GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: אז מישהו יתחבר וישקה את הדשא במים שלך, אני יודע?
אברהם פורז: השיטות האלה של הפיקוח, זה מה שעשו בברית-המועצות.
אברהם פורז: ראית מה קרה עם זה בסוף.
אברהם פורז: זה לא הולך.
אמנון דייגי: לא הצעתי פיקוח, אני אומר שיהיה מחיר.
אמנון דייגי: אותנו מנסים להפלות בצורה יוצאת דופן.
אברהם פורז: אתה מופלה לטובה לעומתי.
אברהם פורז: אני משלם ארבעה שקלים למים.
אברהם פורז: אתה משלם 1.69?
אברהם פורז: תגיד תודה רבה.
אברהם פורז: זו המלה.
אברהם פורז: בעיניי.
אמנון דייגי: אבל אתה לא חוסך מים על-ידי זה שתעלה לי את המחיר.
אברהם פורז: בסופו של דבר, כשהמוצר כולו יהיה יותר יקר, יצרכו ממנו פחות.
אברהם פורז: מה לעשות, אלה כללי הכלכלה הבסיסיים ביותר.
אמנון דייגי: אז שהמחיר יהיה אחיד לכולם.
אמנון דייגי: אבל אתה מפלה אותנו.
אמנון דייגי: אתה אומר שאחד ישלם שקל והשני - - -
אברהם פורז: אתה והחקלאי?
אמנון דייגי: כן.
אברהם פורז: אבל אתה ממלא ליטרים בבקבוקים, והוא שופך כמויות אדירות בשדה.
אמנון דייגי: המטרה שלנו היא לחסוך מים.
אמנון דייגי: על-ידי העלאת התעריפים לא נחסוך מים בתעשייה.
אמנון דייגי: הביקוש הוא קשיח.
אמנון דייגי: בשולי השוליים אתה יכול לחסוך.
אמנון דייגי: אבל בגדול – אתה לא יכול לחסוך.
אלונה קארו: אני מארגון אדם-טבע-ודין.
אלונה קארו: אני רוצה להעלות פה שתי נקודות.
אלונה קארו: קודם כל, הכינרת היא לא רק מאגר מים לאספקה, היא אגם שיש לו ערך נופי, היסטורי, דתי.
אלונה קארו: העניין הזה שמתייחסים אליו - - -
אברהם פורז: אני מבין שישו הלך על המים כנראה בשנת בצורת - - -
אלונה קארו: כן.
אלונה קארו: נציב המים אמר שהוחלט על שאיבת יתר, מתוך הנחה שכולנו שותפים לה, או מקווים לה, או מייחלים לה, שהשנה הבאה תהיה שנה ברוכה.
אלונה קארו: יכול להיות שהשנה הבאה לא תהיה שנה ברוכה, ואז שאבת, וחס-וחלילה נגרמו נזקים בלתי הפיכים לכינרת, ואנחנו נעמוד בפני שוקת שבורה גם בשנה הבאה.
אלונה קארו: זה נראה לי כמו מהמר, שמהמר על הקלף האחרון - הכל או לא כלום.
שמעון טל: אז מה את מציעה?
אלונה קארו: קודם כל אני מעלה את הנקודה הזאת, כי כולם מתייחסים פה לעניינים כלכליים, אבל את ים המלח אנחנו כבר מחסלים, אז בואו רק נזכור, ככה, בשולי המוח, שהכינרת נמצאת, ויכול להיות שבעוד כמה שנים היא לא תהיה מה שהיא היום, וכשאני שומעת פה את כל הרעיונות, ובמבט מהצד אני לא יודעת כמה באמת החקלאים יחסכו, צריך לזכור שאנחנו עכשיו מהמרים על עתיד הכינרת.
אלונה קארו: אתה ודאי מודע לזה, אבל אני לא בטוחה שכל האנשים שיושבים פה, וכך מדברים בקלילות על שאיבת יתר מפה ומשם, מודעים לזה שזה יכול לגרום לחיסול המשאב הזה.
אלונה קארו: דבר שני, דווקא כנציגת ארגון סביבתי, אגיד משהו שאולי לא יהיה כל-כך פופולרי - לייבש מדשאות בבתים פרטיים לשנה או שנתיים, לא נראה סוף העולם, אם אתה חושב על המחיר מבחינת נזק סביבתי, ערכי, נופי ותרבותי, שיכול להיגרם עקב פגיעה בלתי הפיכה בכינרת.
אלונה קארו: בנוסף, אני רוצה לסטות ולחזור קצת לנושא של זיהום אקוויפר החוף באזור גוש דן.
אלונה קארו: איחרתי קצת בקטע הזה, אבל אני מניחה שסקרתם את נושא ההידרדרות באיכות המים בגוש דן.
שמעון טל: לא דובר כמעט על הנושא הזה, אי-אפשר בגלל הנושא הכללי של המים.
אברהם פורז: בפעם הבאה.
אברהם פורז: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.
אברהם פורז: אין ספק שאנחנו נמצאים במצב של מחסור רציני במים.
אברהם פורז: השאלה היא איך פותרים את הבעיה.
אברהם פורז: אני אומר לכם את דעתי – ואני אעשה כל מאמץ כדי שדעתי גם תיושם פה.
