GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יגאל ביבי: עובדה שהיו הליכים כבר שנתיים, ולפני חודש התחלף שר, והוא רוצה לשגע שוב את המערכות ושוב לבחון את התהליכים.
יגאל ביבי: אני אומר שבאישור הראשוני, בהתחלה, השר צריך להיות מעורב.
יגאל ביבי: אחרי שכבר עברו את כל התהליכים, אין צורך.
יגאל ביבי: השר מלווה את התהליכים, זה לא דבר סודי.
יגאל ביבי: זה מתפרסם גם בעיתונות מידי יום.
יגאל ביבי: אין טעם להתחיל את התהליכים שוב.
יגאל ביבי: אני מציע לבטל את חתימת הקיום האחרונה של השר.
יגאל ביבי: סומכים על התהליכים, שהם נעשו בצורה תקינה.
דידי לחמן מסר: משרד התקשורת הציע נוסח כזה: "המועצה בהסכמת השר".
דידי לחמן מסר: אם הבעיה שמעלה חבר הכנסת יגאל ביבי היא בעיה אמיתית, גם זה לא פותר את הבעיה.
אברהם פורז: שמענו את הדברים, ואני לא אומר שלא היו בהם טעם.
אברהם פורז: מצד שני ניתן לומר שחתימת הקיום נותנת לשר איזשהו פיקוח עליון כדי למנוע חריגה מסמכות וכן האלה.
אברהם פורז: ניתן את הדעת על כך.
אברהם פורז: אנחנו נמצאים בתחילת סעיף 16: "16.
אברהם פורז: סעיף 6ה1 לחוק העיקרי - (1) בסעיף קטן (א) (1), במקום "שבעלי זיכיונות" יבוא "שבעלי רשיון כללי לשידורי כבלים"; ׁ(2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(א1) בלי לגרוע מהאמור בסעיף קטן (א), המועצה תחייב בעל רשיון כללי לשידורי כבלים להשקיע סכום כספי בשיעור של עד 12% מהכנסותיו השנתיות מדמי מנוי, ושלא יפחת מ- 8% מהכנסות אלה...." - -
אייל מלובן: כאן ביקשנו, שתהיה תוספה של הפקות מקומיות.
אייל מלובן: בפעם הקודמת, בישיבה, אמרנו שהיום זה נמצא ב- 45-55 אחוזים, שצריך להוציא הפקות החוצה.
אייל מלובן: אמרת שנקבע את זה כ- 50-50 אחוז, ופגעת בהפקות הפרטיות של המפיקים העצמאיים שמפיקים בחוץ.
אברהם פורז: לא פגעתי.
אברהם פורז: עשיתי איזושהי התאמה.
אייל מלובן: אבל ההתאמה היא 50-50.
אייל מלובן: בעצם מה שקורה שזה משאיר את מרבית העבודה אצל הזכיינים הפרטיים בחברות הבת שהן פותחות.
אברהם פורז: אמרנו שזה יהיה חצי-חצי, אבל אסור שתהיה שליטה בחברת הבת, כי אז ייצא מצב שהוא הוציא לעצמו את העבודה.
אברהם פורז: אנחנו בשלב הזה מאשרים את ה- 8-12 אחוז.
אברהם פורז: לגבי הדבר השני – מה שאמרתי בפעם הקודמת זה שכדי לא ליצור מצב שמוציאים אחוז גבוה מהעבודה החוצה, אך מוציאים את זה לחברות שהן באותה שליטה, ואז יוצא שהעברתי מכיס לכיס - -
יגאל ביבי: אז מה הבעיה?
יגאל ביבי: ההפקה טובה?
יגאל ביבי: מה זה משנה מי הפיק?
יגאל ביבי: הרי מה מטרת החוק הזה?
יגאל ביבי: – שתהיינה כאן הפקות טובות.
יגאל ביבי: אז מה זה משנה מי מפיק?
ראובן ריבלין: אנחנו חייבים לסיים את החוק הזה עד יציאת הכנסת לפגרה.
ראובן ריבלין: אם לא, אנחנו נמצאים במצב שבו לא נוכל לקיים את התקשורת בישראל.
ראובן ריבלין: לא יהיה שום דבר שנוכל על פיו להמשיך ולהתקדם.
ראובן ריבלין: אני מבקש, ברשותכם.
ראובן ריבלין: זו כבר פעם שלישית שאנחנו מביאים את אותם נושאים לדיון.
ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים עכשיו בשלב של השיפוץ האחרון ומעבר אחרון על התיקונים שהתבקשו.
ראובן ריבלין: יש כאן חברי כנסת, והם צריכים להיות מודעים, כי הם עומדים להצביע.
ראובן ריבלין: על כל שאלה של חבר כנסת צריך לענות, ואנשי המקצוע צריכים לתת תשובה.
ראובן ריבלין: אני מבקש שהאורחים שנמצאים כאן לא יפתחו כל פעם דיונים חדשים על כל נושא, אחרת נגיע למצב שזה לא יהיה "סוף מעשה במחשבה תחילה" אלא שהבלבול יגבר על החיוניות.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לנהל כך חקיקה.
ראובן ריבלין: חברי הכנסת יכולים לשאול ולשנות את דעתם, גם לפני קריאה שלישית.
ראובן ריבלין: אלו הם חוקי המשחק.
