GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן ישעיהו: זה לא חד ערכי.
מיכאל קליינר: דווקא בעניין הזה, בניגוד לעניין של נפחי תנועה, הרמתי ידיים, את הנושא הזה בדקתי כשהייתי חבר מועצת עיריית תל-אביב, כמעט לפני 30 שנה.
מיכאל קליינר: מבחינת הוצאות, אין בכלל השוואה, מאד כדאי לשלם מיסים בעיר שינה, וליהנות מתל-אביב.
אברהם פורז: לי יש שאלה אחרת אליך, ראיתי במקומות שונים בעולם, שהחניה היא לא באמצעות כרטיסים אלא הולכת בצורה מאד פשוטה עם לוטמטים כאלה שעומדים כך כמה מטרים שמים בהם כסף, מוציאים פתק ושמים על האוטו.
רונן ישעיהו: יש גם כאן, בירושלים, אבל השיטה שד"ר טיומקין מציע, יותר טובה.
אברהם פורז: שם יש מחיר דיפרנציאלי לזמן החניה, אם אתה ליד אוקספורד סטריט, או שאתה באיזה פרבר.
אברהם פורז: למה אצלנו המחיר אחיד?
רונן ישעיהו: מפני שכך הם רוצים, אין לזה סיבה.
אברהם פורז: יש משהו סטטוטורי שמחייב?
רונן ישעיהו: היה תיקון לפקודת התעבורה, לפני כשנה שמתיר ומאפשר התקנה או שימוש בכרטיסי חניה ארציים.
רונן ישעיהו: שם הטכנולוגיה של אותו כרטיס מאפשרת מחיר דיפרנציאלי שהחניה במרכז עפולה לא תהיה כמו החניה במרכז רמת גן.
רונן ישעיהו: על ידי זה שאתה מקיש את הקוד של האזור- - -
אברהם פורז: זה נכון שיש יתרון באחידות, אבל למה עיריית תל-אביב לא תוציא כרטיס חניה שמיועד לאזורים פריפריאליים יותר, לא ממש במרכז, נניח כרטיס שיהיה מראש לשלוש שעות ויהיה במחיר זול יותר מאשר חניה ליד דיזינגוף.
משה טיומקין: התשובה לזה היא שהיום המחיר המקסימלי הוא 4.80 ₪ לשעה.
אברהם פורז: אז תוריד את זה לפחות.
משה טיומקין: אפשר לעשות דיפרנציאציה רק כלפי מטה ולא כלפי מעלה.
משה טיומקין: אז במרכז העיר- - -
אברהם פורז: למה אי אפשר לעלות מעל 4.80?
אברהם פורז: איפה המגבלה?
משה טיומקין: יש מגבלה שעל פי חוק משרד הפנים או התקנות, נאמר לי על ידי היועץ המשפטי- - -
רונן ישעיהו: חוקי העזר העירוני העמדת רכב וחניתו, מחייבים אישור שרי הפנים והתחבורה לתעריפי החניה, אבל האישור הזה ניתן באופן אוטומטי ואין בעיה אתו.
מיכאל קליינר: אם אין לך את הכרטיס החכם, ואם באמת מישהו הולך ל- 10 דקות, 4.80 זה מחיר סביר.
משה טיומקין: אם תהיה חניה וישלמו מחיר אמיתי, זה פותר במידה מסוימת את הבעיה הזו.
משה טיומקין: אם חניתי 20 דקות שילמתי עבור 20 דקות ולא עבור שעה.
אברהם פורז: בין חניה בפס לבן בחינם לגמרי לבין מחיר מלא של 5 ₪ לשעה צריך להיות משהו באמצע, בעיקר באזורים של ביקוש גדול, במקומות שאתה מתרחק לפריפריה וזה עדיין באזורי ביקוש ואתה רוצה לגבות, אין הצדקה לגבות 5 ₪ לשעה, שם אתם צריכים להוציא כרטיס שיהיה ליותר שעות ובפחות כסף.
מיכאל קליינר: אני חוזר ואומר מהי הבעיה האמיתית.
מיכאל קליינר: יש בעיה אחת שאני רוצה להתמקד בה יש פה המצוקה הגדולה שיצר השוני במדיניות.
מיכאל קליינר: זה אותו אדם שיש לו את העסק הקטן וכמו שאמרת הוא בכל זאת משלם ארנונה לעיריית תל-אביב יותר גבוהה מאחרים, והוא לא ילך ל"חנה וסע".
מיכאל קליינר: עד היום זה יצא לו פעם לבן פעם חול לבן, פעם חנה יותר רחוק, 20 ימים בחודש.
מיכאל קליינר: אבל אם היום הוא יצטרך לשלם נניח 10 שעות ולפעמים זה יותר, כפול 5 ₪, זה 50 ₪, וזה כפול למעלה מ- 20 יום בחודש, העונש של ה- 1000 שקל.
אברהם פורז: ונניח שהוא עובד בחנות, הוא יסגור את החנות וילך למכונית להחליף את הכרטיס?
אברהם פורז: לכן צריכים להיות כרטיסים במקומות כאלה לתקופות יותר ארוכות ויותר זולים.
אברהם פורז: בין 0 ל- 5 ₪ צריך להיות משהו באמצע.