אברהם פורז: ראשית, אני נגד אמצעים חינוכיים ראוותניים, שכל המטרה שלהם היא ליצור פסיכוזה והיסטריה.
אברהם פורז: אם אתם חושבים שתצליחו פה להכניס את כולנו לפניקה, שעוד מעט לא יהיו לנו מים בבקבוקים, ושבשירותים נוריד את המים רק פעם בשבוע, זה לא ילך.
אברהם פורז: בואו נאמר את האמת.
אברהם פורז: הבעיה היא שבמדינה כמו שלנו, שהיא בגבול המידבר, יש חקלאות שגדולה עלינו.
אברהם פורז: עם כל הצער, ואני מכיר את הסיפור הזה, שמיד יביאו לי לדוגמה את החקלאי המיסכן שעומד בגבול הצפון וחוטף קטיושות, וממנו כאילו נוריד את המים ואת המטע שלו נייבש.
אברהם פורז: אבל במרכז הארץ יש אנשים שעוסקים בחקלאות, ומשקים במים שפירים, כי אין ברירה, ואני אומר לכם, במדינה במצבנו צריך לייבא מזון מחו"ל.
אברהם פורז: יותר זול לכלכלת ישראל לייבא מזון מחו"ל, מאשר לייצר מים מאוד יקרים, כדי להחליף את הייבוא.
אברהם פורז: ברגע שאנחנו מייבאים מזון מחו"ל, יש בו כמות של מים שהושקעה בייצור, וזה בעצם כמו ייבוא מים.
אברהם פורז: ייבוא מזון כולל ייבוא מים בייצור מזון.
אברהם פורז: אז יש ענפים שאינם עתירי מים, כמו ענף הפרחים, וענפים אחרים מתוחכמים, ובוודאי כל מי שמשתמש במים מושבים לא צריך לפגוע בו, כי מצווה לעשות יותר.
אברהם פורז: אבל אם אני הייתי צריך לומר מה עושים בשנתיים הקרובות כדי להתגבר על הפער, אז מעבר לזה שברגע שאתה מעלה את המחיר תרד הצריכה, אני רוצה להגיד לכם, זה לא נורא אם בשירותים לא מורידים אחרי כל פעם שעושים פיפי את המים.
אברהם פורז: זה לא אסתטי, זה פחות סימפטי, אבל זה לא נורא.
אברהם פורז: מורידים כל פעם שנייה או פעם שלישית.
אברהם פורז: אבל הבנאדם יעשה את זה לא בגלל שאתה תיצור לו אילוץ אדמיניסטרטיבי, שאם יתפסו אותו הוא יקבל כך וכך בבית-סוהר.
אברהם פורז: תעלה את מחיר המים – גם בעיר, גם בכפר, ואז תראה שחושבים פעמיים לפני שפותחים את הברז.
אברהם פורז: לגבי החקלאות, המדינה צריכה למצוא איזושהי מערכת, לעזור לחקלאים לעבור את התקופה הזאת ובהחלט להגיד להם לנוח, פחות לעבוד, כי אין מים.
אברהם פורז: מה לעשות.
אברהם פורז: זאת לפחות השקפתי.
אברהם פורז: אנחנו נשוב ונדון בעסק הזה.
אברהם פורז: מובן שכל ההליכים האלה צריכים להיעשות מהר.
אברהם פורז: ההטפלה היא חשובה, לא היה לי זמן לשאול אתכם על עניין ייבוא מים מטורקיה, שמעתי שנכשל - - -
שמעון טל: לא, להפך, זה יצא לדרך.
שמעון טל: יצא מכרז.
שמעון טל: הוויכוח עם הטורקים על המחיר לא נגמר, אבל הוא ייגמר.
אברהם פורז: אני מקווה, אבל בתקופת הביניים אין ברירה אלא לקצץ קצת בחקלאות.
אברהם פורז: זימנתי את הישיבה בעקבות פניות שהיו אלי בנושא תכנית החניה החדשה של עירית תל- אביב.
אברהם פורז: בעיקר טענות של אנשים שאינם תושבי תל-אביב על כך שהולכים למרר להם את החיים.
אברהם פורז: באתי בדברים עם ראש עירית תל-אביב, רק חשבתי שאנחנו צריכים לעשות על זה דיון, לשמוע את הדברים בצורה מוסמכת ביותר וגם להביע את דעתנו.
משה טיומקין: בוקר טוב, אני חבר מועצת העיר תל- אביב, ראש רשות התחבורה תנועה וחניה של תל-אביב יפו.
משה טיומקין: חשוב מאד להדגיש גם את יפו.
משה טיומקין: תחילה מספר נתוני יסוד כדי להבין את העניין.
משה טיומקין: תל-אביב יפו היא מרכז המטרופולין של מדינת ישראל.
משה טיומקין: לתל-אביב נכנסים כל יום בממוצע כ- 450,000 כלי רכב מחוץ לתל-אביב.
אברהם פורז: כולם חונים?
משה טיומקין: במשך היום נכנסים לתל-אביב כמיליון בני אדם ביממה.
משה טיומקין: מי לעבודה מי לבידור.
אברהם פורז: חוץ מתושבים?
משה טיומקין: חוץ מהתושבים.
משה טיומקין: בתל-אביב מועסקים 325,000 עובדים.
