GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן ישעיהו: חיילים ואנשים בטווח גילאים שבין שני הפלחים מסתדרים.
רונן ישעיהו: אף אחד לא דואג להם.
אברהם פורז: אני אגיד לך מה אני חושב.
אברהם פורז: בנסיבות חמורות צריך להיות כתב אישום, ובנסיבות קלות קנס של 250 שקל.
שולמית שמעון: בנסיבות חמורות זה כתב אישום.
אברהם פורז: יש מקרים שהעבירה היא לגמרי טכנית.
אברהם פורז: אני למשל כהולך רגל לא כופה את זכות הקדימה שלי, למרות שהיא קיימת.
אברהם פורז: אני לא ארד לכביש, שיש בו תנועה יחסית דלילה ונוסעים בו יחסית מהר, ואחליט שעכשיו אני עובר ושהנהגים יבלמו בחריקת בלמים.
מוטי פלדמן: אגב, עושים את זה.
מוטי פלדמן: חלק לא מבוטל של האזרחים עושה את זה.
אברהם פורז: נניח שבמקרה כזה לא יכול להיות ויכוח, שהרי ברגע שהולך רגל יורד לכביש זאת זכות אבסולוטית, אבל אני לא רוצה שיהיו מצבים שכל העניין הזה יתקדם מעט ומייד יוטל קנס של 500 שקל.
חוה ראובני: מצד שני תרשו לי לייצג את נקודת הראות של הולך הרגל.
חוה ראובני: יש לי תפיסה שתקנות התעבורה עשו איזושהי חלוקה מרחבית, מה מיועד למי.
חוה ראובני: אני חושבת שהמסר שצריך לצאת מפה זה שאנחנו מתכוונים לזה ברצינות.
חוה ראובני: אם מדברים על הולך רגל שקופץ לכביש, צריך לדעת שלפעמים אם הולך הרגל לא יקפוץ לכביש, הוא לעולם לא יחצה את הכביש עד לשעה 1:00 בלילה כשהתנועה תהיה דלילה יותר.
אברהם פורז: האם אפשר לתקן שתי תקנות:
אברהם פורז: האחת שמדברת על אי מתן זכות קדימה, ובשנייה ייאמר "בנסיבות שקופחה זכותו של הולך הרגל"?
שולמית שמעון: היום מצב כזה כבר קיים.
אברהם פורז: יש נסיבות מחמירות?
שולמית שמעון: יש נסיבות מחמירות.
שולמית שמעון: נסיבות מחמירות נשארות הזמנה לדין.
אברהם פורז: אם אני לא טועה, תמיד שמורה הזכות לא לתת ברירת קנס, אלא לבקש להישפט.
שולמית שמעון: עד כמה שאני זוכרת, גם היום זה 500 שקל.
אברהם פורז: לפי מיטב ידיעתי, גם היום אפשר להגיד שאין ברירת קנס, אלא משפט.
אברהם פורז: הייתי מציע שנתקן שתי תקנות: אחת שאומרת שעל אי כיבוד זכות קדימה "רגילה" יוטל קנס של 250 שקל, ובנסיבות מחמירות - 750 שקל, ואם השוטר חושב שצריך לזמן למשפט, יהיה משפט.
שולמית שמעון: למונח "נסיבות מחמירות" יש משמעות חוקית.
אברהם פורז: לא, בנסיבות שיש בהן משום סיכון הולך הרגל.
רונן ישעיהו: הולך הרגל הוא חסר אונים.
רונן ישעיהו: אנחנו חייבים לשדר את חומרת העבירה.
אברהם פורז: מתפקידי להציע לכם דברים.
אברהם פורז: אני מציע שעל אי מתן זכות קדימה יוטל קנס של 250 שקל, ועל אי מתן זכות קדימה בנסיבות שיש בהן כדי לסכן את הולך הרגל יוטל קנס של 750 שקל.
יפעת רווה: ההנחה היא שבכל מקרה אלה נסיבות שיש בהן כדי לסכן את הולך הרגל.
אברהם פורז: לא, זה לא נכון.
אברהם פורז: זה כמו לא לעצור באור אדום, כשברור שהצומת פנוי ואין אף אחד שני קילומטר מכל צד.
רונן ישעיהו: אבל אתה לא יודע זאת.
אברהם פורז: כשיש ראות טובה.
רונן ישעיהו: אין דבר כזה.
רונן ישעיהו: כשהנהג נוהג, הוא לא מסוגל לדעת זאת.
רונן ישעיהו: בדיעבד אתה יכול לדעת זאת, אבל לא תוך כדי נהיגה.
אברהם פורז: איך אתה פותר בעיה של צומת לא מרומזר?
אברהם פורז: אתה אומר: תן זכות קדימה, ואז תעבור.
אברהם פורז: אז בואו נתייחס לרמזור בשעה 2:00 בלילה בדיוק באותה נורמה.
רונן ישעיהו: ואכן בתנאים מסוימים, הצומת הלא מרומזר שעדיין הנימוס מספיק לו, כבר לא עוזר, קודם כל בגלל שאין נימוס, ושנית בגלל שאין לנהג יכולת פיסיולוגית לשפוט, ושם הפרופורציות של אי הבנה מגיעות לשיעור כזה שאי אפשר להשתלט עליו.
רונן ישעיהו: אז נולד הרמזור, וזה עובד.