מיכאל קליינר: ויש אזורים שבהם אין באמת חניון קרוב, למשל אזור אמצע רוטשילד, אין שם חניונים בטווח של קילומטרים, כלומר גם אין לו אפשרות.
אברהם פורז: אם אתה לוקח את רחוב פנקס שדרות נורדאו וכל האזור הזה צפונה, אין אף חניון בתשלום ובצדק כי אין שם מצוקה.
אברהם פורז: אז נניח שיש לך משהו שם, אז אתה צריך להחליף כרטיס חניה כל שעה או כל שלוש שעות ותמיד אתה מפספס.
שלמה פלדמן: יש פה שני דברים, אחד, אזורי הפריפריה הופכים ל"חנה וסע" למעשה.
שלמה פלדמן: מי שצריך שדרות נורדאו ודרומה אז הוא חונה צפונה ואז כל האזור ההוא נסתם באופן אוטומטי.
שלמה פלדמן: דבר שני, יש עדיין בעיה איך לשלט ולפרסם.
שלמה פלדמן: כמו שאתם רואים, השילוט הזה הוא קצת לא ברור, להתחיל לשלט אזורים, יש לנו בעיה.
אברהם פורז: נניח לרגע שתחליטו שבאזורים הפריפריאליים האלה, במקום לעבור מלבן ישר לכחול לבן מלא, אתם עוברים לכחול לבן במחיר מופחת.
אברהם פורז: מי שישים לך כרטיס כחול לבן מלא, כמו שאני יכול בתור תושב תל-אביב, אני שם כרטיס רגיל.
אברהם פורז: אבל במקומות האלה, לעשות כרטיסים במחיר מופחת ולכתוב שהחניה במחיר מופחת.
אברהם פורז: אם יש לך כרטיס במחיר מופחת נהנית, אם לא, תשלם מחיר מלא.
אברהם פורז: לדעתי, כרטיס החניה במקומות האלה צריך להיות מראש לחמש או ארבע שעות במחיר מוזל.
משה טיומקין: לפי חוק העזר זה מקסימום לשלוש שעות.
אברהם פורז: חוק העזר, עם כל הכבוד זה לא עשרת הדברות.
אברהם פורז: חוק עזר ניתן לשינוי.
אברהם פורז: הקו הוא נכון אבל לדעתי הלכתם בקיצוניות מוגזמת לכיוון ההפוך.
משה טיומקין: אסור לשכוח שהויכוח הוא על 8,000 מקומות חניה, צריך למקד את זה וזה חלק מהמצאי.
משה טיומקין: זה פשוט לא נכון עניינית.
אברהם פורז: אני רוצה לומר לך דבר נוסף, אם תרצה תיכנס לזה, אני בטוח שאתם במצב של אי גביית קנסות בסכומים של עשרות מיליונים.
אברהם פורז: אני חושב שמצב זה שבו אתה מצד אחד רושם רפורטים בלי סוף, מצד שני אתה לא יכול לאכוף את זה, זה גם חינוך רע לאזרחים.
אברהם פורז: אתה יוצר מצב שאתה מכריח את מישהו לעבור עבירה, אחר כך הוא כועס על כל המערכת, אומר שעושים לו את החיים בלתי אפשריים, הוא לא משלם את הרפורט, לך אין כלים להתמודד עם זה, לכן צריך גם לאכוף, מי שכבר קיבל דו"ח צריך לגרום לזה שזה ישולם, אבל לעשות את החיים נסבלים.
יוסי ברג: יש לנו עוד שלושה נושאים, הכי חשוב לדעתי, הוא פחות קשור לכאן.
יוסי ברג: עבר מר טיומקין על מגוון נושאים, על הביקוש, על היעדר היצע, על התחבורה הציבורית וההסעה ההמונית, ואמר שאי אפשר לשנות מציאות קיימת, ושהתמונה הרבה היותר רחבה.
יוסי ברג: אני מסכים אבל לא מסכים.
יוסי ברג: מה שהעירייה מנסה לעשות זה למתוח את הבגד המכווץ במקום לארוג עוד אריג וזה למרות שהילד הולך וגדל.
יוסי ברג: ראינו 2.2, 2.7.
אברהם פורז: הוא אומר לך הוא בונה חניונים, מה אתה רוצה ממנו?
יוסי ברג: הוא אומר שהוא בונה חניונים אבל זה טיפה בים, פה 1400, פה 1500, פה 500.
יוסי ברג: אנחנו רוצים לתת מקום להצעה למקום נוסף לבניית חניונים, ואנחנו מבקשים לפחות שישבו עליה.
יוסי ברג: הרעיון הוא כזה, יש לא מעט מגרשים פרטיים לבניה פרטית שעדיין לא נוצלו.
יוסי ברג: הם הולכים ונבנים עם השנים.
יוסי ברג: אפשר מבחינה חוקית, בדקנו את זה ויש לנו חוות דעת, להכריז שבכל בניין כזה- - -
אברהם פורז: יש חוק כזה.
יוסי ברג: אפשר לעשות בזה שימוש.
יוסי ברג: ממשיכים להיבנות בניינים וזו בכיה לדורות כי מגרשים כאלה שהיום אפשר עוד לקבוע שיעשה בהם שימוש, עוד 10, 20, 30 שנה הם כבר יהיו בנויים ואז אי אפשר יהיה לעשות זאת.