משה טיומקין: אלה הנתונים הפיזיים, מי שרוצה לדעת לפי תמ"א 5 , שזו תכנית מתאר ארצית ב- 2010, בעוד עשור, אם היום בגוש שבין נתניה לאשדוד יש חצי מיליון מכוניות פרטיות ברשות התושבים, בעוד 10 שנים לפי התחזית יהיו 1,150,000.
משה טיומקין: זה יותר מאשר מכפיל את עצמו.
משה טיומקין: בזמן שהאוכלוסיה תגדל בסביבות 25%.
משה טיומקין: זה לא עומד בשום יחס.
אברהם פורז: מהי רמת המינוע היום?
משה טיומקין: רמת המינוע היום היא בסביבות 200, 210 כלי רכב ל- 1000 תושבים, וזה לפי המפקד שהיה ב- 1995.
אברהם פורז: זה ממוצע ארצי?
משה טיומקין: לא, אני מדבר על המטרופולין.
אברהם פורז: מה הממוצע הארצי?
רונן ישעיהו: הממוצע הארצי היום מגיע ל- 280.
אברהם פורז: כמה זה באירופה?
רונן ישעיהו: זה קצת מוגזם, הנפוץ הוא בין 400 ל- 420 בערים הגדולות באירופה.
רונן ישעיהו: רמת המינוע האמריקאית עברה את ה- 700.
רונן ישעיהו: בהתלבטות הארוכה לגבי מדיניות הישראלית לאן אנו שואפים להגיע, התבייתנו על רמת המינוע האירופית, לא נהיה אמריקה.
רונן ישעיהו: לכן בראיה ארוכת הטווח, אנו מסתכלים קדימה כאשר ההנחה היא שאנחנו בטווח הארוך, נגיע גם למשהו בין 400 ל- 440.
אברהם פורז: אז הממוצע הארצי שלנו הוא 280?
רונן ישעיהו: תלוי איפה, בגבעתיים או ברמת השרון זה עבר את ה- 300, בבת-ים זה קצת פחות.
רונן ישעיהו: במטרופולין גוש דן, לא בדקתי את זה אבל זה בערך 270.
משה טיומקין: הנתון שיש לנו הוא ממפקד 95 שזה היה 210 בתל-אביב ונראה לי שהתקדם.
משה טיומקין: נוסיף לזה שכל שנה מצטרפים לכבישי ישראל כ- 80,000 כלי רכב.
אברהם פורז: זה נטו?
אברהם פורז: כי יש גם פליטה.
רונן ישעיהו: זה ברוטו, הנטו הוא 70,000 או 75,000.
רונן ישעיהו: הירידה נמוכה יחסית.
אברהם פורז: ברמת מיסוי כזו אז גם מכונית ישנה שווה כמה אלפי שקלים.
משה טיומקין: בכל אופן אנחנו כל הזמן נמצאים במצב שהביקוש הוא הרבה יותר מיכולת ההיצע שלנו בתנאים אלה.
משה טיומקין: מה ההיצע שיש לעיריית תל-אביב?
משה טיומקין: אני מדבר בעיקר על האזור הבעייתי שזה ירקון בצפון ורחוב סלאמה בדרום, הים במערב ונתיבי איילון במזרח.
משה טיומקין: בוא נאמר ששם זה עיקר הבעיה.
משה טיומקין: צפונה ודרומה לזה כמעט שאין בעיה.
מיכאל קליינר: ברמת החייל למשל?
מיכאל קליינר: באזור התעשייה יש בעיה יותר מאשר במרכז תל-אביב.
משה טיומקין: אני מדבר יחסית.
משה טיומקין: הצעקה קמה סביב הנושא של הפס הלבן, נגיע לזה, כי זה לא נוגע לזה אלא למרכז תל-אביב.
משה טיומקין: לנו יש, אותו שטח שציינתי, יש לנו 50,000 מקומות חניה פרטיים בתוך בתים, 50,000 מקומות חניה חניונים ציבוריים ובכלל בחניונים, 30,000 מקומות חניה ברחוב.
משה טיומקין: זה מה שיש פיזית.
אברהם פורז: יש לי שאלה לך, לפני כמה חודשים עיריית תל-אביב שיפצה את רחוב אלכסנדר ינאי בתל-אביב, שאמא שלי גרה שם.
אברהם פורז: היא סללה מחדש את הכביש והחליפה את כל המדרכות.
אברהם פורז: לא הצרו את המדרכות, אפילו לא בסנטימטר והתוצאה היא שמבחינת החניה, אם רוצים לחנות בשני הצדדים, בצד אחד חייבים לחנות על המדרכה.
משה טיומקין: מה רוחב המדרכה?
אברהם פורז: לדעתי רוחב המדרכה היה מאפשר להצר אותה.
אברהם פורז: יש קטע במדרכה שאמנם הוא יפה, אבל הוא למעשה טוב רק לחניה כי יש כל 10 מטרים עץ.
אברהם פורז: אם אתה רוצה ללכת על הקטע של המדרכה ואין מכוניות, אתה הולך בזיגזג ועוקף את העצים, אז אף אחד לא הולך שם.
אברהם פורז: אם כבר עושים דבר כזה, אז למה לא הרחיבו את הכביש?
אברהם פורז: אם כבר מתירים לחנות על המדרכה, למה לבנות מדרכה חדשה ולהתיר לחנות עליה , תרחיב מעט את הכביש.