ראובן ריבלין: שאר הנוגעים בדבר, כל בעלי האינטרסים, צריכים לתת לנו לעבוד.
ראובן ריבלין: אני מבקש מכל אותם אלו שמבינים שבלי החוק הזה לא נוכל להתקדם, לא לדבר כל הזמן על כל מילה, כל דבר.
ראובן ריבלין: אחרת לא נגמור לעולם.
אברהם פורז: אם כך, סיימנו את העניין הזה.
אברהם פורז: מצד אחד אנחנו קובעים 50-50, ומצד שני אנחנו מונעים את האפשרות להעביר את זה לגוף שהוא בשליטת בעלי הרשיון.
אברהם פורז: אני ממשיך בקריאה: "(3) בסעיף קטן (ב)- (א) בפסקה (1), במקום "שבעל זיכיון" יבוא "שבעל רשיון כללי לשידורי כבלים" (ב) פסקה (2) – תימחק; (4) בסעיף קטן (ג) – (א) בפסקה (1) במקום "וכן את" יבוא "ולעניין" ובמקום "האפיקים השונים" יבוא: "הערוצים השונים לעניין זכותו של בעל רשיון כללי לשידורי כבלים לזקוף סכומים ששולמו בעד הפקה מקומית שהופקה בידי אחר על חשבון מכסת הפקות המקור שבה הוא מחויב, ולעניין חובת הדיווח הנדרשת בקשר עם ביצוע הוראות סעיף זה;" זה הנוסח שגיבשתם, על פי מה שדיברנו?
בני איינהורן: בדיון הקודם, בסעיף הפקות מקור, היו שלוש סוגיות.
בני איינהורן: דיברנו על אחת.
בני איינהורן: אמרנו שכשאנחנו מגבילים את זה לסכום כספי, אנחנו משנים את כל הצורה שבה סופרים הפקות מקור.
בני איינהורן: זאת אומרת – זה לא יהיה גם על מטלה כספית של 8-12, כרגע כמו שזה מנוסח, וגם המועצה תחליט מה נספר ומה לא נספר, אלא – כל דבר נספר.
בני איינהורן: אז זה היה הדבר שקיבלנו בפעם שעברה.
בני איינהורן: הנושא השני שדיברנו עליו – בתיקון של הגדרה מי יכול להפיק הפקות מקור, לא הלכו למטה, כפי שניסחת עכשיו, אלא זו פעם ראשונה שהלכו גם למעלה.
בני איינהורן: כתוצאה מכך, הגדלנו, ועשינו 50 ו- 50.
אברהם פורז: הסעיף הזה לא מבטא את זה.
אברהם פורז: הסעיף צריך להיות מנוסח מחדש, ברוח מה שסיכמנו.
אברהם פורז: הכל נספר.
דידי לחמן מסר: רק ההגדרה של הפקה מקורית.
אברהם פורז: דיברנו על זה בישיבה הקודמת, ולמען הבהירות אומר את זה שוב: 50-50, הכל נספר, ומבחינת העובדה שזו תהיה הפקה חיצונית, זה גם כלפי מעלה, וגם כלפי מטה: גם חברת אם וגם חברות בנות.
בני איינהורן: אני רוצה לחדד משהו.
בני איינהורן: אתה ניסחת עכשיו החלטה גורפת.
בני איינהורן: בהחלטה של הגדרה של הפקות מקוריות יש דברים שמוצאים החוצה.
אברהם פורז: אתה תראה את ההגדרה, ואם היא לא תהיה תואמת את רוח הדברים שסוכמו פה – תעיר.
אברהם פורז: אנחנו מבינים מה אנחנו רוצים להשיג.
אברהם פורז: הכל יהיה כלול, אין תורה שבעל פה, ומצד שני – גם כשאנחנו מדברים על להוציא החוצה, הכוונה היא להוציא החוצה לחברה אחות, או לחברה שהיא שלך.
בני איינהורן: בעניין הזה, ברשותך – סוגיה אחת.
בני איינהורן: החוק, כמו שהוא עדיין מנוסח, לא תוחם אותי בצד הכספי.
בני איינהורן: לדוגמה - לא ברור אם הפקות בענייני היום נספרות או לא.
בני איינהורן: מצד שני הוא מטיל הגבלה של אחוזים מכמות השעות המשודרות, ולא נותן לזה מגבלה עליונה.
בני איינהורן: כלומר, תיאורטית הוא לא נסגר, הסעיף הזה.
אברהם פורז: כשדובר על הפקות מקור – הפקות בענייני היום לא נספרות?
אייל מלובן: לא.
אייל מלובן: זה לא מגזינים יומיים.
אברהם פורז: זה עניין סטטוטורי?
אברהם פורז: אחרת מישהו יטען שעל סמך מה אנחנו מוציאים .
אברהם פורז: ענייני היום זה מחוץ לזה?
דורית ענבר: יש הגדרה מה זו הפקה מקומית.
דידי לחמן מסר: יש פה רציונל.
אברהם פורז: אני לא מדבר על רציונל.
אברהם פורז: אנחנו לא משנים את הסטטוס קוו שהיה נהוג.
אברהם פורז: אנחנו רק אומרים דבר אחד: כדי שלא תהיינה אי בהירויות, כל מה שהיה גבולי, 50-50, למעלה – למטה, חברות אם –חברות בת- -
בני איינהורן: אנחנו מחויבים להפיק חדשות.
