמרוד קוזלובסקי: לכן גם הנחת חקיקה שתלך על הנחה שיש להם אינטרס היא שגויה.
נמרוד קוזלובסקי: לעסקים יש אינטרס לאסוף מידע עלינו, ככל שניתן.
נמרוד קוזלובסקי: איסוף המידע הזה משמש אותם הרבה פעמים גם במודל העסקי שלהם, איך לנצל את המידע הזה.
נמרוד קוזלובסקי: לכן הנחה וולונטרית לאבטחת מידע היא שגויה.
נמרוד קוזלובסקי: דבר נוסף - - - הוא אבטחת מידע.
נמרוד קוזלובסקי: האינטרס שלהם הוא להסתיר את אירוע אבטחת מידע ולהעלים ראיות ולא לחקור אותו ליידע את הנפגעים.
נמרוד קוזלובסקי: לכן אני מצטרף לקריאתו הנבונה מאוד של חיים רביה ללכת על חובות דיווח ודברים כאלה ומנגנונים בדומה.
נמרוד קוזלובסקי: הדבר השני נוגע לנושא של האמנה.
נמרוד קוזלובסקי: כבר עשר שנים אני שומע את הכנסת דנה למה לא מצטרפים לאמנה, וכל פעם עולות סברות, אבל מעשה לא נעשה.
נמרוד קוזלובסקי: לפחות כהבנתי, כמי שראש את החשיבות של האמנה במדינות אחרות, אני מציע אפילו שתהיה הקמה של צוות ספציפי מיידי שיבחן את ההצטרפות לאמנה.
נמרוד קוזלובסקי: כהבנתי, היא קריטית ליכולת של ישראל לחקור עבירות מחשב.
נמרוד קוזלובסקי: אם התירוץ הוא באמת כלכלי, שצריך שני תקנים בשביל מישהו שיאייש את המוקד הזה או שיש הנחה שאנחנו צריכים לעשות תיקונים מינוריים בחקיקה, נראה לי שהחסם קטן יחסית לתרומה האדירה שתהיה למדינת ישראל מההצטרפות.
כרמל שאמה-הכהן: אם אין עוד דוברים אנחנו נסכם את הדיון.
כרמל שאמה-הכהן: ברור לכולם שהביטחון ברשת, בטח בערוצים הכלכליים שלה, לא פחות מהביטחון של הנכסים הפיננסיים שלנו במערכת הבנקאית ובמקומות אחרים.
כרמל שאמה-הכהן: ברור לנו גם שהמצב כרגע שבו מתנהלים אזרחי ישראל והעסקים בכלכלה הישראלית אינו אופטימלי ואינו ראוי מבחינת אבטחת המידע וניהולו.
כרמל שאמה-הכהן: הוועדה ביקשה מהמומחים שהשתתפו בדיון והעלו רעיונות שונים להעביר נוסחים בהירים להצעות חוק בנושא הזה, שייבחנו לקידום בערוץ של חקיקה פרטית.
כרמל שאמה-הכהן: בדרך כלל היוזמות האלה מקדמות גם את הממשלה ומאיצות בממשלה לקדם את החקיקות, את תזכירי החוק שנמצאים ומונחים – בין אם הם מורכבים ובין אם הם לא מגובשים מספיק – להבשיל אותם ולהגיש אותם לכנסת לאישור.
כרמל שאמה-הכהן: מסתבר שהאירוע של עומאר ההאקר הוא לא אירוע דרמטי בנזק שהוא גרם, אבל בהחלט יש לו משמעות כ"שעון מעורר" לכל מי שאמור לקבל את ההחלטות בסוגיה המורכבת הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: ברור שגם לאזרחים לא ברור מה מידת פוטנציאל הנזק.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר גם אני נתפסתי לעניין של כרטיסי האשראי בעיקר כי זה מאוד נגיש לכולנו, כולנו תמיד חוששים פן הכרטיס שלנו יהיה בשימוש של מישהו אחר, אבל בעצם כל הסיסמאות והפרטים האישיים יכולים להיות תשתית לנזקים הרבה יותר גדולים מאשר שימוש בכרטיס אשראי שגם ככה הפעילות שלו מאובטחת בצורה ראויה על-ידי חברות כרטיסי האשראי.