אברהם פורז: תאמין לי שלפעמים באמצע הלילה אני מגיע לרמזור, יש ראות מצוינת לכל הכיוונים, ואני סתם עומד ברמזור, כי אין אף אחד.
אברהם פורז: תאמין לי שבלי להיות סופרמן או טייס של חיל האוויר, אני רואה לכל הכיוונים ואין אף מכונית, ואני האידיוט היחיד שעומד שם.
רונן ישעיהו: זה לא בנוי עליך.
רונן ישעיהו: זה בנוי על 2.7 מיליון נהגים מכל הגילאים, שגם יכולים להיות עייפים.
אברהם פורז: שחלקם עיוורים.
רונן ישעיהו: יכולת הניתוח של הנהג היא די תיאורטית.
יפעת רווה: בניגוד לעבירה הזאת של צומת שאתה יכול לעבור אותו גם אם אין שום סיכון מעשי בגלל שאין אף אחד שעובר באזור, בעבירה של הולך רגל אין בכלל עבירה אם הולך הרגל עוד לא התחיל לחצות את הכביש.
אתי בנדלר: אדוני היושב ראש, כדי שנדע על מה מדובר, לא מדובר כאן סתם על מתן זכות קדימה, או על האטה לפני מעבר חציה לראות שמא יירד הולך הרגל לכביש.
אתי בנדלר: אולי כדאי שאקרא את התקנה שעליה מדובר.
אתי בנדלר: כותרת השוליים היא "הולכי רגל במעבר חציה": "נוהג המתקרב למעבר חציה, והולכי רגל חוצים במעבר, יאפשר להם להשלים את החצייה בבטחה ואם יש צורך בכך יעצור את רכבו לשם כך.
אתי בנדלר: " זאת אומרת שלא מדובר כאן סתם על מתן זכות קדימה, אלא על כך שהולכי הרגל כבר נמצאים במעבר חציה, והנהג לא מאפשר להם להשלים את החצייה.
אברהם פורז: האם אין תקנה שאומרת שאם אני מתקרב למעבר חציה ורואה הולך רגל שעומד בכביש, אני צריך לעצור ולתת לו זכות קדימה?
שולמית שמעון: אין שום תקנה אחרת.
אברהם פורז: אם כך, הוא חייב להתחיל לחצות את מעבר החצייה.
אתי בנדלר: רק צריכים לתת לו להשלים את החצייה בבטחה.
אברהם פורז: אם כך, אני מסכים שהקנס שיוטל יהיה 500 שקל.
יפעת רווה: אנחנו עוברים למספר סידורי 87.
אברהם פורז: מה זה כביש חסום חלקית?
אתי בנדלר: זאת סצינה מחיי היום יום כשנשאר רק מסלול אחד, ואז רכבים משני המסלולים מנסים להתגנב לאותו מסלול.
אתי בנדלר: התקנה אומרת: "כביש שנחסם או שנשאר בו מקום לתנועה בכיוון אחד בלבד, יציית עובר דרך לסימון הניתן על-ידי שוטר, אתת או תמרור; לא היה בו אחד מאלה ייתן עובר דרך שנתיב תנועתו נחסם, זכות קדימה לבא כנגדו.
אברהם פורז: בסדר, 250 שקל.
אברהם פורז: אנחנו עוברים למספר סידורי 88 – איסור עצירה וחניה בדרך מהירה ובינעירונית.
שולמית שמעון: "הנוהג רכב בדרך שאיננה עירונית, המסומנת כדרך ראשית או אזורית על ידי תמרור מודיעין לא יעצור את רכבו, לא יעמידנו, לא יחנהו ולא ישאירנו עומד על הכביש או על שולי הדרך, בין בהשגחה ובין שלא בהשגחה.
שולמית שמעון: " מדובר באחת הבעיות בדרכים שאינן עירוניות, כשמשאירים רכב.
אברהם פורז: אני מבין כשמדובר ברכב שהשאירו אותו, אבל מה לגבי מישהו שעוצר בשוליים לרגע?
אתי בנדלר: כי הילד צריך להתפנות.
אתי בנדלר: כביכול העבירה היא עבירה קפידה, וכאן את משאירה את זה לשיקול דעתו של השוטר.
אברהם פורז: יש הבדל בין חניה לבין עצירה.
אברהם פורז: עצירה כדי להתפנות זו לא חניה.
אברהם פורז: בואו נקבע איסור חניה.
יפעת רווה: תקנה משנה (ב) אומרת: "הוראות תקנת משנה (א) לא יחולו על – העלאת נוסעים או הורדתם בשולי הדרך; פעולות חילוץ נפגעים או רכב שיצא מכלל פעולה; ביצוע עבודות ציבוריות" וכו'.
אתי בנדלר: לא כל כך ברור מה זאת תקנה (ג).
יפעת רווה: "בדרך מהירה אסורה העלאת נוסעים או הורדתם או עצירת רכב" וכו'.
אברהם פורז: זה מתוך הנחה ששוטרים גם יפעילו שיקול דעת.
מוטי פלדמן: דרך אגב, גם אם נהג עוצר ומדבר בפלאפון בצד, השוטר בדרך כלל מבקש ממנו לסיים מהר את השיחה ולהמשיך בנסיעה.
מוטי פלדמן: אני אומר זאת מניסיון.
אתי בנדלר: אבל לא רק זה.
אתי בנדלר: תקנת משנה (ב) איננה חלה על דרך מהירה, זאת אומרת שאם רוצים לעצור דווקא בדרך מהירה – אם אני מבינה נכון, ותקני אותי אם אני טועה – אסור לעצור.