בני איינהורן: בעולם של היום, כשיש ערוץ 1 עם חדשות, ערוץ 2 גם הוא עם חדשות, ערוץ שלישי חדש שגם בו תהיינה חדשות, וערוץ ייעודי לחדשות – בחדשות שאנחנו מפיקים אנחנו נותנים פרנסה, כי להפקות מקומיות אין רייטינג, ואף אחד לא צופה בהן.
בני איינהורן: הבקשה שלנו היא להוריד את זה.
בני איינהורן: זה משהו היסטורי.
אברהם פורז: מה, לא לחייב אותך לעשות את זה?
דורית ענבר: זה לפתוח פה עכשיו דיון חדש.
בני איינהורן: אבל זה מקום לשקול את זה.
אברהם פורז: אני לא יכול להתייחס לזה.
אברהם פורז: אני לא פותח את זה.
אברהם פורז: אחרי שתעבור איזו תקופה, אם תחשבו שחדשות מקומיות זה דבר מיותר – תקנו את החוק.
אברהם פורז: לא נכנסים לזה עכשיו.
ראובן ריבלין: יש לקבוע את העקרונות בסעיף ברור, שקובע את המסגרת, ולאחר מכן, כמובן, יש את הפרשנויות – על הפרשנויות אפשר להתווכח בבתי משפט.
ראובן ריבלין: יש את המועצה, היא מחליטה, היא קובעת את הפרשנות, יש שימוע אצלה, וכן הלאה.
ראובן ריבלין: אי אפשר להכניס את כל הדברים האלה לחוק, כי על כל דוגמה יש אלף דוגמאות אחרות.
בני איינהורן: זה בדיוק מה שאני מבקש: שהמועצה תחליט מה נכלל ומה לא.
אברהם פורז: זו סוגיה שלא העלית עד היום.
אברהם פורז: עד לרגע לזה לא שמעו אותה מפיך מעולם.
יגאל ביבי: אני רוצה להודיע שאני מגיש הסתייגות - -
אברהם פורז: אני רוצה לומר לך ולכל המשתתפים: אנחנו נקיים ישיבה אחת מסכמת שבה תהיינה הצבעות בנושאים השנויים במחלוקת.
אברהם פורז: באותה הזדמנות תעלה את הצעתך, לא עכשיו.
אברהם פורז: אני ממשיך בקריאה: " (ד) הפר בעל רשיון לשידורי כבלים חובה שהוטלה עליו לפי הוראות סעיף זה, רשאית המועצה לחייבו להפיק או לרכוש הפקות מקומיות, בשיעור של כפל ההפקות המקומיות שביחס אליהן הופרה חובה כאמור, ורשאית היא ליתן הוראות, בין היתר, בדבר סוגי ההפקה ולוחות זמנים להפקתה או לשידורה"; זו סנקציה.
בני איינהורן: יש סעיף עיצומים כללי.
בני איינהורן: זה לא עלה בוועדה, אלא בדיון הפנימי.
בני איינהורן: פתאום הסעיף הזה צץ עכשיו.
אברהם פורז: אני בעד שהסעיף הזה יישאר.
מיכל רפאלי-כדורי: אפשר לקבל הסבר לסעיף הזה, מהמועצה?
אסתר שטרנבך: לא ייתכן שהמחוקק קובע כפל ענישה על אותה הפרה.
אסתר שטרנבך: בסעיף 37ב', להצעת חוק - -
אברהם פורז: אני מוכן שיהיה מנוסח שאם זה הוטל על זה, לא יחול שום דבר, עיצום כספי או משהו אחר.
אברהם פורז: היה והופר הסעיף הזה, לא יוטל עיצום כספי.
אברהם פורז: מתוך אמונה בכוונתו של שר התקשורת וגם ביכולתו להביא לאיחוד מועצות, אנחנו, בשלב הזה, לא ננסה להפוך ולתת יותר מידי בידי המועצה, אלא נסתפק בסעיף כללי האומר כך: "הממשלה תעמיד לרשות המועצה לשידורי כבלים ולווין את האמצעים והתקציבים הדרושים לתפקודה".
אברהם פורז: זה יקל עליך במשא ומתן עם האוצר.
אופיר נאמן: אנחנו פה שוקלים לתת לחברות הכבלים צ'ופרים, כאשר הם חנקו לחלוטין את הערוץ הקהילתי.
אופיר נאמן: היו 31 קהילות, כביכול, והיום יש 17.
אופיר נאמן: אם תמשיכו עם הצחוקים שלכם ככה, ולהעביר את החוק כמה שיותר מהר, בעוד שנה יהיו 9, אחרי כן 3, ואחרי זה לא יהיה ערוץ קהילתי.
דני רוזן: בסעיף הזה שהקראת עכשיו יש פה מעין אינדיקציה.
דני רוזן: לדוגמה – המועצה צריכה לקבל את האמצעים, וארגונים ממשלתיים אחרים, לדוגמה – משרד התקשורת, לא צריך.
דידי לחמן מסר: אפשר להוסיף את המילים "ככל שניתן"?
אברהם פורז: אני רוצה להסביר את עמדתי.
אברהם פורז: אני ביקשתי לפצל את הצעת החוק הפרטית ולהשאיר את הסעיף של האמצעים בידי המועצה תלוי.
אברהם פורז: היה ויהיה איחוד של המועצות – די לי בהצהרה.