כרמל שאמה-הכהן: כמי שביקר בלי קשר לאירוע הזה במחלקת הביטחון של אחת החברות, התרשמנו מהפעילות המקצועית והמסודרת בנושא.
כרמל שאמה-הכהן: לכן מי שבא "לקלל" פה, אולי יצא "מברך" את מדינת ישראל בכך שהוא הניע תהליך של שיפור והשבחה של אבטחת המידע.
כרמל שאמה-הכהן: כרגע הוועדה מחכה לכם, כי בניגוד לתחומים אחרים, לנו חברי הכנסת – גם מי שזה מעניין אותו – קשה לנו עם התקנים ועם המושגים האלה.
כרמל שאמה-הכהן: תעזרו לנו לעזור לעם ישראל בעניין הזה.
חמד עמאר: אני פותח את ישיבת ועדת המשנה של ועדת הכלכלה בנושא: כבישים אדומים, או איך שנקרא במע"צ, וקראתי את הפרוטוקול של הישיבה הקודמת, מוקדי סיכון.
חמד עמאר: אני בשבילי השם לא חשוב.
חמד עמאר: חשוב לי איך אנחנו מטפלים בזה.
חמד עמאר: איך אנחנו יודעים על זה, איך מפרסמים את זה.
חמד עמאר: אני חושב שהציבור הישראלי והאזרחים בישראל זכותם לדעת איפה יש מוקדי סיכון, איפה יש כבישים אדומים, כשהוא נכנס לאיזה שהוא כביש ידע אם הוא מסתכן, אם הוא מסתכל ימינה, שמאלה, נזהר, לא נזהר.
חמד עמאר: אני לפני יומיים הייתי בראיון בערוץ 2 בקשר למצב התאונות המגזר הלא יהודי.
חמד עמאר: לפני שהתחלנו בראיון המראיין אומר לי: אני הייתי בגליל ואני יכולתי לנחש אם הנהג שבא מולי הוא מהמגזר הערבי או לא מהמגזר הערבי, אחרי שקראתי את כל התחקירים על המצב.
חמד עמאר: אני מקווה שאני לא צריך להתחיל לעשות את זה ולנסות לנחש.
חמד עמאר: לכן צריך להתייחס לכולם ולבדוק איך אנחנו משפרים אצל כולם את כל הנושא של הזהירות בדרכים והסברה על נושא של בטיחות בדרכים.
חמד עמאר: תקשורת – גם התקשורת צריכה לדעת לבדוק את העבודה.
חמד עמאר: לראות.
חמד עמאר: אנחנו מפרסמים, יש לנו 60 מוקדי סיכון.
חמד עמאר: התקשורת יודעת שיש 60 מוקדי סיכון.
חמד עמאר: התקשורת בודקת אם מע"צ מטפל באותם 60 מוקדי סיכון, או לא מטפלת.
חמד עמאר: אם מע"צ מטפל באותם כבישים אדומים, או לא מטפל.
חמד עמאר: משרד התחבורה – לא כל הכבישים שייכים למע"צ.
חמד עמאר: יש כבישים ללא אבא שאני מכיר ואני רוצה לדעת גם היום מי מטפל באותם כבישים?
חמד עמאר: מי עושה את הטיפול באותם כבישים.
חמד עמאר: יש את הרשויות המקומיות – יש בתחום הרשויות המקומיות גם מפגעים ויש קטעים מסוכנים.
חמד עמאר: יש מהכביש הראשי של מע"צ עד היישוב יש קטע כביש.
חמד עמאר: מי אמור לטפל באותו קטע כביש?
חמד עמאר: האם אותו קטע כביש הוא מסוכן או לא מסוכן?
חמד עמאר: אנחנו גם צריכים לדעת, ואנחנו כחברי כנסת, אני חושב, מחובתנו לבקר ולבדוק ולפקח על הממשלה ועל משרד התחבורה, ועל כל הגופים שאמורים לבצע את העבודה, אם ביצעו את העבודה, או לא ביצעו את העבודה.
חמד עמאר: אני חושב, בדיון הזה אנחנו נתמקד בכמה נקודות: מדוע רשימת מוקדי הסיכון לא מפורסמת לציבור?
חמד עמאר: מדוע פעילות שבוצעה במוקדי הסיכון, מידי שנה, איננה מפורסמת לציבור?
חמד עמאר: מדוע נתוני מרכז ניהול הבטיחות אינם חשופים לציבור?