אברהם פורז: מותר לעצור.
אתי בנדלר: לא בדרך מהירה.
יפעת רווה: בתקנה (ה) כתוב: "הוראות תקנות משנה (א), (ב) ו-(ג) לא יחולו על עצירתו או העמדתו של רכב שהיה הכרח לעצרו ולהשאירו עומד באופן זמני על פני הכביש עקב קלקולו".
אתי בנדלר: זה משהו אחר.
יפעת רווה: יש הנחה שבדרך מהירה יש סכנה לעצור.
אתי בנדלר: בדרך ירושלים-תל-אביב אסור לך לעצור לשום מטרה שהיא.
יגאל ביבי: גם לא להתפלל מנחה?
יפעת רווה: משער הגיא זאת לא דרך מהירה, ויש מקומות שאפשר לעצור שם.
שולמית שמעון: כי הירידה מהדרך והעלייה לדרך הם מסוכנות מאד.
אברהם פורז: אמנם המדינה שלנו קטנה והכבישים שלה צרים, אבל אין מקומות כמו בחוץ לארץ שיש בהם מעין אי, שמאפשר לך ללכת לשירותים.
חוה ראובני: המרחק בין מחלפים הוא קטן.
רונן ישעיהו: יש תחנות דלק.
אברהם פורז: קנס של 250 שקל על עצירה בדרך מהירה זה הגיוני.
יגאל ביבי: אם כך, אני צריך לשלם כל יום 250 שקל.
יגאל ביבי: כל מי שנוסע בכביש ירושלים-תל-אביב רואה כל הזמן מכוניות של החבר'ה שמתפללים מנחה עוצרות בשוליים.
רונן ישעיהו: זה מאד מסוכן.
יגאל ביבי: אתה כל הזמן רואה שאחרי שיוצאים מהפקק בתל-אביב, יש אנשים שנאלצים לעצור באמצע הדרך כדי להקיא או לעשות דברים אחרים.
יגאל ביבי: אני לא חושב שזה גורם לתאונות.
יגאל ביבי: אני לא ראיתי בהרבה מדינות בעולם שוליים כמו שיש אצלנו, במקום שיקצו עוד נתיב בשוליים האלה ומפרצי חניה כמו שרואים בכל העולם.
יגאל ביבי: לדעתי, מע"צ אצלנו לא מתפקד כמו שצריך.
יגאל ביבי: לדעתי, בכביש ירושלים-תל-אביב היו צריכים להיות שלושה נתיבים, ובכל מאה מטר מפרץ חניה.
חוה ראובני: האיסור קיים.
חוה ראובני: השאלה היא רק מה יהיה העונש עליו.
חוה ראובני: האם כל מקרה כזה יהפוך לכתב אישום, או שנקבע עבירת קנס?
אברהם פורז: העבירה קיימת, ואנחנו רק צריכים לקבוע את גובה הקנס.
אברהם פורז: אפשר לקבוע 100 שקל.
רונן ישעיהו: קודם כל אנחנו מאד גאים בשוליים שלנו, שהם טובים יותר.
יגאל ביבי: זה בזבוז משאבים.
יגאל ביבי: שלושה נתיבים היו חוסכים את הפקקים.
רונן ישעיהו: זה מבטא תכנון סלחני, כשלא יכול להיות שכל טעות קטנה של נהג ישר תעיף אותו לגדר.
יגאל ביבי: אז כל העולם טועה?
רונן ישעיהו: לא, בכל העולם בדרכים המהירות באמת יש שוליים באותו רוחב.
רונן ישעיהו: יש דרכים אזוריות, פנימיות, חקלאיות ומקומיות, ששם באמת השוליים "נמוכים", וגם אצלנו כך, גם אצלנו אין שוליים בכל מקום.
רונן ישעיהו: אבל בדרך ייצוגית שהיא גולת הכותרת שלנו היום, כמו כביש מספר 1, או בעתיד כביש מספר 6, זה לא יכול להיות.
יגאל ביבי: שלושה נתיבים עדיפים על שוליים כאלה.
רונן ישעיהו: נישאר עם חילוקי הדעות, אבל העצירה בשוליים היא סכנה.
רונן ישעיהו: אכן היו תאונות – ותעיד על כך נציגת המשטרה – של אנשים שירדו מהכביש מהסיבות המוצדקות ביותר בעולם ונדרסו, אז אתה אומר שזה בסדר?
רונן ישעיהו: זה לא בסדר, ואנחנו מנסים למנוע אותן.
רונן ישעיהו: מה זה חשוב שהסיבה מוצדקת?
רונן ישעיהו: אז בגלל זה צריך להיהרג?
רונן ישעיהו: אנחנו מנסים למנוע את המצב.
יגאל ביבי: אם הנהג צריך להתפנות והוא ממשיך לנהוג, זה יכול להיות יותר מסוכן.
יפעת רווה: הכבישים אצלנו הם לא כל כך ארוכים.
יפעת רווה: החלק של האוטוסטרדה הוא לא כל כך ארוך.
אברהם פורז: האם יש דרגה בין 100 ל-250 שקל?
יגאל ביבי: אני מציע קנס של 100 שקל.
יפעת רווה: החלק של האוטוסטרדה גם בכביש ירושלים-תל-אביב הוא ברובו לא אוטוסטרדה, כלומר: משער הגיא עד ירושלים זאת לא אוטוסטרדה, ויש שם מקומות רבים שאפשר לעצור בהם.