אברהם פורז: היה והסתבר לי שהמועצה מצד אחד לוקחת תמלוגים ודמי זיכיון, והכל מגיע למשרד האוצר מבלי שהיא יכולה לנשום – אז אנחנו נעשה משהו.
אברהם פורז: בשלב זה די לי בהצהרה.
דני רוזן: אבל הבעיה הזו היא בעיה כללית.
דני רוזן: למשל- משרד התקשורת גובה תמלוגים בסך 800 מיליון שקל בשנה.
דני רוזן: דנים בתקציב הממשלה, הכנסת מחליטה מה שהיא מחליטה ועושים קיצוצים.
דני רוזן: אני לא מתווכח על כך, אך אי אפשר לקחת איזה גוף והוא מעל כל זה מקבל את כל המשאבים.
דני רוזן: זה לא הגיוני.
אברהם פורז: אתה כל כך צודק, ואין לי ברירה אלא להשאיר את הסעיף במשמעות הדקלרטיבית והבלתי משמעותית שלו.
דני רוזן: צריך אמצעים ועדיפויות, אבל אי אפשר להחליט מצד אחד לקצץ בתקציבי המדינה, ויש גוף אחד - -
יורם חטב: אם אפשר לומר בקצרה – שתהיה בסעיף הזה ערובה להישרדותה לנצח של המועצה, שכן אומרים לי איגודי היוצרים שהמועצה הזו מתפקדת כרגע מול חברות הכבלים כמו משמר הגבול, לצערנו, בגלל הכמויות העצומות של ההפרות.
יורם חטב: אם המועצה תיכחד אנחנו בצרות צרורות.
אברהם פורז: אני הסברתי מה אני מתכוון לעשות: אני רוצה לפצל את החוק ולעזור לשר לאחד את המועצות.
אברהם פורז: היה ויסתבר שהמועצות לא מאוחדות, בגלל מכשולים אחרים – נשתדל - -
אייל מלובן: אנחנו תומכים בצעדו של השר.
יזהר טל: יש כאן סעיף שהוא דקלרטיבי.
יזהר טל: הוא מדבר על גוף רגולטורי אחד,
יזהר טל: שדורש אמצעים, וכן הלאה.
יזהר טל: אמת, הגוף הזה אכן דורש חיזוק, וטוב שהוא יקבל חיזוק, אין ספק.
יזהר טל: אבל יש עוד גוף שמקיים רגולציה, ממש באותו תחום – משרד התקשורת.
יזהר טל: גם הוא עוסק ברגולציה, זה עיקר ייעודו.
יזהר טל: משרד התקשורת נחנק וכורע תחת עומס של רגולציה, לא פחות מגוף אחר שעוסק ברגולציה.
אברהם פורז: איזה נוסח של סעיף אתה מציע לתקן?
יזהר טל: אני מציע לתקן שאם יש כאן סעיף דקלרטורי, שאומר שצריך אמצעים ותקציבים לגופי רגולציה – וטוב שיש סעיף כזה – שימנה את גוף הרגולציה הנוסף משרד התקשורת, שלא יכול למלא את תפקידיו בגלל העדר אמצעים.
יזהר טל: אז כדאי לציין - -.
יזהר טל: אם הוועדה רואה צורך לתת סעיף דקלרטיבי שמתריע על כך שלגופי הרגולציה יש בעיה עם אמצעים ותקציבים, אני חושב שזה לא נכון לייחד גוף רגולטורי אחד, ולא לציין גוף רגולטורי נוסף שהנוכחים כאן בחדר יודעים היטב את הבעיות שלו לעמוד במשימות העצומות והכבדות שהוא עומד בהן יום יום.
יזהר טל: לכן אני מציע להוסיף כאן, בנוסף למועצה לשידורים, גם "משרד התקשורת" כרשות ההסדרה.
אברהם פורז: אני תומך במה שאתה אומר, אבל זה לא יכול להיות שנכניס בחקיקה שהמדינה תעמיד לרשות משרד ממשלתי את המשאבים הדרושים לתפקודו.
אברהם פורז: אני לא מכיר שום חקיקה שאומרת דבר כזה.
אברהם פורז: המועצה לכבלים איננה משרד ממשלתי, ולכן במובן הזה היא גוף שונה.
אברהם פורז: אנחנו לא נעשה פרסה מהחקיקה.
ראובן ריבלין: הסעיף הזה בא להחליף פרק שמדבר על המועצה לכבלים.
ראובן ריבלין: אני מציע שההערות הצודקות מאד לגבי תקציבו ודרך התנהלותו של משרד התקשורת תבואנה לידי ביטוי בעניין חוק יסודות התקציב.
ראובן ריבלין: כרגע אנחנו מדברים על המועצה.
ראובן ריבלין: נכון שיש בעיה בין המשרד שלי והמועצה, והתפתחות האוטונומיה הזו אינה תמיד נראית בצורה רצויה או בצורה אוהדת על ידי המשרד, כי המשרד לא יכול להיות גם אחראי וגם לא להיות מעורב.
ראובן ריבלין: לכן רציתי להביא פרק שלם, כדי למנוע מהמשרד את הצורך לקיים דיונים, מתוך הנחה שהמשרד יוזם היום את איחוד המועצות.
ראובן ריבלין: אנחנו מקבלים ומבינים שההצהרה הזו נותנת רק דקלרציה לחלק מהנפשות הפועלות.