חמד עמאר: ואני גם רוצה להתמקד בנקודה של כבישים ללא אבא, כי הכבישים האלה גם הם מסוכנים.
חמד עמאר: ואיך אנחנו, מי מטפל בהם?
חמד עמאר: והאם מטופלים?
חמד עמאר: וכמה כבישים ללא אבא, כמה קילומטר ממדינת ישראל מוכרזים - ללא אבא.
חמד עמאר: אני לא יודע אם יש איזה שהיא מדינה מכריזה על כבישים שלה שהם ללא אבא ללא טיפול.
חמד עמאר: ואני פותח את הדיון ואני רוצה להתחיל עם מע"צ כי יש לי מצגת של מע"צ כאן, ואני רוצה לקבל נתונים של מע"צ ולהתקדם הלאה בדיון.
ישראל ג'בלי: אדוני היושב ראש, להתחיל לגבי הכבישים האדומים – אולי אנחנו כבר, אנחנו קוראים לזה: מוקדי סיכון, כבר לא כבישים אדומים, כמעט מרבית הכבישים מטופלים.
ישראל ג'בלי: אנחנו רואים גם התנופה של ההרחבות בדרך.
חמד עמאר: דווקא להיפך, אתמול ראיתי כתבה, ואני לא יודע אם היא במקרה, או אחרי שאנחנו הוצאנו הודעה לעיתונות, ואחרי שאנחנו פרסמנו שאנחנו הולכים להתמקד בנושא אתמול דווקא ראיתי כתבה וראיתי גם את מנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים מדבר על קטעי כביש מסוכנים, לא על מוקדי סיכון.
חמד עמאר: הוא דיבר על קטע מאור עקיבא עד נתניה.
חמד עמאר: כמה תאונות היו?
חמד עמאר: 243, 234, אני גם זוכר.
חמד עמאר: דיבר על הקטע של כביש 70 ועל התאונות המסוכנות שם.
לאה ורון: כן, יגור אחיהוד בית העמק, כביש 60, מחלף לוד, לטרון, להבים.
חמד עמאר: כן, הוא דיבר על זה.
חמד עמאר: הוא דיבר על קטעי כביש מסוכנים, לא על מוקדי סיכון.
חמד עמאר: על קטעי כביש מסוכנים.
ישראל ג'בלי: או.
ישראל ג'בלי: קיי.
ישראל ג'בלי: אנחנו יודעים.
ישראל ג'בלי: אנחנו יודעים להבדיל בקטעים של כבישים שבהם יש הרבה תאונות ולכן הם נקראים: כבישים מסוכנים.
ישראל ג'בלי: לאו דווקא כבישים שהם דו - סיטריים, אלא גם כבישים חד – סיטריים.
ישראל ג'בלי: דוגמא שדיברו על כביש החוף זה כביש, לכל הדעות, הוא כביש סך הכל בסדר, עם מעקה הפרדה באמצע, וגם שם אנחנו רואים תאונות.
ישראל ג'בלי: לפעמים גם הרבה תאונות בגלל אי שמירת מרחק.
ישראל ג'בלי: אבל אני רוצה לדבר על הנושא של מוקדי סיכון כפי שאנחנו מגדירים אותם.
ישראל ג'בלי: אז ישנה ועדה ב התחבורה שהם היום, ראיק הוא יושב פה איתנו, וחברים בועדה הזאת: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, עליזה גם היא יושבת כאן, משטרת ישראל, בדרך כלל זה המהנדס מאגף התנועה, והחברה הלאומית לבטיחות בדרכים, מנהל אגף הבטיחות, אנוכי.
ישראל ג'בלי: זה הרכב הועדה שהיא פעם בשנה קובעת את הסדר לגבי המוקדי סיכון, ואני אסביר איך זה מתנהל: ישנם קריטריונים שנבנו כדי לקבוע את המוקדים.
ישראל ג'בלי: הקריטריונים הם: 8 תאונות ומעלה ב – 3 שנים ומתוכם שתי תאונות שהיו בשנה האחרונה.
ישראל ג'בלי: זה על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, או על פי נתוני המנ"ב – מערכת ניהול הבטיחות.
חמד עמאר: סליחה שאני קוטע אותך, אבל בישיבה הקודמת אני קראתי את הפרוטוקול, דובר על 10 תאונות ב – 3 השנים האחרונות.