יפעת רווה: יש חלק אחד שהוא כביש מהיר.
יפעת רווה: מדובר בנסיעה של חצי שעה או שלושת רבעי שעה, ובחלק הזה זאת פשוט סכנת נפשות לעצור, גם אם הסיבה מוצדקת.
אברהם פורז: מתי מותר לעצור?
אברהם פורז: רק בגלל קלקול?
שולמית שמעון: כן, וגם אז צריך לפנות את הרכב בהקדם האפשרי, כדי שלא יהווה מפגע.
רונן ישעיהו: אם יש קלקול, מה אפשר לעשות?
יגאל ביבי: האם הדין הזה חל גם על מי שעוצר את הנהגים בגלל מהירות נסיעתם דווקא באוטוסטרדה הזאת?
יגאל ביבי: למה קיבלתי שם קנס של 750 שקל?
יגאל ביבי: האם המשטרה צריכה לשמור חוק, או רק אנחנו?
אברהם פורז: לא, השאלה היא האם לשוטר מותר להחנות על השוליים.
שולמית שמעון: כן, לצורך ביצוע התפקיד שלו - ותסתכל בתקנה 32 - אם אין דרך אחרת לבצעו.
יגאל ביבי: האם הרכב של השוטר לא מסכן את התנועה?
שולמית שמעון: חשוב להדגיש דבר אחד.
שולמית שמעון: השוטר לא מגיע לכל מקום שהוא רוצה להגיע ומחנה שם את רכבו.
שולמית שמעון: במקום שבו הוא עוצר, בדרך כלל הוא ימצא ישורת.
יגאל ביבי: את מדברת עם מי שעצרו אותו באמצע האוטוסטרדה בלי שום ישורת, במקום שמטילים 250 שקל קנס.
שולמית שמעון: אבל השוטר עשה זאת לצורך אכיפת החוק.
יגאל ביבי: מה זאת אומרת אכיפת החוק?
יגאל ביבי: אבל האם מה שהוא עושה לא מסכן את האזרחים?
יגאל ביבי: הרכב של השוטר לא מסכן אף אחד, והרכב של מי שמתפלל מנחה כן מסכן?
יגאל ביבי: חבר הכנסת פורז, האם אתה מבין את האבסורד?
יגאל ביבי: כשהרכב של השוטר חונה בשוליים ועוצר עוד שניים-שלושה רכבים, הוא לא גורם לתאונה, אבל כשאדם עומד בצורה מבוקרת בשוליים ומתפלל מנחה זה מסוכן...
חוה ראובני: אז לא יאכפו את החוק בדרך מהירה?
יגאל ביבי: תעשו מפרצים מיוחדים.
חוה ראובני: ואז כולם יידעו איפה נמצא השוטר.
יגאל ביבי: מה זה משנה, אבל אתם אומרים שעצירה בשוליים גורמת לתאונות.
יגאל ביבי: האם רכב של שוטר לא גורם לתאונות?
יגאל ביבי: אני לא מבין את ההגיון.
חוה ראובני: ההגיון אומר שזה מסוכן, אבל אי אפשר להפוך את הדרך המהירה לאזור חסין מאכיפת חוק.
יגאל ביבי: אם זה מסוכן, זה מסוכן גם לשוטר.
חוה ראובני: אז לא נאכוף את החוק גם בדרכים מהירות?
יגאל ביבי: חסרים מקומות?
יגאל ביבי: תהיה מצלמה שתצלם.
אברהם פורז: נוריד את הסכום ל-100 שקל, לפי הצעתו של חבר הכנסת ביבי.
אברהם פורז: אם זה יותר חמור, תגישו כתב אישום.
שולמית שמעון: אנחנו מתייחסים גם לצו הקודם, ובצו הקודם אנחנו מדברים על 165 שקלים.
שולמית שמעון: אם אתה מוריד את הסכום ל-100 שקלים, אתה כאילו מקל בכלל מחומרת העבירה.
אברהם פורז: האם את יכולה לקבוע שתי דרגות של קנס, ולהוסיף גם נסיבות שיש בהן סכנה?
חוה ראובני: בתקנה אין הבחנה, היא קובעת איסור אחד.
אברהם פורז: אנחנו מפחיתים את הקנס ל-100 שקל ברירת קנס, ומותר במקרים חמורים להגיש כתב אישום.
חוה ראובני: זה 60% מהסכום שהיה קיים.
אברהם פורז: לא נורא, זאת לא עבירה כל כך חמורה.
יפעת רווה: יכול להיות, אבל אם מסתכלים על כל הצו, יוצא שעבירות חניה הן יותר חמורות.
אברהם פורז: בכנסת יש גם תהליך דמוקרטי של הצבעה.
אברהם פורז: אין פה רוב ל-250 שקל, מה לעשות?
אברהם פורז: גם אם אני אהיה בעד, חבר הכנסת ביבי יהיה נגד, ואין רוב.
אברהם פורז: לכן אני מצטרף לדעתו, ואנחנו קובעים 100 שקל.
אתי בנדלר: תקנה 40(א) שאומרת: לא יסטה נוהג רכב מנתיב נסיעתו, אם עלול הדבר לגרום להפרעה או לסיכון.