ראובן ריבלין: אני מודיע לכם שהמועצה לכבלים, חשובה ככל שתהיה, היא לא חשובה כמו משרד התקשורת.
ראובן ריבלין: לכן, תוך שמירה על זכויות כל העבודה של משרד התקשורת, אני מסכים שהסעיף הזה יהיה כך, על מנת שניתן דקלרציה למועצה.
אברהם פורז: אנחנו ממשיכים: "18.
אברהם פורז: בכותרת סימן ג ' לפרק ב'1 לחוק העיקרי, במקום "זיכיון לשידורי כבלים" יבוא "רשיון לשידורי כבלים".
אברהם פורז: "19.
אברהם פורז: בסעיף 6ז לחוק העיקרי (1)
אברהם פורז: בכותרת השולים, במקום "זיכיון ופטור ממובת רישוי" יבוא "חובת רשיון"; (2) במקום סעיפים קטנים (א) ו- (ב) יבוא: "(א) לא ישדר אדם שידורי כבלים, אלא אם כן קיבל מאת השר רשיון לשידורי כבלים לפי פרק זה".
אברהם פורז: אני מציע שכרגע ייכתב בסוגריים - - השאלה הערכית, שאני רוצה לברר אותה עם שר התקשורת – האם הוא רוצה עדיין לתת חתימת קיום, דבר שמאפשר לו, נניח במקרים של חריגה מסמכות – לא לחתום, או מאפשר לו להורות למועצה לקיים דיון חוזר.
יזהר טל: יש עוד אפשרות.
יזהר טל: אנחנו הגשנו הצעה מפורטת.
אברהם פורז: אני כבר אומר לכם שאני אקבל את דעתו, כל עמדה שהשר יגבש – כך או כך.
אברהם פורז: תביאו לנו שני ניסוחים – האחד שבו השר חותם חתימת קיום ויש לו אפשרות גם לעצור את ההליך, ולבקש דיון חוזר במועצה, והאחר – שהמועצה עצמה נותנת - -
יזהר טל: הנושא הזה זה השינוי המשמעותי ביותר שהוועדה החליטה עליו בהצעת החוק הממשלתית.
יזהר טל: השינוי הזה, שבו אמרו שהשר לא יתעסק בענייני תוכן, שכן זה תחום העיסוק של המועצה – זה, במהות, שינוי משמעותי ביותר.
יזהר טל: לכן, אחרי שהוועדה עשתה את השינוי הזה, וגם את השינוי שנמשך ממנו זה שהחלק הטכנולוגי של מוקד השידור עבר לרשיון בזק, קיבל רשיון השידורים אופי אחר, אופי שמרכז הכובד שבו עובר אל המועצה.
אברהם פורז: למה אתה מנסה לשכנע אותי?
אברהם פורז: שכנע את השר.
אברהם פורז: אנחנו לא דנים בזה.
אברהם פורז: תשכנע את השר בעמדתך, ואני אוטומטית אקבל את עמדתו.
יזהר טל: מה שאני רוצה לומר שזה לא מצב של עמדת שר או עמדת נוספת.
יזהר טל: אני מבקש שתיתן לי להשלים את דבריי.
יזהר טל: הנושא הזה חשוב, ואני מבקש שגם עמדה שאולי לא מקובלת על מה שנאמר – תיאמר.
יזהר טל: אני רוצה לומר שלאחר שהיה השינוי המשמעותי הזה, הצענו, תחת הנחיה שלך, הצעה אלטרנטיבית.
יזהר טל: זה לא עומד באופן דיכוטומי – חתימת קיום של השר או שהכל בידי המועצה.
יזהר טל: יש גם איזושהי דרך ביניים, אותה אנחנו הצענו.
יזהר טל: לכן, אם כאן מסוכם שזה יידון בהמשך, אני רוצה שיירשם שזו לא בחירה דיכוטומית בין חתימת קיום חסרת משמעות לבין הכל בידי המועצה.
יזהר טל: יש דרך נוספת, ואותה אנחנו מבקשים להציג.
ראובן ריבלין: אין זה דבר שהובא לפנינו כתקדים שפוגע בדרכי חיים שלא הכרנו קודם.
ראובן ריבלין: יש פעמים רבות שיש לגורם חתימה קיומית, כאשר שיקול הדעת נתון לגורם אחר.
ראובן ריבלין: מאפשרים לייחד לגוף החותם את החתימה הקיומית, ובמקרים יוצאים מן הכלל גם להתערב.
ראובן ריבלין: למשל – נשיא המדינה, פורמלית, יכול לנמק מדוע הוא לא חותם על חוק של מדינת ישראל.
ראובן ריבלין: עד היום לא קרה דבר כזה.
ראובן ריבלין: אומרים שלמרות שלשר אין כל נגיעה לדברים, כי לא רוצים שהפוליטיקה תיכנס לנושאים שצריכים להיות מנותקים מכל השפעה פוליטית - שיהיה לגוף אחר סמכות.
ראובן ריבלין: השאלה היא האם אנחנו מייתרים את האחריות המוגבלת בידי האחריות הקיומית, אחריות שיכולים לעשות בה שימוש שלא כדין, על פי אמות מידה כאלה ואחרות.
ראובן ריבלין: אני אדיש לחלוטין אם ישללו משר התקשורת את החתימה.