חמד עמאר: 3 תאונות בשנה האחרונה.
ישראל ג'בלי: כן, כן, נכון.
ישראל ג'בלי: נכון.
חמד עמאר: ומי שנתן, שאקר מכלי נתן את הנתונים.
חמד עמאר: האם השתנו הנתונים מאז הישיבה שהיתה לפני כמעט 10 חודשים, או לא השתנו הנתונים?
ראיק סאלם: ג'יבלי אפשר?
ישראל ג'בלי: כן, בבקשה.
ראיק סאלם: משרד התחבורה השנה הגמיש את הקריטריונים.
ראיק סאלם: מה שהיה 10 הורדנו את זה ל – 8 כדי להגמיש.
חמד עמאר: מאז הישיבה הקודמת עד הישיבה הזאת הוגמשו הקריטריונים?
ראיק סאלם: הגמשנו את הקריטריונים, אם יש צורך אנחנו בשנה הבאה גם נגמיש את הקריטריונים ליותר קלים ויותר צמתים ייכנסו לארסנל של מוקדי סיכון על מנת שנטפל בהם בהתאם לתקציב שמשרד האוצר מקצה לנו בקושי רב.
ישראל ג'בלי: כל שנה מטפלים במוקדי הסיכון.
ישראל ג'בלי: ככל שמתקדמים עם השנים ומטפלים ביותר מוקדי סיכון, הכמות של המוקדי סיכון הולכת ויורדת ולכן, כפי שנאמר פה, אנחנו מגמישים את הקריטריונים כדי לקבל יותר מקומות כדי שנוכל לטפל בהם.
חמד עמאר: עוד דבר אחד, בישיבה הקודמת הובטח על ידי הנציג שלכם להעביר לוועדה את הרשימה של מוקדי הסיכון ואיזה מוקדי סיכון טיפלתם.
חמד עמאר: האם הועדה קיבלה את החומר?
לאה ורון: לא אדוני.
לאה ורון: אנחנו הוצאנו את החומר מהאינטרנט, אבל זה מ – 2010.
ישראל ג'בלי: יש לי פה את הטבלאות.
חמד עמאר: אז אני מציע גם שתעביר את זה לוועדה שאני יכול להעביר את זה לחברי הכנסת.
ישראל ג'בלי: אני אעביר את זה לועדה.
ישראל ג'בלי: אני אעביר את הטבלה מסודרת ברישומים.
ישראל ג'בלי: כל המוקדי סיכון שנקבעו לשנת 2011 וסטטוס הפעילות לגביהם.
ישראל ג'בלי: ויש את הקריטריונים על פי המנ"ב - מערכת ניהול בטיחות.
ישראל ג'בלי: זאת מערכת שפותחה בטכניון והיא מכניסה קריטריונים נוספים: נושא של עומסי תנועה, נושא של בטיחות באותו מקום, נושא של תאונות.
ישראל ג'בלי: היא לוקחת את הכל ונותנת לו ציון ואנחנו לוקחים את הציון הכי גבוה מול התאונות, כפי שדיברתי.
ישראל ג'בלי: מידי שנה אנחנו מאתרים כ – 200 מוקדים כאלה, צמתים וקטעי דרך.
ישראל ג'בלי: הרשימה הזאת נבדקת על ידי החברה הלאומית, על רקע תכניות העבודה שלה.
ישראל ג'בלי: לפעמים יוצאים מוקדים שכבר טופלו, כי עדיין הסטטיסטיקה של התאונות נראית.
ישראל ג'בלי: יש מקומות שנמצאים בביצוע.
ישראל ג'בלי: יש מקומות שנמצאים בתכנון.
ישראל ג'בלי: יש מקומות שנמצאים בתכנית הפיתוח, החומש.
ישראל ג'בלי: אנחנו מורידים מהרשימה הזאת את כל כמות המוקדים שאמורים להיות כבר מטופלים.
ישראל ג'בלי: לאחר מכן אנחנו מגבשים רשימה של כ – 60 מוקדי סיכון, גם קטעי דרך וגם צמתים.
חמד עמאר: למה מה – 200 רק 60?
חמד עמאר: זה עניין תקציבי?
ראיק סאלם: לא, לא, לא, מה – 200 האלה יש חלק גדול.