אתי בנדלר: אתם בצו עצמו, במספרים סידוריים 45 ו-46, עשיתם הבחנה בין סטייה מנתיב תוך כדי הפרעה וסטייה מנתיב תוך כדי סיכון.
יפעת רווה: זה כתוב בתקנה עצמה.
יגאל ביבי: אז תתקנו את התקנה, מה קרה?
אברהם פורז: תתקנו את התקנה, ותבואו עם תיקון התקנה.
אברהם פורז: האם התקנה היא עשרת הדיברות?
לאה ורון: השתלבות בתנועה תוך כדי גרימת הפרעה ותוך כדי גרימת סיכון זה אותו דבר.
לאה ורון: זה מספר סידורי 84 ו-85.
יפעת רווה: שם גם כן לא קבענו 100 שקל גם במקרה הקל.
אברהם פורז: אנחנו עוברים למספר סידורי 89.
אברהם פורז: מה זה חניית גרור ורחב למעט באזור קנס מוגדל?
אברהם פורז: האם ההתייחסות היא לרכב חונה בניגוד לתמרור אין חניה?
יפעת רווה: "לא יחנה אדם רכב, לא יעמידנו ולא ישאירנו בדרך אם – רחבו עולה על 2.50 מטר, למעט רכב צה"ל שנעצר לשם מילוי תפקיד צבאי; הוא גרור או נתמך שנותק מגורר או תומך, אלא בעת ביצוע עבודות כאמור בתקנה 69(ב)(3).
אתי בנדלר: זאת אומרת שיוצאים מתוך הנחה, שרכב שהוא רחב מאד – למעלה מ-2.50 מטר – הוא מעצם הגדרתו מפריע לתנועה.
אברהם פורז: זה חל גם על משאית, לא?
מוטי פלדמן: רוחב של משאית הוא 2.55 מטר.
אברהם פורז: ומשאית רגילה לא?
מוטי פלדמן: לא.
אברהם פורז: זה בגלל שמדובר ברכב רחב ובולט.
חוה ראובני: יש טור של מכוניות חונות, והרכב הזה רחב פי שניים.
אברהם פורז: זאת אומרת שבמקום שמותר להחנות כלי רכב רגילים, רכב כזה אסור להחנות.
שולמית שמעון: רכבים כאלה גם תופסים יותר מנתיב בדרך כלל.
יגאל ביבי: אבל צריך להיות תמרור, לא?
אברהם פורז: לא, בעלי רכב כזה יודעים שאסור להם להחנות ברחוב רגיל.
אברהם פורז: אי אפשר לעבור בסמטה רגילה עם רכב כזה ולהחנות שם את הרכב.
חוה ראובני: גם לא כל אחד נוהג ברכבים כאלה, אלא אנשי מקצוע.
אברהם פורז: 250 שקל זה בסדר לגבי מספר סידורי 89.
אברהם פורז: במספר סידורי 90 מדובר על אותו דבר רק באזור קנס מוגדל.
חוה ראובני: מקומות שהוכרזו בתמרור כקנס מוגדל.
אברהם פורז: למה זה משנה?
חוה ראובני: יש מקומות שבהם אנחנו מגדילים את הקנסות.
רונן ישעיהו: חומרת הנזק היא אחרת.
רונן ישעיהו: קנס מוגדל מבטא את חומרת הנזק.
אברהם פורז: במקום שנקבע כאזור קנס מוגדל זה מפריע יותר.
אברהם פורז: בסדר, אז מספר סידורי 90 מאושר.
מוטי פלדמן: אני רוצה להסתייג מכך.
מוטי פלדמן: יש רשויות שמנצלות את המצב ומציבות תמרור ב29, כי יש להן עניין שיחנו במקומות אחרים.
מוטי פלדמן: עשתה את זה רשות הנמלים באזור חיפה.
אברהם פורז: לנו אין שיקול דעת איפה יוצבו התמרורים.
אברהם פורז: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהתמרור יוצב כדין וכראוי.
אברהם פורז: אתה יכול להגיד שהציבו תמרור לנכים ושאין נכים באזור.
אברהם פורז: רבותיי, מדובר באזור קנס מוגדל וגם בנהגים מקצועיים שאמורים לדעת איפה מותר להחנות.
אברהם פורז: כלי רכב כבדים כאלה לא צריכים להחנות ברחובות הערים, אלא במקומות מיוחדים.
אברהם פורז: מספר סידורי 91 – עצירה לשם רוכלות.
חוה ראובני: זה "גזלן".
יפעת רווה: "לא יעצור אדם רכב המיועד להובלות, ולממכר מזון, פרחים, סחורות, ציוד וכיוצא באלה למסחר או להובלות, לא יעמידנו, לא יחנהו ולא ישאירנו עומד לצדי דרך שאיננה דרך עירונית, אלא במקום שסודר ואושר על פי דין לחניית רכב כאמור מחוץ לרצועת הדרך והשוליים וסודרה אליו גישה למקום כאמור.
רונן ישעיהו: אלה מוכרי הפרחים והתותים לאורך הדרכים.
אברהם פורז: אבל זה לא שייך, עדיין מדובר במישהו עם רכב.
שולמית שמעון: מדובר רק על מישהו עם רכב, כי כאשר הוא עומד שם עם רכב, גם הוא תופס חלק מהדרך.
אברהם פורז: אבל לדעתי התקנה מוגזמת.
אברהם פורז: אתם צריכים לרשום שאסור לעשות זאת בכביש, אבל כן במקום שמיועד לכך.