ראובן ריבלין: אני גם מוכן לחיות עם המצב כפי שהוא, שיש חתימה קיומית לשר.
ראובן ריבלין: יבוא העניין בפני חברי הכנסת, והם יצביעו כפי שהם רוצים.
ראובן ריבלין: אין פה שום עקרון משפטי.
ראובן ריבלין: יש ויכוח אצלנו בתוך המשרד.
דני רוזן: הפכנו את זה לשאלה של חתימת קיום ולא זו הבעיה בכלל.
דני רוזן: הבעיה היא אחרת.
דני רוזן: הוגשה הצעת חוק ממשלתית, הוועדה דנה באריכות וקיבלה החלטה לעשות שינוי מהותי שהמשמעות שלו היא לתת הרבה יותר סמכויות למועצה.
דני רוזן: אני לא מתווכח.
דני רוזן: עכשיו הבעיה היא ליישם את זה.
דני רוזן: בקטע הזה היו ויכוחים שאי אפשר היה להכריע אותם.
דני רוזן: מה שחשוב לזכור הוא שאת ההחלטות של הוועדה צריך ליישם.
דני רוזן: הכוונה היא שהחוק יהיה מה שהוועדה החליטה.
דני רוזן: הדבר הנוסף – שאחרי שהוועדה גומרת את דיוניה ויש חוק, צריך גם לחיות עם החוק כפי שהוועדה התכוונה.
דני רוזן: יש פה תהליך טכני של יישור, של קיפול החלטות הוועדה לתוך החוק בצורה נכונה.
דני רוזן: קטע אחד, הקטע שדן ברשיון בזק – העברנו.
דני רוזן: אני חושב שהוא גמור.
דני רוזן: הקטע של המועצה אינו סגור, לדעתי, לפחות טכנית.
דני רוזן: אני מקווה שנסגור את העניין בתוך המשרד, ביום ראשון.
אברהם פורז: אני מודיע בזה מראש, שאני אאמץ את העמדה שלכם, בקטע הזה.
ערן תמיר: אפשר לחזור לסעיף 19 להצעת החוק ולדון בפסקה 2 בסעיף קטן (ב).
אברהם פורז: "לא יקים אדם ולא יקיים ולא יפעיל מוקד שידור לצורך קיום שידורים בידי בעל רשיון כללי לשידור, אלא אם קיבל לכך רשיון לפי סעיף 4 ובהתאם לתנאיו".
אברהם פורז: אנחנו מאשרים את זה.
עמי גניגר: אני מצטער, אני לא מבין את הסעיף.
עמי גניגר: אני מקיים מוקד שידור לזכייני ערוץ 2.
עמי גניגר: אנחנו מקיימים בחברת בת כמה מוקדי שידור שעליהם אנחנו מעבירים שידורים לעתים ללווין, לעתים לכבלים, ובעיקר לזכייני ערוץ 2.
עמי גניגר: הנוסח הזה של הסעיף נראה כך על פניו כאילו שאני צריך רשיון, על עסק שכבר קיים.
דידי לחמן מסר: חוק הרשות השניה אומר שלא צריך רשיון לפי חוק הבזק, אלא רק - -
אברהם פורז: השאלה היא אחרת: מה דינו של אדם שהוא בסך הכל קבלן משנה של מישהו, ואין לו שום דבר עצמאי, אלא הוא רק מספק לבעל רשיון.
אברהם פורז: רבותיי, אני אומר כך: אין לנו זמן עכשיו להתחיל לבדוק ניסוחים.
אברהם פורז: אני מבקש שיהיה רשום: אדם שהוא קבלן משנה של מישהו, ומייצר עבורו חומרים, והוא מעביר לו אותם באיזושהי דרך, זה לא עניין לסעיף הזה.
אברהם פורז: הוא יכול להעביר לו בכל דרך שהיא, זה לא שייך לעניין הזה.
אברהם פורז: הוא לא זקוק לרשיון.
אברהם פורז: ככל שהסעיף לא עונה לבעיה הזו, הוא יתוקן בהתאם.
אברהם פורז: אנחנו ממשיכים: "6ח1.
אברהם פורז: במתן רשיון לשידורי כבלים ובקביעת תנאים בו, יובאו בחשבון, בין השאר, שיקולים אלה: (1) מדיניות הממשלה בתחום התקשורת; (2) שיקולים שבטובת הציבור:...."
דני רוזן: אולי שיהיה כתוב: "בתחום הבזק ובתחום השידורים".
אברהם פורז: מה משרד המשפטים אומר על כך?
דידי לחמן מסר: אתה רצית לקרוא לחוק הזה חוק התקשורת, ולכן זה המונח שנכנס.
דידי לחמן מסר: השאלה היא שאלה בלשנית - האם אנחנו אומרים שהמונח "טלקומוניקציה" - -
ראובן ריבלין: זה אותו הדבר?
דידי לחמן מסר: אפשר לומר "תקשורת ושידורים".
דני רוזן: "בזק ושידורים".
אברהם פורז: נגה ענתבי תחליט מה צריך לעשות.
אברהם פורז: אנחנו מדברים גם על תקשורת המונים וגם על טלקומוניקציה.
ראובן ריבלין: אני מדבר על המונח "בזק" כמונח משפטי לשוני.
ראובן ריבלין: יש לנו בארץ, בתוך המסגרת והמערכת התקשורתית מותג שנקרא "בזק".