משה טיומקין: מדיניות מדינת ישראל, שבה לידי ביטוי באמצעות משרד תחבורה זה להפחית תקני חניה.
משה טיומקין: יש היום דיונים אינטנסיוויים במועצה הארצית ובוועדה המחוזית להוריד תקני חניה כדי למנוע כניסת רכב לתוך העיר.
אברהם פורז: זה לא יכול לעבוד.
אברהם פורז: קודם כל חייבת להיות תחבורה ציבורית אחרת לא תמכור אף משרד.
משה טיומקין: יש לנו ויכוח קשה מאד כי אני בדיוק בדעתך, השאלה היא מה קדם למה, הביצה או התרנגולת.
משה טיומקין: רוצים כבר היום להוריד תקני חניה לאורך צירים כמו שהם, או ריבויי תחבורה ציבורית או ששם יעבור קו האדום וכן הלאה.
משה טיומקין: בעתיד, לצמצם עוד יותר.
משה טיומקין: לא דברתי על איכות חיים או על אקולוגיה ועל מה שגורמים כלי הרכב, ולא דברתי על הירוקים ועל הצעקות של תושבי העיר , הסיפור הוא הרבה יותר רחב ממה שרואים.
משה טיומקין: יש כאלה שאומרים מה פתאום אתם עושים חניון מתחת לכיכר רבין, בשביל להכניס עוד 1400 מכוניות?
משה טיומקין: מה פתאום חניון מתחת לכיכר הבימה, בשביל להכניס עוד?
משה טיומקין: אנחנו רוצים שתוציאו את המכוניות האלה מהעיר.
משה טיומקין: ידוע ש- 300 איש מתים כל שנה מבעיה של זיהום אוויר.
אברהם פורז: לכל אחד ברור שבטרם יש תחבורה ציבורית זמינה, אם יזם ינסה למכור היום בניין שאין לו פתרון לחניה, הוא לא ימכור את המשרדים ולא ישכיר את המשרדים ואולי יוכל אחר כך לעשות אולם שמחות וגם זה לא.
אברהם פורז: קודם כל צריכה להיות תחבורה זמינה ואז אתה יכול להגיד את זה, ברגע תהיה תחבורה ציבורית זמינה, נניח בקו רכבת תחתית, מי שירצה להיתקע בפקק במכונית, בבקשה שיעמוד בפקק, זו בעיה שלו.
משה טיומקין: חניה זה דבר שלא עומד בפני עצמו או בזכות עצמו או למען עצמו.
משה טיומקין: חניה הוא קצה נסיעה.
משה טיומקין: לכן מה שקדם לחניה זה להגיע אליה.
משה טיומקין: המצב בעבר היה שעל הכבישים היו רכבים מספיק והניצול שלהם היה ככה ככה והייתה בעיה למצוא בקצה הדרך חניה.
משה טיומקין: היום המצב התהפך, כמות החניה הזמינה, עם כל המצוקה, היא יותר גדולה ממה שרשת הרחובות יכולה לספק קיבולת להגיע אליה.
אברהם פורז: אני לחלוטין לא מסכים אתך.
אברהם פורז: אני אגיד לך למה?
אברהם פורז: אם לא הייתה חניה פרועה ברחובות ולא היו חוסמים את הצירים והיית אכיפה של פתיחת צירי תנועה, לא הייתה בעיה.
אברהם פורז: במקום להוציא את כלי הרכב שחוסמים את התנועה, אתה רוצה למנוע חניה.
אברהם פורז: אני אומר לזכותה של עיריית תל-אביב, מה שהם עושים ברחוב אבן גבירול תל-אביב,כל רשות מקומית יכולה ללמוד מזה.
אברהם פורז: אם אתה רוצה שציר יהיה פתוח אז שיהיה פתוח.
אברהם פורז: קל כמה צירים, תאסור בהם את עצירה, תגרור מכוניות ותאפשר למכוניות לזרום.
מיכאל קליינר: אני רוצה לומר משהו בסוגריים, היום קרה דבר במקרה לגמרי, משפצים את רחוב יהודה לוי, וכשמשפצים לא מספיקים לצבוע את המדרכות, אז בצד שמאל של יהודה הלוי אין תמרור ויש מדרכה רגילה בלי שום סימון ואז באופן ספונטני אין שום מניעה חוקית לחנות שם מצד שמאל מלינקולן והלאה וכך הקלו את המצוקה בכל האזור, רק בטח עוד מעט תבואו ותצבעו את זה.
אברהם פורז: אני רוצה להגיד לך מר רונן, היום אם תבנה במרכז תל-אביב בניין בלי חניה ותרצה למכור את המשרדים או להשכיר אותם הבניין יהיה ריק.
אברהם פורז: לא תמכור שום דבר.
מיכאל קליינר: זו התנהגות עדר, כי הרי גם בצד ימין אין סימון אבל בצד ימין אף אחד לא עומד.
יוסי ברג: הנקודה הועלתה אבל לא הובהרה.
יוסי ברג: אם עירייה בעצמה אומרת שהיא בונה כי צריך, אז לפחות לא תבנה בכיכר רבין או במקומות האלה כי אם היא תגרום לכך שהמגרשים הפרטיים ייבנו, אז במגרשים הציבוריים היא תוכל לבנות בעתיד.
יוסי ברג: אם היא עכשיו בונה במגרשים ציבוריים, הפרטיים, בעוד 20 שנה כבר לא יהיו זמינים.
