GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: התהליך לפסול תעריף שהם העלו, ייקח לך מספר חודשים כי אתה חייב לעשות שימוע, אתה צריך לקבל חוות דעת, יגידו לך אולי גם בבג"ץ, יהיה ויכוח ובינתיים ירוץ התעריף עליו הם החליטו.
אברהם פורז: אין לך צו מניעה זמני ולכן אתה צריך לגמור עד הסוף את ההליך.
אברהם פורז: בינתיים יש לך כאן ינוקא שאם אתם לא רוצים להגן עליה, תגידו שאתם לא רוצים להגן עליה.
אברהם פורז: יש לכם כאן את הלווין שהוא תעשיית ינוקא שבתעריפים טורפניים של הדיגיטציה בכבלים הם יכולים למחוק אותם.
אברהם פורז: התהליך לפסול להם את התעריף הטורפני עם הממונה ועד שהממונה ועד שהשר, בינתיים אני לא יודע מה יהיה שם.
אברהם פורז: לכן אני מציע לך אדוני השר שאתה תהיה יעיל.
אברהם פורז: אף אחד לא אומר שאתה חייב להיות בלתי יעיל.
אברהם פורז: יביאו לך תעריף, תבדוק אותו תוך 48 שעות ואם אתה חושב שהוא בסדר, תאשר אותו.
אברהם פורז: באות אליך חברות הכבלים, מראות לך תעריף, אתה מתייעץ עם אנשי אגף כלכלה במשרד, עם הגברת ענבר, ותוך 48 שעות אתה יכול לומר להם אם התעריף מאושר.
אברהם פורז: אני מציע לך לא להביא את עצמך למצב שהם באופן חד-צדדי העלו את התעריף ואחר-כך אתה צריך לרוץ אחריהם ולהוכיח שהתעריף הוא לא בסדר.
אברהם פורז: אין שום סיבה שתהיה לא יעיל.
אברהם פורז: מביאים לך תעריף, לדעתי תוך יומיים, שלושה, ארבעה, אחרי לימוד החומר במשרד שלך, יכול לאשר או לא לאשר.
אברהם פורז: לא הייתי אומר לך את זה בתחום הטלפון הסלולרי כי שם יש כבר ארבעה שחקנים, הם מתחרים וזו כבר תחרות משוכללת, אבל בתחום הזה עוד אין תחרות משוכללת.
אברהם פורז: לכן אני מציע שהסמכות תהיה בידך ואתה תאשר.
אברהם פורז: תהיה ליברלי, כל דבר שנראה לך מתקבל על הדעת תאשר, אבל שהם ירוצו אחריך ולא אתה תרוץ אחריהם.
ראובן ריבלין: ההתערבות שלנו בחיי התחרות היא אולי פגיעה בכל עיקרון של תחרות חופשית כפי שאדוני היה אחד מהיוזמים הראשיים והמהפכניים שהביאו למהפכה האמיתית במדינת ישראל.
ראובן ריבלין: כל הדברים היום שמובנים מאליהם, בזמנו כאשר יצאה מתחת ידך תחילת המהפכה או הקריאה למהפכה, אף אחד לא האמין שזה יכול להתקיים.
ראובן ריבלין: מה קורה כאן.
ראובן ריבלין: ראשית ברא מי שברא את הכבלים והכבלים היו מונופול לכל דבר.
ראובן ריבלין: כאשר ביקשנו מועדת הכלכלה לאפשר את המשך התחרות משום שראינו חובה ציבורית באמת לקיים תחרות גם בשידור הרב-ערוצי וחשבנו כממשלה שמן הראוי שאנחנו ניתן אפשרות גם לגורם שהוא עדיין מונפוליסטי אבל הוא כבר בתנאי תחרות מובהקים להיכנס גם לנושא הרב-ערוצי, אנחנו עשינו זאת מתוך שיקול דעת ולאחר שהזהרנו את עצמנו אלף פעמים מה יאמר הציבור.
ראובן ריבלין: כאשר אני בא לשקול את הבקשה שנמצאת בפניי, הרי ברור לי שכגודל האינטרסים, כמספרם, כך יהיה גודל ועוצמת הביקורת לכאן או לכאן ומספרם, שהרי באותו יום שאנחנו נבקש דבר אחד, נשמע מהצד האחד את הטיעון לכאן, ומהצד האחר את הטיעון ההפוך, וכאשר ישתנו העניינים בתנאי תחרות, תשמע את אותם טיעונים שנשמעו על-ידי הצד האחר בצד הזה וטיעונים שנשמעו על-ידי הצד הזה שהיה הצד האחר, בצד ההוא.
ראובן ריבלין: לא לחינם נמצא כאן היועץ המשפטי של המועצה הישראלית לצרכנות.