חמד עמאר: בוא נחליט מי מדבר.
חמד עמאר: נציג של מע"צ, או - - -
ישראל ג'בלי: יש את ה – 200 קטעים האלה.
ישראל ג'בלי: 200 קטעים האלה אנחנו בודקים אותם, לוקחים את הרשימה הזאת ובודקים מה טופל, מה אמור להיות מטופל, מה שנמצא בשלבי תכנון, בביצוע.
ישראל ג'בלי: אנחנו מורידים את הרשימה.
ישראל ג'בלי: אנחנו, בסופו של דבר, מגבשים רשימה של 60 קטעים, 60 קטעים או צמתים.
ישראל ג'בלי: פחות או יותר שאנחנו יודעים שאלה הקטעים, זה הכמות שמתאימה, פחות או יותר, לתקציב של המוקדי סיכון.
חמד עמאר: 200 אתם מאתרים.
חמד עמאר: למה לא טיפול באותם 200?
חמד עמאר: הרי אתם איתרתם את ה – 200 על סמך נתונים שיש לכם?
חמד עמאר: אני רוצה לדעת, אם הנושא שלא מטפלים ב – 200 בגלל התקציב, או בגלל משהו אחר?
חמד עמאר: כי גם בתקציב, גם בדיון הקודם דובר על 200, 250 מיליון שקל, ואני רואה כאן 300 מיליון שקל למוקדי סיכון.
חמד עמאר: האם התקציב צמח מאז פברואר להיום?
חמד עמאר: כן?
ישראל ג'בלי: אני ברשותך,
ראיק סאלם: ברשותך, ג'יבלי, ה – 200 האלה לא שהם לא מתכוננים.
ראיק סאלם: להיפך, הם חלק, כאילו, ה – 200 שאיתרנו הם מטופלים במסגרת אחרת, במסגרת פרוייקט פיתוח.
ראיק סאלם: כשאתה עושה פרוייקט חדש, למשל כביש 79, אז יש בו כמה מוקדים שהם כבר ברשימה הזאת, שהם מטופלים.
ראיק סאלם: שאתה מבצע את הכביש מ – א' עד ת', מבצע את כל הכביש, ובמסגרת הביצוע של הכביש הגדול הזה אתה מטפל גם במוקדים האלה.
חמד עמאר: אז מה שאתה אומר עכשיו, כאילו שכל ה – 200 מטופלים, אבל כל אחד במסגרת אחרת.
חמד עמאר: אחד במסגרת מוקדי סיכון, אחד במסגרת תכנון וביצוע של אגף הביצוע.
ראיק סאלם: כאילו, ה – 200 האלה חלקם הגדול מבוצעים, או שנמצאים בתכנית החומש של החברה הלאומית בדרכים, שהם, במסגרת הפיתוח, אנחנו גם נטפל במוקדים, בצמתים האלה, בנקודות התורפה האלה, או מה שנשאר לנו, ה – 60 האלה אנחנו מטפלים בהם במסגרת מוקדי סיכון.
חמד עמאר: זה אומר שאם יש לי 200 השנה, ואני בינואר שמתי על השולחן 200, אני אדע בינואר 2012 אותם 200 לא יופיעו אצלי על השולחן.
חמד עמאר: יהיו 200 אחרות.
חמד עמאר: או מאותם 200 יחזור לעוד 150 בגלל שלא טיפלו ב – 2011.
חמד עמאר: אני רוצה גם על זה לקבל תשובה, כי זה מאד חשוב.
ראיק סאלם: לא, כי אנחנו לא נטפל - - -
חמד עמאר: אני לא רוצה לרוץ עם אותם 200 עשר שנים.
ראיק סאלם: 10 שנים זה לא יהיה, כי זה תכנית חומש.
ראיק סאלם: יש כאלה שמטופלים השנה, יש כאלה שמטופלים, מה – 200 אני מדבר.
ראיק סאלם: בשנה הבאה יש כאלה שקצת, אתה לא תלך תשקיע בצומת כשאתה יודע בעוד כמה חודשים אתה עושה פרוייקט גדול.
חמד עמאר: לא כמה חודשים.
חמד עמאר: אם כמה חודשים - אין לי בעיה, אבל לא בעוד כמה שנים.