ראובן ריבלין: אנחנו לא מתכוונים לשלול את המותג הזה מחברה ששנותיה כשנות המדינה, ואף מעבר לזה.
דני רוזן: לא, רק מ- 82.
ראובן ריבלין: "בזק" זו מילה נרדפת לתקשורת.
ראובן ריבלין: אני בהחלט מציע שבחוק נעשה הפרדה מוחלטת בין חברת בזק לבין הבזק כתקשורת.
ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לקרוא לזה חוק התקשורת.
מיכאל איתן: אם נקרא לזה חוק התקשורת, הציבור יבין שמדובר בעיתונות ובכלי התקשורת.
אברהם פורז: הכוונה היא מדיניות הממשלה, גם בתחום תקשורת ההמונים, מה שנקרא mass media וגם בתחום הטלקומוניקציה, המכונה "בזק".
אברהם פורז: הנוסח המדויק, ככל שהוא יהיה טעון שינוי, ייבדק.
אברהם פורז: אני ממשיך בקריאה של 6ח1: "(3) התאמתו של מבקש הרשיון שידורי כבלים; (4) תרומת מתן הרשיון לתחרות בתחום השידורים, ריבוים וגיוונם ולרמת השירותים בהם;" "6ח2.
אברהם פורז: לא יינתן רשיון לשידורי כבלים אלא אם כן נתקיימו במבקש הרשיון לפחות תנאים אלה: (1) הוא אזרח ישראלי ותושב ישראל, או הוא תאגיד רשום בישראל, ולעניין רשיון כללי לשידורי כבלים, 33% לפחות מכל סוג של אמצעי השליטה בתאגיד כאמור, מוחזקים בידי אזרח ישראלי ותושב כאמור..." - -
בני איינהורן: בוועדה סיכמנו 20, לבזק זה 20.
בני איינהורן: למה להעלות את זה?
דידי לחמן מסר: אני רוצה להזכיר במה מדובר.
ראובן ריבלין: תסבירי לנו, בבקשה, למה בכל המקרים זה 20 אחוז ופה זה 33 אחוז.
דידי לחמן מסר: זה היה 51 אחוז והם רוצים להוריד את זה ל- 20 אחוז.
דידי לחמן מסר: בחוק הקיים זה 51 אחוז.
דידי לחמן מסר: זיכיון לשידורי הכבלים העלה לנו את חזקת הישראליות.
דידי לחמן מסר: אנחנו מבחינים עד עכשיו בחקיקה בין טלקומוניקציה – בזק, ששם זה 20 אחוז, לבין שידורים, שזה ישראליות מוחלטת.
דידי לחמן מסר: גם בזכייני ערוץ 2 וגם בזכייני ערוץ 3 - -
ראובן ריבלין: אפשר להשוות את זה ללווין?
מיכאל איתן: למה האבחנה?
דידי לחמן מסר: אני רוצה בתוכן.
דידי לחמן מסר: הרי בסך הכל מה עשינו בחוק עכשיו?
דידי לחמן מסר: עד עכשיו הבדלנו בין רשיון תשתית ורשיון שידורים.
דידי לחמן מסר: רשיון התשתית, לרבות מוקד השידור, זה נושאי טלקומוניקציה מובהקים, ואין בהם כל דרישה לישראליות, מעבר לדרישה שחלה לגבי כל הרשיונות האחרים, שזה משהו כמו 20 אחוז - -.
דידי לחמן מסר: יחד עם זאת, הלווין היה יצור אחר במערכת, וכתוצאה מכך שהיה בו גם שילוב של תשתית וגם של תוכן, לא יכלו להחיל עליו את מגבלת ה- 51 אחוז.
דידי לחמן מסר: השאלה היא האם מדינת ישראל רוצה להיות מדינה שהשידורים בה, התכנים – לא התשתית, הם בידי גורמים זרים.
דידי לחמן מסר: נקודת הישראליות משפיעה על התרבות, על הטעמים.
דידי לחמן מסר: יש כאן ויכוח – האם ישראלי יותר חרד לתרבות הישראלית ולתכנים הישראלים מאשר זר.
דידי לחמן מסר: לקחנו רשיון.
דידי לחמן מסר: יש פה רק שידורים – איזה ערוצים יהיו, איזה תכנים, זה הכל.
דידי לחמן מסר: היום, בזכיינות ערוץ 2 דיברנו על 51 אחוז בעלי מניות בתאגיד שיהיו אזרחים ותושבים ישראלים, כאשר מדובר על שני ימים בשבוע.
דידי לחמן מסר: אנחנו עוסקים פה באריזה של 70 ערוצים ויותר.
דידי לחמן מסר: אני מציעה שאם לא 50, אם לא 33 או מספר מהותי, אין משמעות למיעוט.
ראובן ריבלין: הדברים האלה באים כמובן לידי שיקול.
ראובן ריבלין: אני הייתי רוצה 100 אחוז ציונות.
ראובן ריבלין: מה אפשר לעשות שלפעמים היצירה הישראלית המקורית לא מוצאת חן בעניי כל כך?
ראובן ריבלין: אולי נקבע גם כמה אחוזים יהיו לכל צד במפה הפוליטית בישראל?
ראובן ריבלין: כמובן שלא.
ראובן ריבלין: אנחנו מתכוונים שתהיה כמה שפחות רגולציה על תוכן, ובלבד שהיצירה הישראלית תישמר.