שולמית שמעון: רשום מפורשות: "לא יעצור אדם רכב המיועד להובלות, ולממכר מזון, פרחים, סחורות, ציוד וכיוצא באלה למסחר או להובלות, לא יעמידנו, לא יחנהו ולא ישאירנו עומד לצדי דרך שאיננה דרך עירונית, אלא במקום שסודר ואושר על פי דין לחניית רכב כאמור מחוץ לרצועת הדרך והשוליים וסודרה אליו גישה למקום כאמור.
שולמית שמעון: "
אברהם פורז: במילים אחרים, אם הוא רוצה להעמיד את רכבו באמצע שדה ירוק, הוא לא יכול.
חוה ראובני: על הכביש הוא לא יכול.
רונן ישעיהו: אם הוא עומד בשדה שלו, כמו שאתה אומר, אז הוא עומד.
אברהם פורז: אבל לפי זה אסור.
שולמית שמעון: כתוב כאן "ולא ישאירנו עומד לצדי דרך".
שולמית שמעון: כשמדברים על צדי דרך, מדברים על השול.
אברהם פורז: האם זה ברור לגמרי שאם הוא באמצע שדה, אין לו בעיה?
שולמית שמעון: זה לא מעניין אותנו.
אברהם פורז: מדובר רק בדרכים בינעירוניות ולא בדרך עירונית, נכון?
שולמית שמעון: מדובר בדרך שאינה עירונית.
אברהם פורז: מבחינת תקנות התעבורה, אתה יכול לעמוד על יד מדרכה באמצע העיר ולמכור.
אברהם פורז: אולי מדובר בעבירת רוכלות לפי חוקי העזר, אבל לא בעבירת תעבורה.
אברהם פורז: 250 שקל זה הגיוני.
אברהם פורז: אנחנו עוברים למספר סידורי 92, סימון רכב שהתקלקל.
אברהם פורז: 100 שקל מספיק.
אברהם פורז: אף אחד לא שם משולש, ואם אתה שם אותו, גונבים אותו אחרי דקה.
אברהם פורז: אנחנו עוברים למספר סידורי 93, חניה ועצירה בהפרעה.
אברהם פורז: קראי את התקנה בבקשה, יפעת רווה.
יפעת רווה: "לא יעצור אדם רכב, לא יעמידנו, לא יחנהו ולא ישאירנו עומד באופן – שיש בו כדי להפריע או לעכב את התנועה; שהוא מסתיר תמרור או חלק ממנו מעיני עוברי דרך.
אברהם פורז: 250 שקל זה קנס הוגן.
אברהם פורז: עכשיו אנחנו עוברים למספר סידורי 94, כשהקנס הראשון הוא 100 שקל.
חוה ראובני: למעשה, יש לנו כאן מדרג שלם של עבירות חניה.
חוה ראובני: תקנה 72(א) עוסקת באיסורי חניה, אז אנחנו ניסינו לפצל אותה.
אברהם פורז: מר רונן, האם אתה מודע למה שעיריית תל-אביב עושה לאחרונה בעניין סימון כל המדרכות בכחול-לבן?
רונן ישעיהו: לפי חוק העזר העירוני.
אברהם פורז: מה המדיניות החדשה בתל-אביב לגבי סימון המדרכות?
שלמה שביט: מה שהיה לפני כן פס לבן – שעד השעה 17:00 היה מותר להחנות לידו - היום הפך להיות כחול-לבן, שהוא למעשה חניה מוסדרת.
שלמה שביט: זאת ההחלטה שהתקבלה במדיניות החניה.
שלמה שביט: זה לא נכון לגבי כל השכונות.
שלמה שביט: מדובר רק על מרכז העיר, על המקומות הבעייתיים.
שלמה שביט: במקומות שיש בהם מצוקת חניה וצריכה להיות חניה מתחלפת, אחת הבעיות היא החניה שלא מתחלפת שם.
אברהם פורז: זה לא בכל העיר.
שלמה שביט: לא, לא בכל העיר.
שלמה שביט: עד עכשיו היתה חניה חופשית עד השעה 17:00.
אברהם פורז: לפי הפרסומים, היה נדמה שכל הפסים הלבנים מבוטלים וכולם הופכים לכחול-לבן.
אברהם פורז: האם זה קורה בכל העיר, או שרק במרכזה?
שלמה שביט: הפס הלבן נועד לתושבים בערב, במקום שהוא לא אזור בילוי.
אברהם פורז: אבל מה קורה בערב?
אברהם פורז: המקום כבר לא שמור לתושבים בערב, נכון?
שלמה שביט: הוא שמור לתושבים.
שלמה שביט: ביום המקום בתשלום, ובערב הוא שמור לתושבים.
אברהם פורז: ואיך אורח יחנה?
רונן ישעיהו: הוא לא יחנה.
שלמה שביט: זה לא נכון.
שלמה שביט: הוא יחנה בתשלום, זה הכל.
שלמה שביט: זה לא שהוא לא יחנה.
אברהם פורז: זאת אומרת שאני בשעה 22:00 אצטרך לדאוג לכרטיס, אם אני מחנה ליד פס כחול-לבן?
שלמה שביט: לא, אם מדובר בפס כחול-לבן הישן, עד השעה 19:00.
רונן ישעיהו: יש באזורים המסחריים תופעה שבעלי החנויות באים מוקדם ותופסים את מקומות החניה, ואז אין מקום לקליינטים.