שלמה פלדמן: המדיניות היא להרחיב בכל הרחובות שאנו משפצים, אנחנו מרחיבים את הכבישים.
שלמה פלדמן: באלכסנדר ינאי תושבי הרחוב ירדו והתנגדו לחלוטין שנעשה שינוי כלשהו ולכן השאירו להם את רחוב כמו שהוא.
שלמה פלדמן: בכל הרחובות האחרים הפעולה הזו בוצעה.
אברהם פורז: אני רוצה לומר לך שזה קצת מוזר בעיני כי עם כל הכבוד אין נציגות לתושבי הרחוב, זה לא איזה גוף מוכר.
אברהם פורז: יש מועצת עיר, יש פרנסי העיר והם צריכים להחליט.
אברהם פורז: בטח ירדו שם כמה אנשים שאין להם מכוניות ואמרו לא לעשות.
אברהם פורז: התוצאה האבסורדית היא שעדיין חונים משני הצדדים, עדיין אותו חלק טריטוריאלי לא זמין להולכי הרגל, כי המכוניות חונות, אבל בגלל שהמכוניות חונות על הכביש, עדיין אי אפשר לחנות משני הצדדים.
משה טיומקין: אני רושם לעצמי את זה כבעיה נקודתית.
אברהם פורז: אני חושב שבעידן המודרני, בגלל הגדלת רמת המינוע, יש מקומות שאפשר להצר את מדרכה כדי לאפשר מעבר סביר, ודווקא במקומות של מדרכה צרה, כאסח לגבי מי שחנה עליה.
אברהם פורז: אבל להרחיב את הכביש, זה נפלא גם לכל מיני כאלה שמכוונים פרונטים, זה גם מקצר את אורך הצמיג ועוד דברים.
משה טיומקין: תרשה לי לחזור לעניין העיקרי, החלטנו, בגלל מדיניות, גם של משרד התחבורה וגם של עיריית תל-אביב, ואני רוצה להדגיש שהמדיניות היא החשובה כי לאורה למעשה אנו הולכים בקו מסוים.
משה טיומקין: דבר ראשון אנחנו צריכים לעודד את התחבורה הציבורית.
משה טיומקין: כמות כלי הרכב הפרטית שנכנסת לתוך העיר היא כזו שאנחנו צריכים לעשות הכל כדי להקטין אותה.
משה טיומקין: בכלל בראיה קדימה שהמספרים האלה הולכים וגדלים.
אברהם פורז: שם זו חניה במחיר קבוע לכל היום?
אברהם פורז: כמה עולה שם לחנות כל היום?
משה טיומקין: 15 שקל פלוס נסיעה חינם לעיר הלוך חזור.
משה טיומקין: חניון שני זה ברידינג.
בתיה מילר: לתושבי תל-אביב יש הנחה 50%
משה טיומקין: החניון השני הוא חניון רידינג ואנחנו מדברים על פיתוח חניון מכיוון יפו בת-ים, כשאנחנו מדברים על חניון שכל אחד בסביבות 1000 מקומות חניה ושטלים למרכז העיר במחיר כרטיס החניה במשך כל היום.
משה טיומקין: תסע הלוך וחזור לאן שאתה צריך העיקר שהמכונית שלך תיכנס ותחנה בחניון.
משה טיומקין: דן מסיע ביום בתוך תל-אביב כ- 490,000 – 500,000 נוסעים.
משה טיומקין: יש לנו ויכוח קשה עם דן, יש בכלל בעיה עם התחבורה הציבורית עם כל מה שקשור למונופול של התחבורה הציבורית אבל אלו ויכוחים במישור אחר.
משה טיומקין: אנחנו חושבים שהתחבורה הציבורית זה חלק מהתשובה, כולל החניונים של "חנה וסע" אני לא מדבר על הסעת המונים שתהיה מתי שתהיה ברכבת התחתית שבשלב זה עובדים על הקו האדום.
אברהם פורז: אגב, בתוך העיר לא צריך לנסוע אוטובוס מפרקי.
אברהם פורז: אם הם נתקעים בצומת אז הם חוסמים לגמרי, ודבר שני, התדירות של אוטובוס מפרקי הוא פחות מאשר אוטובוס רגיל.
אברהם פורז: בתוך העיר צריך להיות מצב שכל שתי דקות יש מיניבוס ולא כל חצי שעה אוטובוס מפרקי.
משה טיומקין: זה אחד הויכוחים שלנו עם דן.
רונן ישעיהו: אני יכול להסביר לך למה אתה טועה.
רונן ישעיהו: אתה לא טועה במשאלות הלב, אתה טועה ביישום שלהם.
רונן ישעיהו: האפשרות הזו כמו שאתה אומר, לא קיימת משום שאנחנו מדברים על כמויות.
רונן ישעיהו: כמויות הנוסעים שמבקשים להיכנס לתל-אביב בתחבורה ציבורית מבת ים חולון מצד אחד ומפתח תקווה מצד שני, הם כאלה שאי אפשר לספק את הביקוש אפילו לא במפרקיים.
אברהם פורז: אז תשים עוד אוטובוסים.
רונן ישעיהו: נוסעים ברכבת, אם אתה מסתכל מלמעלה אתה תראה רכבות של אוטובוסים.
אברהם פורז: אז שייסעו ברכבת הרי אוטובוס מפרקי כזה, משום שיש בו הרבה נוסעים, הטענה שבתחנות אתה עומד יותר.