ראובן ריבלין: שרים, כדי שיהיו רגולטורים, צריכים קודם כל לדאוג לאינטרס אחד, בצד אינטרסים אחרים, כאשר המרכז הוא האינטרס של הציבור הישראלי, של כל אזרחי המדינה.
ראובן ריבלין: אני שואל את עצמי מה יותר טוב כאשר אני בא לבקש את הבקשה הזאת.
ראובן ריבלין: ובכן, כפי שאמרתי, בראשית ברא מי שברא את הכבלים והם היו למונופול והשידור היה שידור אנלוגי בלבד ואנחנו קבענו את כל אותם כללים והסדרים וצרכים.
ראובן ריבלין: לאחר מכן יצא לאוויר העולם השידור הדיגיטלי כפי שהוא בא לידי ביטוי בשידורי הלווין.
ראובן ריבלין: היום בין אזרחי ישראל יש כמיליון ו400- אלף אנשים שהם צרכני השידור שהיה אז שידור יחיד והיום כל אחד מהם רוצה לבוא ולשקול מה הוא רוצה.
ראובן ריבלין: כאשר אני כצרכן – ויכול להיות שאני לא דוגמה טובה – ארצה את הסוג האחד או האחר, כמובן שאני אראה מה איכותו וכאשר לצד אחד יש איכות, מדוע שלצד האחר לא תהיה איכות, והרי איש לא בא ומעלה על דעתו שהשידור האנלוגי לא יכול להפוך לרווחתו ורצונו של האזרח לשידור דיגיטלי אם הוא קונה את הממיר.
ראובן ריבלין: אלה הם דברים שאתה לא יכול למנוע ממני לעשות אותם אם אני רוצה.
ראובן ריבלין: אני אחליט אם אני רוצה את הז'אנר הזה או את הז'אנר האחר לפי התוכנית שהוא ייתן לי.
ראובן ריבלין: אם אני כבר כבול בכבלים, מהטעם הפשוט שאני נמצא שם, אני רוצה שייתנו לי את השירות הטוב ביותר שלי.
ראובן ריבלין: אם אני לא רוצה להוציא יותר מדיי כספים, או למשל אני רוצה רק בחדר השינה שלי לראות את אותם סרטים שאני לא יודע מה משמעותם, איך הם נראים ואני לא מבין אותם, אני רוצה שיהיה לי שידור כזה או שידור אחר וזו זכותי המלאה כאדם ששילם בעד התמורה שהוא קיבל.
שני דברים: אלא מאי, כמובן שיש צד שבא ואומר לי שאם אגביר את הלחץ על צד אחד, הוא יוכל לפרוח יותר, אבל אין זה מתפקידי לבוא ולתת לכם את האפשרות לפרוח יותר.
שני דברים: אני בכל לבי – ואני מתכוון לעשות גם לווין מלבד כבלים, רק כדי לאפשר את התחרות שתתקיים – רוצה שתהיה תחרות ואני גם אעשה כל מה שאני יכול כדי שתהיה תחרות, אבל בתחרות הזאת, כדי שהיא תהיה, אני לא אמנע תחרות.
שני דברים: לכן אנחנו באים ואומרים שבמצב שבו בכל-זאת יש איזשהו גוף שהוא משידור מונופולי הופך להיות לשידור כפול, מצד אחד שידור מונופולי שהוא האנלוגי, ומצד אחד שידור בתחרות שהוא הדיגיטלי, אני צריך להגיע למצב שבו אמנם לא אתיר את כל המוסרות אבל בהחלט אני הולך בהדרגה.
שני דברים: אני מוכרח לומר ששמעתי מצד המועצה, כאשר היה שימוע אצלנו, טענות קשות ביותר משום שיתכן מאוד שבמצב שבו הכבלים שהרוויחו "הון עתק", וזו הנחה שאפשר להוכיח והשאלה אם הרווחת בעבר ומה אתה מפסיד היום, או אם הרווחת בעבר לכן היום אתה חייב להפסיד ואלה הם דברים שבשוק חופשי או בתחרות חופשית הם לא ממין העניין ולא תפקידי לבוא ולקבוע את כללי המשחק כל עוד כללי המשחק נשמרים בקפדנות על-פי חוקי המדינה ועל-פי כל הדברים שאנחנו קבענו אותם לצורך תחרות.
שני דברים: לכן אנחנו רוצים ללכת באיזון, בין הפיקוח המלא לבין השחרור מפיקוח, ואנחנו חושבים שאנחנו הולכים כאן בדרך הנכונה.
שני דברים: יתכן מאוד שאם היו אומרים שאנחנו צריכים להשאיר את הפיקוח מראש על חבילת הבסיס, אני הייתי מוכן לשקול את העניין הזה.
אברהם פורז: לגבי השאלה האם יש חובה לפרסם בעיתונים את התעריפים החדשים.