ראובן ריבלין: ביצירה ישראלית יש בהחלט מחלוקות על תוכן.
ראובן ריבלין: בהחלט יש דברים שאנחנו מחויבים בהם: ביטחון המדינה, וכן הלאה.
ראובן ריבלין: לכן קבענו כאשר אנחנו פותחים את המדינה להשקעות ומבקשים ממשקיעים מחו"ל להשקיע כאן, הגבלות מסוימות.
ראובן ריבלין: מצד שני אי אפשר להגביל.
ראובן ריבלין: צריך למצוא את הנוסחה העדינה.
ראובן ריבלין: כמובן שאפשר להתווכח על אחוזים.
ראובן ריבלין: אין סוף לוויכוחים.
אברהם פורז: אז כמה זה בלווין, 26 אחוזים?
אברהם פורז: שיהיה בדיוק כמו בלווין.
ראובן ריבלין: כן, ואני מציע לחברי הכנסת כך לאשר את זה.
מיכאל איתן: כאשר אנחנו עושים את החקיקה, אנחנו צריכים להטביע את חותמנו במישור הכללי: פחות ביורוקרטיה, חקיקה יותר ברורה, לא להכניס דברים שאנחנו לא משוכנעים בהם.
מיכאל איתן: כולנו יודעים שאין לזה משמעות.
מיכאל איתן: אני אומר שמבחינת האינטרסים, שליטה במשדרים, שליטה בתשתית, היא הרבה יותר חשובה.
דידי לחמן מסר: על זה ויתרו מזמן.
מיכאל איתן: אם שם ויתרו, אז פה בטח לא צריך.
מיכאל איתן: מה צריך את זה?
מיכאל איתן: למה לא להשתחרר בבת אחת מדבר שאין לו שום משמעות, שאנחנו לא רוצים אותו, רק בגלל פחד מסוים?
עופרה שלוסמן: אני מרשות החברות הממשלתיות.
עופרה שלוסמן: רציתי להזכיר, בקשר למה שאמר חבר הכנסת מיכאל איתן, שבנושא של בזק אמרנו שהבעלות הישראלית צריכה להיות 20 אחוז, וזה על נושא התשתית.
עופרה שלוסמן: כי אלה ההסכמות שהגענו אליהן.
מיכאל איתן: על תשתית יש הגיון מסוים, כי יש כאן עניינים שנוגעים ממש לביטחון המדינה.
מיכאל איתן: שליטה בתשתית תקשורת יכולה לפגוע בביטחון המדינה.
מיכאל איתן: שליטה בתכנים זה כלום.
מיכאל איתן: אני שואל: מה עדיף, שליטה במשדרים ובתשתית או בתכנים?
עופרה שלוסמן: רציתי להזכיר שבזק בעצמה לא תוכל לתת שירותים בעצמה, כי צריך להקים חברה בת.
עופרה שלוסמן: מי שיהיה מעליה, יכול להיות ב- 20 אחוז ישראלי, ודרך השרשורים – שם הבעיה ושם המגבלה שיכולה להיות על המחזיק בבזק.
נעמי חזן: הסעיף הזה מניח שיש קשר בין שליטה לבין תוכן, ועל זה הוויכוח.
נעמי חזן: אני לא משוכנעת באופן טוטלי שיש, אבל זה מעלה את הסבירות שיהיה קשר כלשהו.
נעמי חזן: לכן הדיון על אחוזים נראה לי מעט מגוחך, כי יש פה בעצם שתי אפשרויות: או שליטה מלאה, ולכן זה 51 אחוזים, או כל דבר שהוא פחות מ- 50 אחוזים, משאיר בעצם סימן שאלה לגבי הנחת העבודה.
נעמי חזן: 33 אחוזים לא נראה הגיוני מהסיבה שבלוויינים יש 26 אחוזים, ואי אפשר להסביר את ההפרש הזה.
נעמי חזן: בכל מקרה זה צריך להיות אחיד.
נעמי חזן: אני פשוט מעלה את הסוגיה, שהנחת הקשר בין השליטה לבין התוכן היא לא בהכרח נכונה ואם הכוונה להגביר את התכנים הישראלים והיצירה הישראלית , לא בטוח שזה הכלי הנכון.
ראובן ריבלין: זאת לא הכוונה.
נעמי חזן: דבר נוסף – אני חייבת להעיר על מה שאמר חבר הכנסת מיכאל איתן לפני רגע – שכל המטרה של החקיקה זה להבהיר, לחדד, להפוך את הדברים לברורים יותר.
נעמי חזן: אני רוצה לומר שאני לא ראיתי חוק כל כך מורכב ומסובך כמו החוק הזה.
נגה רובינשטיין: לעניין ההשוואה ל- 20 אחוז של חברת בזק – יש גם את צו הבזק, ויש תקנון, ויש כל מיני מגבלות נוספות שחלות על החברה.
נגה רובינשטיין: אנחנו לא רוצים להטיל מגבלות נוספות כאלה על חברות שידורים - -
אבי (אברהם) גבאי: זה לא קשור.
נגה רובינשטיין: זה ועוד איך קשור.
נגה רובינשטיין: הוא אמר שרוצים לשמור על ישראליות – יש 20 אחוז ישראליות בתשתית.
שלומי יואל: אנחנו כבר משתתפים בפעם השלישית בישיבה, ולכן אנחנו שמים לב לתהליך.