רונן ישעיהו: בסך הכל אם אתה עושה את חישובי הקיבולת כמה אנשים יכולים להביא ביחידת זמן נתונה מבת- או מפתח תקווה לתל-אביב...
אברהם פורז: אז שניים רגילים, למה מפרקי?
אברהם פורז: נעזוב את זה.
מיכאל קליינר: כמות הזמן שאובד בגלל פקקים כי אוטובוס מפרקי אחד שנתקע בצומת שמתחיל ליצור פקק בכל הכיוונים, כמות הנזק היא כל כך גדולה שעדיף שיחכו עוד קצת וייסעו לא באוטובוס מפרקי.
משה טיומקין: יש לנו ויכוחים גם עם משרד התחבורה וגם עם דן, שאנחנו רוצים לפחות להוציא את המפרקיים משכונות מגורים ולהוציא אותם לפחות מאזורים הצפופים של המקומות הצרים, זה אחד הויכוחים שיש לנו.
רונן ישעיהו: אני רוצה להסביר את הנקודה הזו.
רונן ישעיהו: כמות הנזק, שאתה קורא לה גדולה, אני לא יודע מה זה גדול ומה זה קטן.
רונן ישעיהו: זה דורש חישוב מפורט כמותי, כמה אנשים אני מסוגל להביא ביחידת זמן נתונה מבת-ים לתל-אביב.
מיכאל קליינר: אבל אתה לא עונה על השאלה, כשאוטובוס מפרקי נתקע בצומת, זה יוצר פקק.
רונן ישעיהו: זה נכון.
רונן ישעיהו: אם אני אפרק את זה להרבה מיניבוסים, אז הנזק, אם אתה מחשב את זה מקצועית על בסיס קיבולות רמזור וקיבולות נתיב וקיבולות רחוב וכל הפעיליות האחרות, משוקלל בשורה התחתונה התצורה היעילה, והקיבולת היעילה ביותר מתקבלת דווקא במפרקיים.
רונן ישעיהו: זה היתרון למשל של רכבות משום שהן מביאות מספר קרונות של 70 מטר אורך, ודוחפים כמות גדולה של אנשים בבת אחת, אחרת תיקח את המוניות הקטנות הבריטיות ותנסה להביא את פתח תקווה לתל-אביב עם מוניות בריטיות.
אברהם פורז: עוד מעט תגיד להביא אותם בריקשות כמו בבנגקוק.
מיכאל קליינר: אני מודה שההערה שלי הייתה על סמך תחושה.
רונן ישעיהו: הנדסת תנועה זה מקצוע כפוי טובה, לא מה שאתה רואה זה בהכרח מה שקורה.
משה טיומקין: בנושא הזה יש לנו ויכוח מקצועי מאד נוקב על המיקס הזה של צירים ראשיים, צירים צדדיים.
משה טיומקין: אפשר למצוא את השילובים ויש היום גם ועדה מקצועית, לצערי הרב זה זז מאד לאט, שצריכה לבחון את כל הנושא הזה כולל רה-ארגון של התחבורה הציבורית בכלל.
משה טיומקין: מה שהיה נכון לפני שנים, בוודאי צריך להתאם את עצמו לתנאים המשתנים, וזה בהחלט נושא לויכוח.
משה טיומקין: אני חוזר לנושא החניה, נושא הדיון שלנו.
משה טיומקין: אנחנו בדעה שהחניה שישנה ברחוב היא חניה לא ליום מלא למי שבא בבוקר, שם את האוטו וחונה לכל היום.
משה טיומקין: זו חניה לא לנותני השירות, אלא למקבלי השירות, למי שבא לחצי שעה שעה, צריך לחנות, לגמור את העסקים שלו ולנסוע למקום אחר.
משה טיומקין: לכן החלטנו לבטל את הפס הלבן שאפשר חניה יומיומית ליום שלם ללא תשלום.
משה טיומקין: נוכחנו לדעת שמי שחונה בפס לבן חונה הרבה מאד שעות, ומי שחונה בפס כחול לבן, חונה הרבה פחות שעות, ועל ידי זה תהיה לנו תחלופה הרבה יותר גדולה של חניה.
משה טיומקין: על המצאי הקיים, נוסיף הרבה יותר מקומות חניה וניתן שירות יותר טוב לציבור שמגיע מתל-אביב בשביל לקבל שירותים ולא לאנשים שדרך קבע עובדים בתל-אביב, שמים את האוטו וחונים ליום שלם.
משה טיומקין: כל הויכוח , וחשוב לציין הוא על 8,000 מקומות חניה מה שהיום הוא פס לבן.
משה טיומקין: אני רוצה לציין שהפס הלבן הוא פטנט תל-אביבי, זה פטנט שלא קיים כמעט בשום מקום אחר.
משה טיומקין: זה גם לא קיים בספר החוקים של מדינת ישראל.
משה טיומקין: בספר החוקים יש כחול לבן ואדום לבן.
משה טיומקין: זה פטנט תל-אביבי לפני שנים החליטו כפי שהחליטו, בעיקר בגלל בעיית דיירים.
משה טיומקין: הרעיון היה לאפשר לדיירים חניה בלעדית בלילה.
משה טיומקין: עם השנים הדברים התפתחו והשתנו.