ראיק סאלם: לא כמה שנים, אלא בטווח של שנה, שנתיים אתה עומד להשקיע סכום גדול, אתה משפר את כל הכביש, אתה לא תשקיע 10, 15 מיליון בנקודה ספציפית, ועוד שנה תפרק את הכל ותבצע את הכל מחדש.
חמד עמאר: אבל אם יש לי צומת, זה נקודה גם חשובה, אם יש לי צומת שאני יודע שבצומת הזו כבר קרו 3 תאונות, ו – 3 הרוגים היו באותה צומת בשנה שעברה, ואני יודע שזה ילך לביצוע בעוד שנתיים, אז אני אחכה שייהרגו עוד 6 אנשים בממוצע בשנתיים, ואז אני אצא לביצוע?
חמד עמאר: למה אני לא אעשה טיפול נקודתי בנקודה הזאת וארוץ קדימה?
ראיק סאלם: במקומות כאלה שהם מסוכנים אנחנו לא נחכה אפילו, אנחנו נקדים את ההשקעה.
ראיק סאלם: אנחנו מקדימים את ההשקעה ומטפלים בזה נקודתית, משהו שייתן התאמה לשנה, שנה וחצי עד שיהיה הפרוייקט הגדול, ואז יבוא הפרוייקט ויטפל בהכל יסודי.
חמד עמאר: מוקדי סיכון אנחנו מטפלים בהם משנת 2005 או 2007?
ראיק סאלם: התחלנו את הטיפול ב – 2007.
חמד עמאר: 2007.
חמד עמאר: אני יכול לקבל רשימה של מוקדי הסיכון שטופלו מ – 2007 עד 2011?
ישראל ג'בלי: כן.
ישראל ג'בלי: אני אדאג להעביר לועדת הכלכלה.
חמד עמאר: ואת הסכום שהושקע באותם מוקדי סיכון.
ישראל ג'בלי: אני אבקש להעביר אליכם את כל המקומות שטופלו והסכום.
חמד עמאר: נרשום את זה ועוד נוציא מכתב בנושא הזה שאנחנו נקבל את החומר הזה לועדה.
ישראל ג'בלי: בסדר גמור.
חמד עמאר: אתה יכול להתקדם בבקשה.
ישראל ג'בלי: לגבי שנת 2011 - 40 פרוייקטים הסתיימו במהלך השנה, ועוד 22 פרוייקטים נמצאים כעת בשלבי ביצוע ועוד 77 קטעים נמצאים בשלבי תכנון, כל אחד, גם חלק של 2011, וכבר תכנון של חלק מהפרויקטים לשנת 2012.
ישראל ג'בלי: אני רוצה לתת פה דוגמה: נעשתה בדיקה לגבי מוקדי סיכון שטופלו החל מ – 2008 עד 2010 זו בדיקה ראשונית, עדיין אנחנו מגבשים את כל החומרים, אבל הבאתי לועדה דוגמה - מתוך 94 פרוייקטים שטופלו ב – 2008 – 2010: 78 צמתים, 16 קטעי דרך.
ישראל ג'בלי: סך הכל התאונות שהיו לפני כן במקומות האלה – 866.
ישראל ג'בלי: אחרי הטיפול במוקדי הסיכון זה ירד ל – 581.
ישראל ג'בלי: אנחנו יכולים לראות 33 אחוז ירידה בתאונות במקומות שטיפלנו.
חמד עמאר: זה בעצם מה שאתה מראה לי גם זה חצי ממה שאתם מכריזים עליו.
חמד עמאר: כי אתם מכריזים על 60 כל שנה, וכאן יש לי טיפול של 94.
חמד עמאר: אם אנחנו ניקח 2008, 2009, 2010 זה 3 שנים.
חמד עמאר: בשלוש שנים אמור להיות לי 180.
חמד עמאר: אתם טיפלתם ב – 94.
ישראל ג'בלי: אני לקחתי את ה – 94 מקומות, בדקנו 94 מקומות שטופלו.
ישראל ג'בלי: יש עוד מקומות.
ישראל ג'בלי: לא הכנסנו את כולם.
ישראל ג'בלי: זה הבדיקה שנעשתה.
ישראל ג'בלי: לא לקחו אחד לאחד, אלא זו דוגמא מתוך כלל מוקדי הסיכון.
ישראל ג'בלי: פה נתנו יותר מפורט מבחינת צמתים וקטעי דרך.