אברהם פורז: בניה למה?
יוסי ברג: בניה של חניונים.
יוסי ברג: אני אומר שצריך לגרום לכך שגם בבניינים הפרטיים- - -
אברהם פורז: את זה הבנו אבל מה רע בזה שבונים בכיכר רבין חניה.
יוסי ברג: אין בזה שום דבר רע אבל לא במקום.
בתיה מילר: אני רוצה להתייחס לבעיה של תושבי תל-אביב.
בתיה מילר: השתמע פה כאילו הפס הלבן איפשר חניית חינם לכל מי שנכנס לתל-אביב.
בתיה מילר: אני חושבת שעובדתית זה לא נכון.
בתיה מילר: הפס הלבן נתן חניה חינם לתושב תל-אביב.
מיכאל קליינר: עד 17:00 לכולם.
משה טיומקין: עד 17:00 לכולם ומ- 17:00 רק לתושבים.
בתיה מילר: בחלק מהמקומות כתוב בתמרורים שהחניה הזו מותרת לבעלי תו אזורי מסוים בלבד.
בתיה מילר: מ- 17:00 זה למי שגר באזור.
בתיה מילר: אני גרה בצפון תל-אביב, אם אני רוצה להיכנס למרכז תל-אביב ויש פס לבן, בהרבה מקומות היו תמרורים שזה נועד לבעלי תווי חניה אזוריים.
משה טיומקין: את טועה.
משה טיומקין: יש כמה מקומות בודדים.
בתיה מילר: הפס הלבן הזה הופך היום להיות כחול לבן זאת אומרת שלפחות בחלק מהמקומות יש הרעה משמעותית לתושבי תל-אביב, שעד עכשיו יכלו לחנות בחינם וממחר עם תשלום.
מיכאל קליינר: תושב תל-אביב לא באזור שלו, יכל לחנות בחינם בפס לבן, עכשיו הוא צריך לשלם.
בתיה מילר: זה מה שאני אומרת.
אברהם פורז: אדם שגר בצפון תל-אביב ייכנס למרכז תל-אביב ואם הוא יחנה בכחול לבן הוא צריך לשלם 50%.
בתיה מילר: זה היה קודם לבן והיום זה כחול לבן.
בתיה מילר: עשינו סקר לפני כמה חודשים בקשר לשביעות רצון של תושבים שמשלמים ארנונות מאד גבוהות.
בתיה מילר: תל-אביב היא בין הערים הכי יקרות בארנונה.
בתיה מילר: היא מקום רביעי.
בתיה מילר: בסקר שביעות רצון, התוצאה הייתה ששביעות הרצון של תושבי תל-אביב היא מאד נמוכה, הם משלמים ארנונה מאד גבוהה וכשליש מהם הצביעו על בעיות חניה קשות גם היום.
בתיה מילר: אני אומרת שמשמעות הדבר הזה לא יגרום לכך שיהיו יותר מקומות חניה, אלא שפשוט תושבי תל-אביב שהייתה להם איזשהי פריבילגיה לגבי אותם מקומות, יצטרכו לשלם, זו המשמעות.
בתיה מילר: דבר נוסף, אותו אזרח שכבר רוצה לשמור על החוק ומחפש את כרטיסי החניה האלה, צריך לכתת את רגליו בין עשרות מקומות עד שהוא מוצא.
בתיה מילר: עשינו סקר, בדקנו ב- 14 מקומות ברחובות ראשיים, הן בפיצוציות, הן בקיוסקים.
בתיה מילר: מבין 66 מקומות פוטנציאליים, קיוסקים, פיצוציות דוכני עיתונים, שאדם סבור ששם הוא יכול למצוא את זה, בכל מקום חמישי הוא מצא את זה, את אומרת עד שהוא מוצא את זה, הוא מקבל בינתיים איזה דו"ח במקום שהוא חונה.
בתיה מילר: אם אתם רוצים שאנשים יחנו כחוק אז לפחות תדאגו שנושא התווים יהיה זמין.
לאה ורון: מה הסיבה שמצאתם בסקר הזה?
חני מונין: אחד מבעל הקיוסקים אמר שיש קבלן שהעירייה כנראה נותנת לו את האפשרות לחלק את הכרטיסים, המפיץ, והוא מחייב את המוכרים לקנות ממנו בכמות מאד גדולה שכנראה לא משתלמת להם.
חני מונין: יכול להיות שזו הבעיה, אבל לנו הצרכנים זה לא משנה בדיוק מה הבעיה- - -
אברהם פורז: צריך לבדוק למה, כי אם הוא מוכר עיתונים וגרעינים למה שלא ימכור כרטיסים.
משה טיומקין: התשובה היא שעשינו הסכם עם הנהלת מפעל הפיס שכל דוכן פיס ימכור את הכרטיסים האלה, זה מצב עכשווי, יכול להיות שעד שעשו את הסקר זה עוד לא היה.
חני מונין: עכשיו עשינו את הסקר, דוכני מפעל הפיס לא פתוחים כל היום.