משה טיומקין: דרך אגב, בשינוי הזה איננו פוגעים בתושבי תל-אביב שגרים בשכונות.
משה טיומקין: מי שיש לו תו אזורי ומותר לו לחנות הוא חונה ומי שהייתה לו עדיפות בלילה, יש לו גם היום, בהבדל אחד, זה לא על המדרכה זה על שלט.
מיכאל קליינר: זה גרם לבלבול גדול מאד מכיוון שהרבה אנשים באו, ראו כחול לבן, שמו כרטיס חניה וקבלו רפורט על הכרטיס חניה.
מיכאל קליינר: הרי הוא לא הסתכל בדיוק על השלט.
משה טיומקין: אנחנו בתקופת הסתגלות, ואם זו תהיה הבעיה, אז נפתור אותה.
משה טיומקין: פרסמנו שלטים שמדגישים את העניין הזה, בתמרורים וכו'.
משה טיומקין: משעה מסוימת זה רק לתושבים.
מיכאל קליינר: אדם שמתרגל לחנות כמה שנים כחול לבן יודע שצריך כרטיס חניה ובפס לבן הוא יודע שמ- 17:00 אסור לו לחנות בשום תנאי.
מיכאל קליינר: במקרה חניתי ברחוב שמשני הצדדים זה כחול לבן, אם הייתי יודע הייתי חונה בצד השני, אבל חניתי בצד הזה שפעם היה לבן.
אברהם פורז: למה לא עשיתם במקום הלבן צבע אחר?
משה טיומקין: רצינו לצמצם את כמות הצבעים.
משה טיומקין: יש צבעים שמקובלים במדינת ישראל ומקובלים גם בעולם הגדול, זה כחול לבן ואדום לבן, הם מופיעים גם בספר החוקים.
משה טיומקין: אם מוסיפים עוד צבעים זה רק יכול לבלבל.
משה טיומקין: אני מסכים אתך שיש פה בעיה.
מיכאל קליינר: בתחילת הרחוב הזה שיש כחול לבן יש את השלט הזה והיית צריך לראות.
משה טיומקין: פרסמנו גם בכלי התקשורת, יש גם תהליך של הסתגלות, בוודאי שאם אנשים רגילים שנים אז יש בעיה, אבל היא בעיה זמנית, היא לא מהות העניין.
משה טיומקין: אני רוצה לציין עוד דבר, עיריית תל-אביב במקביל עושה מספר פעולות בשביל לסייע לנושא החניה.
משה טיומקין: אנו פועלים היום על מספר חניונים תת קרקעיים, אנחנו מקדמים בקצב מהיר את החניון התת-קרקעי מתחת לכיכר רבין, הוא נמצא בוועדה המחוזית.
משה טיומקין: כ- 1400 מקומות חניה עומדים להיות בכיכר רבין.
אברהם פורז: לפי התמ"א מדובר במשהו מסחרי?
משה טיומקין: רק בחניה.
משה טיומקין: מחר אנחנו מביאים לוועדה את חניון הבימה.
אברהם פורז: כמה מקומות יהיו בבימה?
משה טיומקין: כ- 1500 מקומות חניה מתחת לבימה שיגלוש גם מתחת לשדרות רוטשילד.
משה טיומקין: אנחנו באמצע בניה של חניון תת קרקעי בגן לונדון של 500 מקומות חניה.
משה טיומקין: את זה כבר התחילו לבנות.
משה טיומקין: אנחנו מדברים על חניון בבוגרשוב של כמה מקומות חניה.
משה טיומקין: ישנו ומתן עם ועד ההורים בבית הספר עירוני ד', שמתחת עירוני ד' ייבנה גם כן חניון של כמה מאות מקומות חניה.
משה טיומקין: זאת אומרת שבמקביל אנו פועלים גם להוסיף מקומות חניה.
משה טיומקין: בחניון הארבעה, להוסיף קומה שניה, וזה כבר בתהליכים של תחילת ביצוע, בחניון ___הוספנו קומה שניה, משתדלים במקביל להוסיף מצאי של חניה.
משה טיומקין: כל הויכוח הוא בסופו של דבר על איזונים.
משה טיומקין: זו הנקודה הבסיסית הרי אתה לא יכול לשנות מציאות קיימת.
אברהם פורז: אם אתה מוסיף בכל האזורים האלה שהיו לבנים פתאום אתה הופך אותם לכחול לבן ואנשים לא חונים, פתאום יהיה לך עודף עצום של מקומות חניה.
אברהם פורז: אם כל אלה שהרתעת אותם, לא יבואו יותר.
רונן ישעיהו: קוראים לזה עודפי חניה לייצוא.
שלמה פלדמן: הכוונה היא, שבמרכז העיר המסחר והשירותים יוצאים לפריפריה.
שלמה פלדמן: חלק מזה בגלל שיש מצוקת חניה וקשה להיכנס לעיר, אכן זה בא לטובת מקבלי השירותים, שתהיה להם נגישות נוחה ואז תהיה גם תחלופה והמקום חניה מנוצל יותר טוב.
שלמה פלדמן: אנחנו אומרים שחלק מזה זה לטובת התושבים.
שלמה פלדמן: תושב שלא בא בשעה 17:00 שאז זה פס לבן, אלא גם אם הוא חוזר לביתו קודם, יהיו לו כמה מקומות חניה.