רונן ישעיהו: כתוצאה מרצון העירייה לעורר את הפעילות המסחרית, זה אומר גם להזמין קליינטורה.
רונן ישעיהו: טענתם של עובדי העירייה היא שאי אפשר גם לתפוס את המקומות וגם לקטר אחר כך שקליינטים לא באים, ולכן הם אומרים: לכו מפה למקום אחר.
אברהם פורז: לאיפה ילכו?
אברהם פורז: לאן ילכו?
רונן ישעיהו: לא יודע, שיבואו באוטובוס.
רונן ישעיהו: זאת המדיניות של העירייה, ואני לא מהעירייה.
שלמה שביט: זה לא שהם יבואו באוטובוס.
שלמה שביט: יש חנה וסע ותוספת גדולה מאד ומשמעותית של חניונים.
רונן ישעיהו: הרעיון הוא לחמם קצת את הפעילות המסחרית.
אברהם פורז: יוצאים מתוך הנחה שהעירייה יודעת יותר טוב מה טוב לסוחרים מאשר הפעילות המסחרית שלהם, ואני חולק על זה.
אברהם פורז: הלוואי שהעירייה תדע מה שטוב לה, היא לא צריכה לדאוג למסחר.
אברהם פורז: לדעתי, זאת רק שיטה לגבות עוד כסף מחניה, ואין בזה שום דבר מעבר לזה.
שלמה שביט: עד עכשיו אנחנו רואים שזה מוכיח את עצמו.
אברהם פורז: אם היו עושים זאת פה ושם במקום אחד או שניים – מילא, אבל זאת מדיניות כוללת.
רונן ישעיהו: יש גם החמרה בצד ה-LOCAL פטריוטיזם.
רונן ישעיהו: באים אנשי רמת-גן, למשל, וחונים בתל-אביב.
רונן ישעיהו: מה יש להם לעשות בתל-אביב?...
אברהם פורז: אני במקרה תושב תל-אביב, ולי יש אינטרס לא להיות מנותק מכל החברים שלי.
אברהם פורז: אני רוצה שיבואו אליי.
אברהם פורז: זה לא מספיק שיש לי מקום חניה, אז מה?
שלמה שביט: לא, ביום אתה יכול להזמין אותם.
אברהם פורז: אבל פס חניה לבן בערב היה שמור לתושבי האזור בלבד.
שלמה שביט: הוא נשאר.
אברהם פורז: אבל אתם הופכים אותו לכחול-לבן.
רונן ישעיהו: לתושבים מותר להחנות.
רונן ישעיהו: לאנשי רמת-גן אסור להחנות שם.
שלמה שביט: יש תמרור מיוחד, שכתוב עליו: הסדרי חניה חדשים.
שלמה שביט: ביום זה פס כחול-לבן, לכאורה חניה מוסדרת, ובערב הוא נועד לתושבים בלבד.
שלמה שביט: באותו מקום בצד השני יש פס כחול-לבן ישן, וזו חניה עד 19:00 בערב, לפי חוק העזר העירוני.
אברהם פורז: ושם האורחים יכולים להחנות?
רונן ישעיהו: אני לא יודע האם נחשפת פעם למערכת היחסים הקשה בין הרשויות בתוך המטרופולין.
רונן ישעיהו: יש מלחמה מתמדת, במיוחד בצד הזה שאני נחשף אליו, של הסדרי התנועה, למשל: כל אחד אוסר חניית משאיות באזור הגבול, כדי שהמשאיות יחנו בצד השני.
רונן ישעיהו: כל אחד רוצה שהחניה בשטח שלו תהיה יותר יקרה.
רונן ישעיהו: יש כל מיני פטנטים מהסוג הזה, וזה אחד מהם, אין מה לעשות.
שלמה שביט: אני דווקא חושב שלאורחים זה הרבה יותר טוב.
שלמה שביט: אורח בדרך כלל לא מוצא אף פעם מקום חניה.
שלמה שביט: היום אתה מגיע לאזור שינקין ומוצא אזור חניה.
שלמה שביט: שווה לשים את הכמה שקלים האלה.
רונן ישעיהו: מדובר במערכת יחסים מתוחה ואנטגוניסטית, ואם אתה רוצה שאני אדבר יפה, קוראים לזה LOCAL פטריוטיזם.
רונן ישעיהו: אותו דבר קורה בגבעתיים.
רונן ישעיהו: תראה את היחסים בין בני-ברק לרמת-גן.
רונן ישעיהו: רחוב ביאליק – חציו ברמת-גן וחציו בגבעתיים.
רונן ישעיהו: יש מרכז בקרת רמזורים בתל-אביב, למשל.
רונן ישעיהו: אנחנו מממנים אותו, והתנאי המרכזי והראשי היה שהוא יהיה מטרופוליני, אחרת לנהל הסדרי תנועה במטרופולין עם גבולות כאלה זה בלתי אפשרי.
רונן ישעיהו: בהתחלה אמרו "כן", ועכשיו אומרים: מה פתאום!
יגאל ביבי: איגוד ערים ורמזורים.
רונן ישעיהו: אם זה היה אפשרי.
רונן ישעיהו: .. אני לא מסוגל לייצר את זה.
רונן ישעיהו: אני עכשיו שופך את מה שבלבי, אבל אולי אתם יכולים לעשות משהו.
אברהם פורז: אני אלך לדבר עם רון חולדאי בעניין הזה.