משה טיומקין: כל רשת בתי הדואר מוכרים את זה, וברגע שנצא במבצע של "איזי פארק" אני אציע לכל תושבי תל-אביב לקנות את זה, אנו ניתן גם הנחות נוספות בניגוד למדיניות משרד התחבורה שרוצה שנפחית בהנחות לתושבי תל-אביב, נפתור להם את הבעיה שיהיה להם גם כדאי לקנות ולא יצטרכו לרוץ אחרי פתקאות ויהיה להם את זה לכל השנה, בטווח של חודש אנחנו נצא עם העניים הזה.
מוטי שפירא: מוטי שפירא מנכ"ל לשכת העצמאיים, אני לא יודע מה היה השיקול של ההחלטה החד פעמית הזו, למרות שאמרת אותה, להכניס לעיר יותר כאלה שבאים למשך זמן קצר במקום אלה שבאים לחנות למשך יום.
מוטי שפירא: קודם כל השאלה היא מה ההשפעה של זה על התחבורה בתל-אביב, לפי דעתי זה יגביר באופן משמעותי את מספר הכניסות.
שלמה פלדמן: זה לא בשעות השיא.
מוטי שפירא: אני לא יודע מהם שעות השיא המוגדרות, אבל שעות השיא זה רוב הזמן בתל-אביב.
מוטי שפירא: השאלה המרכזית שגם הוצגה פה, היא שהנושא הזה פוגע בכל אותם אנשים שנותנים שירות לצרכנים.
מוטי שפירא: אותם עצמאיים שמשלמים ארנונה, ואנחנו מדברים פה על דלתא של 3,500 קומות חניה על הפסים הלבנים שהפכו פתאום להיות כחול לבן.
מוטי שפירא: 10,000 זה הפוטנציאל, אבל עשו פה אלמיניציה ויצא שיש כ- 3,500 מקומות כאלה זמינים, אני לא יודע מה יצא בסוף גם עם עובדי עירייה שייכנסו למקומות האלה, קראנו טוב את החומר הזה, שאמנם זה נשמע רכילותי, אבל בסוף זה יהיה.
מוטי שפירא: בשורה התחתונה, עצמאיים, שנותנים את השירות לתושבי העיר, לא מסוגלים, כפי שאמרת, לעבור את השינוי המיידי הזה אם אין תכניות.
מוטי שפירא: מכיוון שכל התכניות שנאמרו כאן, קראתי עליהם, על ה"איזי פארק" למשל, והכל נשמע בסדר גמור, אבל אנחנו מכירים את קצב ההתקדמות והקידום.
מוטי שפירא: יש תכניות , תשתיות עירוניות ממלכתיות במדינת ישראל, זה מהיום לעוד הרבה שנים.
מוטי שפירא: לפי דעתי, הדבר הזה פשוט לא נכון, זה מעשה חד צדדי שלא נותן מענה מסודר לא לאלו ולא לאלו, ואי אפשר לעשות את זה בלי ללוות את זה בכמה צעדים מקימים.
מוטי שפירא: או כפי שאמרת, חבר הכנסת פורז, אולי להקל בחניה באזורים מסוימים, לאלו שכרגע הפוטנציאל הזה נלקח מהם.
מוטי שפירא: אנחנו יודעים שגם החניונים זה לא עסק כל כך פשוט יש שם השתוללות לא קטנה, הם גובים הרבה כסף.
אברהם פורז: הטלת פיקוח על מחירי חניה, אפשר שתגיע לחניון, הוא יהיה מלא לגמרי, תהיה מוכן לשלם כל סכום בשביל מקום חניה.
אברהם פורז: הדרך היחידה שיהיה לך מקום זה העלאת המחיר, כך שזה נהיה יותר ויותר מרתיע.
אברהם פורז: לכן בצדק, ככל שאתה מתקרב למרכז העיר ולמקומות עם יותר ביקוש, המחירים עולים, אין מה לעשות.
מוטי שפירא: בשורה תחתונה, מה שיצא מהמהלך הזה, ואין לי משהו נגד עיריית תל-אביב, הוא שיהיה מצב כזה שעל תכניות ארוכות הטווח ימשיכו לפעול ואנחנו נשב עוד הרבה שנים לדון בהם, אנחנו יודעים איך הדברים מתקדמים.
מוטי שפירא: בטווח הקצר פשוט אנשים נפגעים ללא מענה, הדלתא יחסית קטנה של מקומות חניה לאנשים שנותנים שירות לצרכנים רבים מצד אחד, ולאנשים שמשלמים ארנונה.
מוטי שפירא: מילא אם היו אלה חאפרים, זה אנשים שמשלמים ארנונה, והם משלמים דרך אגב פעמיים, כי חלק מהם גרים בנתניה, משלמים גם בנתניה ארנונה, באים לתל-אביב משלמים שוב ארנונה ולא מקבלים שום שירות.
מוטי שפירא: אז או שיחליטו שמי שמשלם ארנונה , והוא בעל עסק שנותן שירות לתושבי העיר, או למי שבא מבחוץ, דינו כדין תושב העיר, החלטה קשה, אני יודע, הכל פה תיאורטי.
משה טיומקין: מר שפירא, אני דואג לקליינטים של הסוחר, שתהיה להם אפשרות לחנות לקנות סחורה וללכת הביתה.
משה טיומקין: לא לסוחר, שימצא לעצמו פתרון חניה או נסיעה בתחבורה ציבורית.
רונן ישעיהו: למה הוא לא יכול לבוא באוטובוס מנתניה?