אברהם פורז: השאלה אם לא הלכתם פה רחוק מידי.
אברהם פורז: יכול להיות היה צריך בשלב ראשון לבטל נניח 1000 מקומות חניה ולהעביר אותם, לעשות את זה באופן הדרגתי.
מיכאל קליינר: אני רוצה להגיד איפה הבעיה האמיתית.
מיכאל קליינר: הקושי האמיתי הוא בזה שאתה סגרת לאפס, זו בעיה של הרבה אנשים שהם לא תל-אביבים כמוך וכמוני.
מיכאל קליינר: יש למישהו קיוסק בשכונת מגורים והוא בא כל יום לתל-אביב ופעם הוא הולך על כחול לבן ופעם הוא הולך....
מיכאל קליינר: אז הוא יודע שכמה פעמים הוא בא בבוקר ויש לו מזל והוא תופס את המקום הזה כי מדובר באזורים שבהם בבוקר התושבים יוצאים, ואז הוא בא ותופס את זה לכמה שעות.
מיכאל קליינר: יש לו עסק, אז לא היה לו הרבה אבל לפחות היה לו את הסיכוי מידי פעם כן למצוא חניה.
מיכאל קליינר: עכשיו אתה אומר לו ללכת ל"חנה וסע"?
משה טיומקין: אני אומר שהיום יהיה לו יותר סיכוי, התחלופה תהיה יותר גדולה.
מיכאל קליינר: אבל כל שעה הוא צריך לרוץ ולהחליף כרטיס.
משה טיומקין: הוא יכול היום לשים לפי חוק כרטיס עד שלוש שעות.
אברהם פורז: כמה עולה היום כרטיס חניה?
חני מונין: חמישה שקלים.
משה טיומקין: זה לאיש חוץ.
משה טיומקין: הוא יכול לשים שלושה בבת אחת.
משה טיומקין: במקביל חשוב לציין, וזה ייתן אולי חלק מהתשובה, אנחנו נמצאים בגמר מבצע שנתחיל בו בשיווק מסיבי והוא של ה"איזי פארק".
משה טיומקין: זה כרטיס אלקטרוני שבמקום לקנות את הכרטיסים שכולם מתרגזים עליהם, שלא תמיד זה נמצא בהישג יד ולפעמים אתה שם פתק של שעה כי זה המינימום וחנית רק רבע שעה, אתה מרגיש עצמך כפרייר.
אברהם פורז: יש לי כמה כרטיסים שאני אתן לך לראות אם אתה מצליח לגרד מהם את השכבה עליונה.
משה טיומקין: אני מסכים אתך ולכן אנחנו רוצים לשנות את המצב שיגרום לכמה דברים: דבר ראשון, אדם יקנה שעון אלקטרוני כזה לשנה שלמה ויהיה לו שקט, הוא יהיה תמיד אתו.
משה טיומקין: דבר שני, הוא לא צריך לרוץ אחרי כרטיסים, דבר שלישי הוא ישלם עבור חניית אמת.
משה טיומקין: הוא חנה רבע שעה, ישלם עבור רבע שעה, חנה שעה ורבע ישלם עבור שעה ורבע.
משה טיומקין: היום אם שמת לשעה וחזרת אחרי שעה ורבע, חטפת דו"ח.
אברהם פורז: האם לפי ה"איזי פארק" הטכנולוגיה תאפשר גם מחיר דיפרנציאלי?
משה טיומקין: זו בעיה עקרונית כלל ארצית, בסוף רציתי להעלות את נושא המחיר, כי המחיר עד היום הוא מחיר אחיד בכל הארץ.
משה טיומקין: זה יאפשר דבר נוסף, במקביל אנחנו עושים מבצע של החלפת התווים האזוריים והולכים לשתול צ'יפ אלקטרוני בתו האזורי שיאפשר עבוד יותר יעילה של הפיקוח.
משה טיומקין: היום המפקח בא, צריך להקליד את המספר, כך זה יהיה כמו ברקוד של סופר שהוא יקלוט את מספר האוטו ואז יראה אם זה אוטו גנוב, או אם הוא זכאי באמת לחנות.
אברהם פורז: את זה משרד התחבורה צריך לתת בשלטים, מי שלא מתל-אביב תצטרך להקליד בכל זאת.
משה טיומקין: אנחנו מדברים כרגע על תל-אביב.
משה טיומקין: אנחנו הולכים להרחיב את היריעה הזו שזה בהחלט רק יתרום לתהליך הזה כך שלדעתי כל הויכוח יצטמצם לקטע מסוים, צריך לראות את התמונה היותר רחבה.
משה טיומקין: אנחנו מדברים גם על נושא של אכיפה יותר יעילה, אנחנו מדברים על צינטור צירים מה שאנו עושים באבן גבירול.
אברהם פורז: זה יפה מאד מה שאתם עושים באבן גבירול.
משה טיומקין: בבוקר פנימה ואחרי צהרים החוצה.
משה טיומקין: אנחנו מדברים על רשת שבילי אופניים של 80 ק"מ בתל-אביב בשלב זה בכל השרות ששיפצנו כבר שתלנו אותם.
משה טיומקין: הראיה היא הרבה יותר רחבה.
אברהם פורז: אני מאד אוהב לרכב על אופנים, אבל אחרי רבע שעה אתה מזיע, אי אפשר ללכת כך לעבודה.