אברהם פורז: אני חושב שיש איזה אטרף בצביעה האובססיבית הזאת, היא מוגזמת.
יגאל ביבי: אגב, האם בתל-אביב זה קבלן שעושה את הדוחות?
אברהם פורז: לא, אלה פקחי העירייה.
אברהם פורז: אם ימאיסו את החיים על אלה שמשלמים ארנונה בשיעורים מאד ניכרים על העסקים, זה לא יהיה דבר טוב.
אברהם פורז: לדעתי, זו טעות.
אברהם פורז: לא צריך להכביד גם על בעלי חנויות.
אברהם פורז: לבעל החנות ממררים כל הזמן את החיים.
אברהם פורז: אין לו מקום חניה ומטילים עליו קנסות, כאשר בחלק מהמקומות האלטרנטיבה של חניון לא קיימת – היא קיימת, אבל היא רחוקה והיא תיאורטית.
אברהם פורז: אגב, זה כמובן יעלה את מחיר החניונים, או שיגיע קבלן שיעשה מנוי לבעלי החנויות ויעבור בין המכוניות שלהם ויחליף להם את הכרטיסים כל שעה וחצי.
אברהם פורז: אסור להכביד יותר מדי על בעלי העסקים.
אברהם פורז: אגב, יש כל מיני עסקים שיכולים לצאת מתל-אביב ולעבור לאזורים אחרים.
אברהם פורז: זה לא מן התבונה.
שלמה שביט: אותן חנויות היום הן אולי פתוחות, אבל אין אפשרות להחנות לידן.
שלמה שביט: כממונה על האכיפה, אני רואה את הבעיה.
אברהם פורז: אין דבר כזה.
אברהם פורז: אם אי אפשר להחנות ולא באים קונים, החנות תיסגר.
אברהם פורז: מה אכפת לך איך הקונים מגיעים?
אברהם פורז: האם אתה נהיית אפוטרופוס?
אברהם פורז: עובדה שהם מגיעים.
אברהם פורז: אם לא היו באים קונים, בעל החנות היה סוגר את החנות.
אברהם פורז: אין חנות שפתוחה לשם שמים.
שלמה שביט: בואו נגיד שקשה להגיע לשם, והיום אתה מגיע לשם, וזה הבדל גדול.
שלמה שביט: עכשיו זה נראה קשה, אבל לדעתי יתרגלו לזה, וזה הרבה יותר טוב.
אברהם פורז: אני לא בטוח שאתם צודקים.
שלמה שביט: צריך לראות איך זה יתבצע.
אברהם פורז: כמה מקומות אתם עומדים להעביר מלבן לכחול-לבן?
שלמה שביט: אולי פחות מ-7,000.
שלמה שביט: אני לא כל כך מעודכן בדיוק במספרים.
אברהם פורז: כמה מקומות חניה מוסדרים יש בתחום של רחוב ארלוזורוב בתור גבול צפוני ודרך פתח-תקווה יפו-תל-אביב בתור גבול דרומי?
שלמה שביט: יש כ-30,000 מקומות, אם תעבור הלאה מיפו-תל-אביב עד שכונת פלורנטין ועד סלמה ועוד קצת, וזה כולל את האוניברסיטה.
אברהם פורז: האם אתה מדבר על מקומות חניה מוסדרים?
שלמה שביט: כן, מסומנים בכחול-לבן ולבן.
שלמה שביט: יש עכשיו תוספת של חניון בכניסה.
שלמה שביט: אלפי כלי רכב נכנסים לשם.
יגאל ביבי: אתה יודע איזו הכנסה אדירה יש להם?
יגאל ביבי: תעשה חשבון, זה יכול להגיע ל-150,000,000-200,000,000 שקל.
שלמה שביט: זה לא מגיע לסכום כזה, כי יש תושבים שחונים בחינם.
יגאל ביבי: אז לאיזה סכום זה מגיע?
יגאל ביבי: ל-100,000,000 שקל?
שלמה שביט: אל תגיד בכלל את המספר הזה.
אברהם פורז: לדעתי יש הגזמה במה שאתם עושים.
יגאל ביבי: גם המחיר יקר מאד.
יגאל ביבי: זה עולה 3.5 שקלים לשעה.
לאה ורון: כמה העלות לשעה?
שלמה שביט: תושב, למעשה, יכול להחנות חינם.
יגאל ביבי: רק באזור שלו.
שלמה שביט: האזורים הם רחבים מאד.
אברהם פורז: מה זה עוזר לאחד שגר ברמת-אביב ועובד במרכז תל-אביב?
שלמה שביט: אז מוצאים לו פתרון.
אברהם פורז: איזה פתרון?
אברהם פורז: חצי מחיר?
שלמה שביט: בוחנים פתרון לנושא.
לאה ורון: ובכל זאת, כמה זה עולה לשעה?
שלמה שביט: נדמה לי ש-4.40 או 4.50 שקלים.
אברהם פורז: האם מי שגר נניח בהדר יוסף ויש לו חנות ברחוב בן-יהודה, יקבל תו של אזור בן-יהודה?
שלמה שביט: לא, הוא צריך לגור שם.
אברהם פורז: האם המדיניות הזאת הונהגה אחרי שנערכו בדיקה או מחקר, או שיום אחד מישהו התעורר ואמר: נעניש את הזרים?
שלמה שביט: זה נעשה אחרי מחקר ובדיקה.
שלמה שביט: זו מדיניות.