רונן ישעיהו: מוטי שפירא: זה שאני יושב היום בלשכת העצמאיים זה לא אומר שפתאום אני נגד הכוחות, אני גם בעד צנחנים, והם יכולים לבוא וגם להם יש אותם שירותים כמו שיש לבעלי עסקים, גם להם יש "איזי גו" יש להם את הרכבת המרחפת ואת כל הדברים, יש להם את אותם פתרונות.
רונן ישעיהו: אנחנו לא מדברים שיש כאלה שיש להם פתרון וכאלו שאין להם פתרון, יש לשתי האוכלוסיות את הפתרון, גם לאלו שבאים מבחוץ לקבל שירות, וגם לאלו שנותנים את השירות.
רונן ישעיהו: הפתרון הזה נמצא לכולם, כל הנקודה היא החניה הזמינה, וצודק ד"ר טיומקין שהגדיר את זה מהתחלה, הייתה החלטה שאפשר להתווכח עליה, האם היא נכונה להחליט שהפסים לבנים, הדלתא שמתפנית מהפסים הלבנים הולכת לטובת הלקוחות שבאים לטווח קצר, או אנשים שבאים לקבל את הסחורה.
רונן ישעיהו: אני חושב שללא ליווי של העניין הזה באיזשהי דרך, צעד במהירות כזו, למרות שנאמר שהוא נעשה בהדרגתיות, הוא צעד שגם מבחינה ציבורית מעלה בצדק זעם של הרבה אנשים וזה לא משנה אם זה מהנדס או משרד אדריכלים, סוחר קטן או איש תעשיות.
רונן ישעיהו: לאנשים בבת אחת המציאות משתנה ובלי שיהיה שום פתרון לצד זה כי פתרונות שהוצעו נכונים לשני הצדדים גם ללקוח וגם למוכר.
רונן ישעיהו: אי לכך, לפי דעתי, אני חושב שיו"ר הוועדה צודק בקו החשיבה הזה, חייבים ללוות צעד כזה, זו דלתא יחסית קטנה, מסך כל מקומות חניה בתל-אביב, מצד שני זה פותח להרבה צרכנים.
רונן ישעיהו: לפי דעתי אסור להחליט החלטה חד צדדית שלא משנה איפה שמוכרים.
רונן ישעיהו: צריך לקבל החלטה שזה הולך ביחד.
אברהם פורז: מהמשטרה רוצים להוסיף?
ירון שרון: לא, אנחנו פסיביים לחלוטין.
ירון שרון: בקטע הזה, אין השלכות על עבודת המשטרה בכל הנושא הזה, ואם בשורה תחתונה יגיעו לדילול של כלי רכב על הכביש אז- - -
אברהם פורז: אתם בכלל לא אוכפים את דיני החניה.
ירון שרון: בכלל זה לא נכון להגיד, כמדיניות אנחנו מתעסקים רק עם מה שמסכן את הנוסעים, משהו מאד חמור.
אברהם פורז: אני רוצה לסכם את הדיון בדברים הבאים, אנחנו בגדול לא מתנגדים למדיניות שאומרת שבמקומות שיש בהם מחסור במקומות חניה צריך לשלם על חניה כדי לווסת בין ההיצע ובין הביקוש, על זה אין ויכוח.
אברהם פורז: אבל דעתי היא שנעשה פה צעד חריף מידי במכה אחת של מעבר מ- 0 לחניה ל- 5 שקלים לשעה, אני חושב שהצעד הזה חריף מידי.
אברהם פורז: התוצאה תהיה או שאנשים יחנו ויתחילו להצטבר לכם דוחות ואני לא רוצה לשאול עכשיו איך אוכפים את זה כי יודע שזו בעיה, או שבמקום כלשהו תיווצר גם מגמה לברוח מתל-אביב.
אברהם פורז: אני חושב שתל-אביב בקרב מול רמת גן בבורסת היהלומים הפסידה קרב גדול, אני אומר את זה בתור תל-אביבי.
אברהם פורז: לתל-אביב יש עניין שיהיו בה עסקים ושתישאר מרכז מטרופוליני.
אברהם פורז: היום בעידן החדש, דברים זזים להרצליה ולכל מיני מקומות בינעירוניים, או לראש העין.
משה טיומקין: בעוד 5, 10 שנים זה יהיה אחרת לגמרי.
אברהם פורז: אני לא יודע מה יהיה עוד 5 שנים, אני אומר לכם במצב של היום זה לא לטובת תל-אביב להבריח את בעלי העסקים ובעלי המקצועות החופשיים.
אברהם פורז: לכן הייתי מבקש בשם הוועדה, תביאו לדיון אצלכם, ליצור בשלב הביניים, לגבי המקומות היו בעבר פס לבן, והפכתם אותם היום לכחול לבן, ליצור כרטיס חניה מוזל לקומות האלה בלבד, שהחניה תהיה גם לטווח ארוך יותר .
אברהם פורז: מצד אחד עצם העובדה שאתה משלם נותנת איסנטים לא לבוא, נעשה דבר אלטרנטיבי, אבל גם לא יוצרת מצד שני את המעבר הקיצוני הזה, ודבר שני, אני מוכן לעזור לעיריית תל-אביב ככל שצריך, שתוכלו להעלות את מחיר החניה במקומות הביקוש מעבר ל- 5 ₪.