רונן ישעיהו: יש תכנית גם לחסום את הלחות.
אברהם פורז: זה טוב בהולנד ששם 5 מעלות בקיץ ו- 2 מעלות בחורף.
אברהם פורז: ב- 30 מעלת לנסוע לעבודה באופנים זה לא ריאלי.
אברהם פורז: אפשר לראות את השלט החדש שהעירייה הכינה במקום הפס הלבן.
אברהם פורז: כתוב P באנגלית, "ח" בעברית, החניה מ 17:00 עד 09:00 לבעלי תו חניה אזורי מספר...
אברהם פורז: בלבד- - -
מיכאל קליינר: צריך לשים את הדגש שמ- 17:00 אסור לך.
משה טיומקין: בנוסף לשלט הזה, מתחת לכל השלטים כתוב, "מדיניות חניה חדשה".
משה טיומקין: שלט נוסף כדי להבדיל אותו מהשלטים האחרים, כך שאין מקום לבלבול.
מיכאל קליינר: אני אגיד לך מה אדם עושה, הוא עוצר את האוטו, הולך וקורא את זה ואחרי זה הוא מצלצל לעורך דין שלו שיסביר לו במה מדובר.
משה טיומקין: הכנתי גם חוברת עם קצת נתונים על תל-אביב כדי לתת את ההסבר היותר רחב, אז בסוף הדיון אפשר לעיין בזה.
רונן ישעיהו: על מה שד"ר טיומקין הסביר, אני חושב שיש לנו המון נושאים שאנו רואים את הדברים עין בעין וגם בנושא התחבורה הציבורית.
רונן ישעיהו: בפורום הזה אני רוצה לשלוף צימוק אחד ולראות אם אפשר לטפל בו, זה נושא הפטריוטיזם של עיריית תל-אביב.
רונן ישעיהו: עיריית תל-אביב נותנת לתושבים שלה הנחות והעדפות, אנשי צהלה שגרים במרחק חצי שעה נסיעה, יש להם עדיפות על אנשי גבעתיים שנמצאים במרחק של שלוש דקות נסיעה.
רונן ישעיהו: זה מפני שהם ברשות אחרת.
רונן ישעיהו: זה לא רק בעניין הזה, זה בהרבה היבטים, אני חושב שהגיע הזמן לעבור ממבנה של שיקולים או חשיבה מוניציפלית של עירייה למבנה של מטרופולין.
רונן ישעיהו: בעניין הזה אנחנו לא ממש באותה דעה.
אברהם פורז: אתה היית רוצה שהוא יבטל לגמרי את ההנחה לתושבי תל-אביב?
אברהם פורז: הרי תושב תל-אביב בכחול לבן לא באזורו חייב לשים תו.
רונן ישעיהו: הייתי מנסח את זה אחרת, הייתי רוצה יחס שווה לאנשי המטרופולין לאו דווקא העדפה, שזו מילה יפה כנגד אפליה, בין רמת גן לאנשי ארלוזורוב, לי זה לא סביר.
רונן ישעיהו: לתת יחס שווה לכל תושבי המטרופולין.
רונן ישעיהו: זה לא משנה לי אם הוא בא מצהלה, רמת השרון או גבעתיים.
רונן ישעיהו: מפני שהתנועה במטרופולין היא תנועה אחת יחידה, היא לא יכולה להיגזר ולא להיקבע לפי גבולות מוניציפליים מזמן הבריטים מתי שקבעו אותם.
מיכאל קליינר: אני חושב שאתה צודק, אני רק מכיר טכניקה אחת להשיג את זה, עיריית גג.
מיכאל קליינר: אבל לזה כל העיריות מסביב לתל-אביב לא יסכימו.
רונן ישעיהו: תרשה לי לתפוס אותך במילה.
רונן ישעיהו: לצורך עיריית גג, שזה לדעתי הרעיון טוב ביותר שאפשר להציע, זה דורש חקיקה, ואני לא צריך להסביר יותר, חקיקה זה במגרש שלכם.
מיכאל קליינר: האחרון שניסה להשיג את זה בטוב היה יהושע רבינוביץ' וכדי להקל על החששות של חולון רמת גן, הוא אפילו הציע לחלק את תל-אביב לשלושה חלקים, יפו המרכז ועבר הירקון כדי שלא יהיה חלק דומיננטי.
רונן ישעיהו: היום מערכת היחסים היא מאד מורכבת, אני אומר את זה ואנשי עיריית תל-אביב לא שומעים את זה בפעם הראשונה ממני, יש חששות הדדיים ברמה גבוהה, ומדברים שנאמרים מאחורי הקלעים זה עוד יותר גרוע.
רונן ישעיהו: לכן, אם אתה מעלה את רעיון עיריית הגג, אני אשלח לך פרחים כל יום.
מיכאל קליינר: בעירית גג המצב המהותי הוא שתושבי תל-אביב מממנים בעצם את המרכז המטרופוליני.
רונן ישעיהו: לאו דווקא, עיריית תל-אביב נהנית הנאה מרובה מזה שבתחומה נמצא המרכז המטרופוליני.
רונן ישעיהו: תראה כמה ארנונה למסחר משלמים לעירית תל-אביב וכמה לעיריית גבעתיים.
רונן ישעיהו: לעיריית גבעתיים כלום, הם רק ישנים שם.