ישראל ג'בלי: אז ניתן לראות גם את ההבדלים ושל תרומה של כל פתרון.
ישראל ג'בלי: לדוגמה: במקומות שנעשה מעגל תנועה, יש 7 פרוייקטים כאלה, אנחנו רואים ירידה של כמעט 60 אחוז.
ישראל ג'בלי: ואם זה רמזור – כנ"ל 60 אחוז.
ישראל ג'בלי: אנחנו רואים שבמקומות שמעגל ורמזור – הירידה בתאונות דרמטי.
ישראל ג'בלי: בסך הכל, כל טיפול שנעשה בתוואי הדרך אנחנו רואים ירידות בתאונות הדרכים באותם קטעים, או צמתים שטופלו במסגרת מוקדי הסיכון.
ישראל ג'בלי: זו דוגמה למוקדים שטופלו, אם זה צומת המייסדים, זה בנהריה, על כביש מספר 4.
ישראל ג'בלי: הוצב שם רמזור חדש.
ישראל ג'בלי: אנחנו רואים שתאונות ירדו מ -5 ל – 1.
ישראל ג'בלי: צומת להבים על כביש 31 מ – 20 ל – 11.
ישראל ג'בלי: בארות יצחק – רמזור חדש – ירידה דרמטית מ – 10 תאונות ל – 1.
ישראל ג'בלי: כפר מנדא, ,84, נבנה שם מעגל תנועה – מ – 16 ירד ל – 3.
ישראל ג'בלי: בצומת עתלית – הצבה של רמזור חדש – מ – 16 ל – 6 תאונות.
ישראל ג'בלי: זאת דוגמה למספר מוקדי סיכון, ואנחנו רואים - - -
לאה ורון: כל הנתונים שמוצגים פה נכונים לאיזו תקופה?
לאה ורון: השקף הקודם.
ישראל ג'בלי: זה לתקופה, ככה: חלק מהמקומות טופלו לפני 3 שנים, אז זה נלקח אחרי תקופה של 3 שנים.
ישראל ג'בלי: חלק טופלו לפני שנתיים, זה נלקח בדיקה של שנתיים, וחלק שנה.
ישראל ג'בלי: אז תלוי מתי טופלו.
ישראל ג'בלי: זה נלקח בהתאם ליום הביצוע.
ישראל ג'בלי: אבל אלה הנתונים.
ישראל ג'בלי: אנחנו לקחנו תקופה מקבילה.
ישראל ג'בלי: זה יכול לקחת 3 מול 3.
ישראל ג'בלי: לוקחת שנה מול שנה, או שנתיים מול שנתיים.
ישראל ג'בלי: אין ספק שהשקעה במוקדי הסיכון בתשתיות לאורך שנים מביאה לירידה בתאונות הדרכים.
ישראל ג'בלי: אנחנו רואים את זה במהלך כל השנים.
ישראל ג'בלי: אני אציין שזה בלי קשר לפיתוח הרב שנתי שמבוצע.
ישראל ג'בלי: לדוגמה: בצפון כביש 77 – רמת ישי המוביל – שהיה גם כמוקד הורחב לשני מסלולים.
ישראל ג'בלי: אין תאונות.
ישראל ג'בלי: מצומת המוביל, שעכשיו מחלף, אז גם ... 79 שנמצא עכשיו בפיתוח לאורך מספר מוקדים.
ישראל ג'בלי: אז אני מאמין, ואנחנו יודעים את הכמות הרבה של התאונות שהיו בקטעים האלה.
ישראל ג'בלי: בוודאי שאם אנחנו נמדוד את זה בסוף העבודה, עוד שנתיים, עוד שלוש, אנחנו גם נראה השפעה דרמטית.
ישראל ג'בלי: זאת אומרת, הפעילות להורדת התאונות היא מתקיימת בשני מקרים: גם בפיתוח הרב שנתי המתוכנן, וגם בנקודות הספציפיות של מוקדי הסיכון.
חמד עמאר: יש את הקטע, גם דיברתי ... של יבור – אחיהוד.
חמד עמאר: זה צוואר בקבוק שמסוכן מאד.
חמד עמאר: אני כל פעם שעובר שמה רואה תאונה מישהו מאחור נכנס בזה - - -
ישראל ג'בלי: התאונות שם קלות מאד.