אברהם פורז: אני חושב שם בתוך חניון זה 15 ₪ לשעה, ובשפת המדרכה ביציאה מהחניון זה 5 ₪, גם זה פספוס.
אברהם פורז: אבל לזה אולי כרגע צריך חוק עזר או משהו אחר, לעשות מחיר מוזל זה בידכם.
אברהם פורז: בכלל הניסיון שראיתי, שמחירי החניה, גם הציבוריים גם במדחנים וגם בכל מיני אלמנטים פועלים לפי היצע וביקוש במקומות שהביקוש יותר נמוך, המחיר יותר זול.
אברהם פורז: בקשתי קודם כל מהעירייה ליצור פתרון לתקופת הביניים, לתת חניה באותם מקומות שהיו לבנים חניה לטווח ארוך יותר במחיר מופחת.
אברהם פורז: במקביל לפעול להעלאת המחיר באזורי הביקוש מעבר ל- 5 ₪ לשעה.
אברהם פורז: דבר שלישי, אני אשמח לקבל מכם מכתב מה הבעיות שאתם נתקלים בהם בגביית ובאכיפת הקנסות ומה לדעת
אברהם פורז: כם הכנסת צריכה לעשות כדי לאשר לכם לגבות את הקנסות.
אברהם פורז: בדיון שהיה פה בוועדת החוקה, מסתבר שיש בארץ עשרות אלפי אנשים נוהגים בכלל בלי רשיון נהיגה כי הם לא שילמו דוחות חניה או שהם נוהגים בלי רשיון נהיגה, זה גם מצב אבסורדי.
רונן ישעיהו: 70,000 איש.
אברהם פורז: 70,000 איש נוסעים ללא רשיון נהיגה במדינה, זה מצב אבסורדי.
אברהם פורז: אני מאד חושש מזה שכל אלה שחנו בלבן ימשיכו לחנות וכל יום ערימת הדוחות תלך ותתפח, גביה לא תהיה ויהיה הסדר חובות וזה אחד ששילם פי שתיים.
אברהם פורז: אני מסכם את הדיון: א.
אברהם פורז: אני מוכן לעזור לכם להעלות את המחיר במקומות המבוקשים.
אברהם פורז: אני מבקש מכם לאלתר ליצור פתרון ביניים במחיר חניה מוזל ג.
אברהם פורז: להעביר לוועדה פה בכנסת מה הייתם מציעים, מערכות שיאפשרו לכם לגבות את הקנסות, אני חושב שזה חרפה למדינה שבה מוטל קנס כחוק והאדם לא משלם.
אברהם פורז: תודה לכולכם הישיבה נעולה.
אברהם פורז: כפי שאתם רואים יש לנו מחסור במקומות ישיבה.
אברהם פורז: הנושא העומד עכשיו לדיון הובא על-ידי חבר הכנסת מיכאל איתן.
מיכאל איתן: הנושא הוא "המצאת משאבים מתמלוגי המדינה בנושא תקשורת לטובת חינוך באזורי השיקום".
אברהם פורז: כל מי שהנושא לא נוגע לו במישרין וחושב שהוא יכול לבלות במזנון, אשמח אם יעשה כן.
מיכאל איתן: זה נוגע לכל אחד ואחד מהאנשים כאן.
מיכאל איתן: אני מודה ליושב-ראש הוועדה ולשר שנענו והגיעו הנה.
מיכאל איתן: ליושב-ראש הוועדה שאיפשר את הדיון ולשר שבבואו הנה גם הפגין את רגישותו והתייחסותו לנושא.
מיכאל איתן: לצערי הרב אני יכול לומר שמדינת ישראל היא אולי אחת המדינות הבודדות בעולם המערבי בהן הממשלה והכנסת עד לרגע זה לא קיימו מעולם דיון ולא היו להם שום התייחסות ושום תוכנית לסוגייה הזאת, שמעסיקה מדינות רבות וכן את הקהילה הבינלאומית.
מיכאל איתן: אני שמח שאנחנו כאן.
מיכאל איתן: המגמה של הפגישה הזאת היא לנסות ולהעביר לכם את המסר: אנחנו - ואני מדבר גם בשמם של חברי הכנסת - מעוניינים להשתמש בחלק מהתמלוגים שיגיעו למדינה כתוצאה מפעילות בתחום התקשורת לטובת יעדים שקשורים בתקשורת מחשבים וצמצום הפערים בתחום הזה.
מיכאל איתן: ללא התערבות שום דבר לא יקרה ואם אנחנו נתערב, אנחנו נעשה טוב לכולם.
מיכאל איתן: הצגת הבעיה: כאן מופיעים העקרונות.
מיכאל איתן: הטכנולוגיה מביאה יתרונות אך יחד עם היתרונות שהיא מביאה, היא יוצרת פערים לאלה שלא יכולים להגיע ולא יכולים לקבל את הטכנולוגיה.
מיכאל איתן: הסיבות לנתק מהטכנולוגיה: עלות כלכלית; בארץ הנושא של חרדי או דתי; נושא של גישה; נושא של גיל; ריחוק מהמרכז; מוגבלות פיסית, חוסר יכולת לקבל את הטכנולוגיה באמצעים הפיסיים שהיא עוברת; חשש מפגיעה בפרטיות; וחשש, מוצדק, של הורים מהשפעות שליליות של התכנים; יש בעיה לא רק של נתק פיסי מהטכנולוגיה.
מיכאל איתן: קיימת בעיה גם בנתק מהתכנים.
מיכאל איתן: מסתבר שיש חסמי שפה, יש חוסר בתכנים לאוכלוסיות החלשות, שעליהן אנחנו מדברים, שהם מנותקים.
מיכאל איתן: גם אם יש להם כבר את הכסף וגם אם אנחנו מביאים להם את המחשב, הם שואלים בשביל מה הם צריכים את זה.
מיכאל איתן: מסתבר שאין ברשת מספיק תכנים שמעניינים אוכלוסיות ברמה הקהילתית המקומית.
מיכאל איתן: אין גם מי שיפתח אותם; יש קשיים בהבנת הנקרא לגבי חלקים גדולים מהאוכלוסיה.
מיכאל איתן: במחקרים שנעשו בארצות-הברית, למעלה מ-10% מהאזרחים בארצות-הברית נמצאו כמי שאינם מבינים חלקים גדולים מהתכנים שמופיעים באינטרנט; השונות התרבותית מחייבת הכנת תכנים מתאימים לקהלי היעד על מנת לשלב אותם בטכנולוגיה.
מיכאל איתן: הנושא של נזקי הפער: נדמה שמדינת ישראל היא מאוד מתקדמת אבל היא משאירה מאחוריה קבוצות אוכלוסיה גדולות מאוד ואת המחיר משלמים לא רק בעניין של צדק חברתי אלא בסופו של דבר במערכת של פריון המשק וחוסר יכולת להביא לגידול בתוצר.
מיכאל איתן: ללא התערבות המצב לא יבוא לידי תיקונו.
מיכאל איתן: הדברים האלה לא יקרו מעצמם.
מיכאל איתן: הפערים יגדלו ואנחנו נשאיר מאחור קבוצות.
מיכאל איתן: מאז שהתופעה של האינטרנט וטכנולוגיית המידע מתפשטת יש גם מעורבות בינלאומית, אמנם במימדים קטנים, אבל יש נסיונות לצמצם פערים דיגיטליים.
מיכאל איתן: כשמדברים על צמצום הפער הדיגיטלי אנחנו מדברים גם במושגים פנימיים, של מדינות שעושות על מנת לצמצם את הפערים בין החלקים השונים של האוכלוסיות, וגם על צמצום פערים בין הדרום לצפון, בין העולם השלישי למדינות המפותחות.
מיכאל איתן: בתחום הזה יש פעילות של גורמים בינלאומיים, כמו הבנק הבינלאומי, האו"ם, אונסק"ו וגופים וולונטריים, בעיקר בארצות-הברית.
מיכאל איתן: מימדי הפער הדיגיטלי בישראל: מאחר והנושא הזה לא נדון, לא עניין, לא התעסקו בו, אף אחד לא בדק ולא שאל, אז אני נאלצתי לעשות עבודה ראשונית על מנת לנסות וללמוד על הבעיה ולשפוט ולראות איפה אנחנו נמצאים.
מיכאל איתן: אני חושב שאי אפשר להגיד שהעבודה הזאת היא מדוייקת מבחינה מדעית אבל ללא ספק היא נותנת כלים לראות איפה אנחנו נמצאים.
מיכאל איתן: בגדול היא מצביעה על הבעיה הקשה שיש למדינת ישראל, לא באופן אובייקטיבי רק להישגים של מדינת ישראל אלא גם באופן יחסי למדינות אחרות.
מיכאל איתן: לקחתי פה טבלה של בעלות על מוצרים בני קיימא לפי עשירוני ההכנסות.
מיכאל איתן: זה נתון של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בעקבות סקר הוצאות משקי בית ב-1999.
מיכאל איתן: לקחתי מוצרים כמו מיקרוגל, מזגן, טלוויזיה, וידיאו, מכונית, מחשב וחיבור לאינטרנט.
מיכאל איתן: מה שאני רוצה להראות כאן זה לא רק את האחוז הנמוך יחסית של החיבור לאינטרנט במדינת ישראל, שהיה ב-1999 רק 11.9%.
מיכאל איתן: ב-1996 וב-1997 על אף שהיינו יותר נמוכים באחוזים, היינו בדירוג עולמי במקום הרבה יותר גבוה מאשר כעת.
מיכאל איתן: אנחנו הידרדרנו בשיעור החדירה יחסית למדינות העולם.
מיכאל איתן: אבל לא את זה אני רוצה להראות.
מיכאל איתן: אני רוצה להראות שבמדינת ישראל בעשירון התחתון שיעור החדירה למשקי הבית של חיבור לאינטרנט הוא 2.3% בלבד.
מיכאל איתן: לעומת זה, בעשירון העליון אנחנו רואים 31%.
מיכאל איתן: כלומר, הפער בחדירה בעשירונים הוא בערך פי 13 בין העשירון התחתון לעשירון העליון.
מיכאל איתן: בשקף השני תראו לגבי מוצרים אחרים שהפערים הם כמובן הרבה יותר נמוכים.
מיכאל איתן: הטור האחרון הוא הפער בין העשירון התחתון לעשירון העליון.
מיכאל איתן: אם אנחנו מדברים על מיקרוגל - זה טבעי, אני לא בא לגנות שום דבר, ברור שכל אחד צריך מיקרוגל לפני חיבור לאינטרנט, הוא מוצר יותר בסיסי.