ישראל ג'בלי: זה תאונות של אי שמירת מרחק.
חמד עמאר: כן, כן, אני אומר.
חמד עמאר: אבל זה קטע שאני חושב שהושקע המון כסף בקטע והשאירו קטע קטן של צוואר בקבוק, שכל אחד שנוסע, נוסע, מגיע לשם, נתקע לו חצי שעה עד שהוא מגיע לצומת אחיהוד.
חמד עמאר: האם הקטע הזה בתכנון?
חמד עמאר: איך פותרים את הבעיה שם?
ישראל ג'בלי: הקטע המסוכן היה מתמרה ועד יבור.
ישראל ג'בלי: זה הקטע שגבה, לצערנו, את כל התאונות הקטלניות.
ישראל ג'בלי: מיבור לאחיהוד לא היו תאונות קטלניות.
חמד עמאר: היה, היה תאונות קטלניות.
חמד עמאר: בצומת יסעור היתה תאונה קטלנית.
חמד עמאר: יש את האנדרטה עוד שם של שני הצעירים שנהרגו שם, ששמו את האנדרטה.
ישראל ג'בלי: ב – 6 שנים אחרונות אני לא מכיר.
חמד עמאר: היו תאונות קטלניות.
ישראל ג'בלי: אבל בכל אופן, כל קטע בסופו של דבר יגיע לפתרון.
חמד עמאר: למה אתם לא מפרסמים את הרשימות?
ישראל ג'בלי: הרשימות נמצאות אצלנו באתרים.
ישראל ג'בלי: אני לא רואה שום סיבה.
ישראל ג'בלי: אני אבדוק את זה.
ישראל ג'בלי: אני חושב שהרשימות האלה מוצגות בכל פורום שאנחנו מוזמנים.
ישראל ג'בלי: הם נמצאים במשרד התחבורה.
לאה ורון: לא, הכוונה של היושב ראש זה לא בפורומים של אנשי המקצוע, שהם מוּדעים ממילא.
חמד עמאר: לציבור.
חמד עמאר: אני רוצה שלט.
חמד עמאר: אני נכנס לכביש 70 לדוגמה, אני יודע שהכביש הזה מסוכן.
חמד עמאר: ברגע שנהג יקרא שכתוב, והילדים שלו יושבים איתו באוטו, יש לו שלט שמראה לו שהקטע הזה מאד מסוכן, אני בטוח, הרגל שלו ישר תוריד את המהירות ויתחיל לנסוע.
חמד עמאר: למה אנחנו לא מציבים שלט כזה?
חמד עמאר: הרי מע"צ שם שלטים ענקיים שמראה מתי מסיים ביצוע של הכביש.
חמד עמאר: אנחנו ראינו, בכל הדרכים אני רואה.
חמד עמאר: מה הבעיה לשים שלט ענק באותו כביש שאתה נכנס אליו, ואתה יודע שהקטע הזה הוא מסוכן.
חמד עמאר: האם יש בעיה חוקתית לבוא ולהגיד: הקטע הזה מסוכן.
חמד עמאר: אתה נכנס לכביש מסוכן, תיזהר.
ישראל ג'בלי: אני אבדוק את הסוגיה שהעלית.
חמד עמאר: כי אני חושב בנושא הזה מאד יעזור בלהזהיר את הנהגים.
חמד עמאר: להגיד להם: בואו, האטו.
ישראל ג'בלי: מקומות מסוכנים אנחנו מציבים תמרורים.
ראיק סאלם: יש לנו ברשימות האלה כל שנה כ – 60 נקודות תורפה, 60 מוקדי סיכון.
חמד עמאר: לא, אני לא מדבר על מוקדי סיכון.
חמד עמאר: אני לא רוצה על כל צומת לשים שלט.
חמד עמאר: אני מדבר על כביש שאני נכנס לכביש, דוגמה, אמרתם דוגמה עכשיו וראיתי את זה אתמול בחדשות בערוץ 10, כביש קטע בין נתניה לחבצלת, קטע מסוכן.
חמד עמאר: למה לא לשים שלט: לא לעצור בצידי הכביש.
חמד עמאר: אנשים יבינו: הקטע הזה מסוכן, היו הרבה תאונות.
חמד עמאר: שלט שמראה שכאן עלול להיות תאונה.
חמד עמאר: אז בוא ניזהר.