אברהם פורז: רבותיי, מי בעד התקנות כפי ששונו ותוקנו?
אברהם פורז: אושר פה אחד.
אברהם פורז: אני מברך אותך אדוני השר ומודה לכם.
ליאורה ניר: ההפרדה שהאנגלים עשו, והיא הפרדה מאוד חכמה בעיני, היא לפי הקופסה ולפי המוקד.
ליאורה ניר: כל מה שהוא מהמוקד אל הקופסה הגדולה בהשוואה למחשב שהוא הקופסה הקטנה, כל מה שמשודר ממוקד אל הקופסה הגדולה, הוא טלוויזיה.
ליאורה ניר: בנוסף לכך יש את כל מה שמשודר אל משתמש בשפת הטלוויזיה כאל תשתית בלבד ופותח לו צוהר אל עולם האינטרנט.
ליאורה ניר: מדינת ישראל מצאה את עצמה במצב שבעוד שבעלי הכבלים היו בעלי התוכן הקונסרבטיביים, התוכן הליניארי, היום אנחנו בשוק שיש בו מאמצי רגולציה להפרדה בין בעלויות צולבות כאשר זה מעט מדי מאוחר מדי וזה מפני שלא נתנו את הדעת כשנוצר השוק.
ליאורה ניר: כשנוצר שוק התוכן יצרו אותו חברות הכבלים והן היו בבעלות מוחלטת עליו.
ליאורה ניר: מכאן נוצרו בעיות שכולכם מכירים אותן.
ליאורה ניר: שדה תוכן הבר הוא השדה האינטר-אקטיבי.
ליאורה ניר: אם זה נחשב כתוכן, יש על זה פיקוח ולכן יש גם פיקוח על חברות הכבלים והלווין באותה מידה על הבעלות שלהם בתחומים האלה.
ליאורה ניר: אם אני רוצה לפתח פעילות אינטר-אקטיבית, אני חייבת לעבור דרכם.
ליאורה ניר: לתת להם להיות גם שומר השער, גם מפתחי התוכן וגם בעליו של התוכן, משמעותו הרס שוק התוכן הפלורליסטי במדינת ישראל.
ליאורה ניר: כפי שראיתי בהצעת החוק, הגדרתו לא כתוכן והמשמעות היא שאין שום פיקוח על הבעלות הצולבת של חברות הכבלים והלווין לגבי התכנים האלה.
ליאורה ניר: הרגולציה באנגליה אומרת שכל תוכן שהוא משודר על-ידי ספק פלטפורמה מזוהה ומישהו שנתון תחת הפיקוח והפרדה של אתרי אינטרנט למיניהם ופעילויות אינטרנט שאי-אפשר לזהות את הגוף שנושא באחריות הרגולטורית, כל תוכן שמשודר על רשת הטלוויזיה אל קופסת הטלוויזיה, שיש למנוי יכולת להחזיר בדו-כיווני מסרים שאומרים רוצה אני לקנות, רוצה אני לבצע איזושהי פעילות – זו טלוויזיה אינטר-אקטיבית ולכן מה שרץ על התשתית הזה נחשב כתוכן, כתכנים.
ליאורה ניר: בהיותו תכנים, הוא נתון לאותו פיקוח שנתונים תכנים אחרים.
ליאורה ניר: השאלה האם יציאות אל האינטרנט מפוקחות או לא, על זה בקנדה יש תפיסה אחת ובאנגליה תפיסה אחרת.
ליאורה ניר: כשאתם מחליטים מי פוסק בשאלות כאלה, אני מציעה שתחשבו שוב טוב אם הדרג הפוליטי הוא זה שצריך לפסוק.
אברהם פורז: אנחנו נמצאים בתיקון סעיף 11.
לחוק העיקרי: בעבר היו הרבה מאוד אזורים בהם לבעל הזיכיון היה זיכיון.
לחוק העיקרי: קודם כל, לא מדובר בזיכיון אלא ברשיון ולכן אנחנו מורידים את הזיכיון והופכים אותו לרשיון.
לחוק העיקרי: "הפקה מקומית עצמית - במקום בעל זיכיון יבוא בעל רשיון".
לחוק העיקרי: שוב שינוי הגדרה.
לחוק העיקרי: "מנוי - במקום בעל זיכיון יבוא בעל רשיון".
לחוק העיקרי: "ערוץ ייעודי, יבוא רשיון כללי לשידורי כבלים, רשיון שניתן לפי פרק זה למתן שירות של שידורי כבלים למנויים הכוללים מגוון ערוצי טלוויזיה לרבות שידוריו של בעל רשיון מיוחד לשידורי כבלים".
אורי אולניק: לכן אני חושב שבהחלט כאשר בפני המועצה תונח בקשה לרשיון מיוחד לשידור, היא צריכה לשקול היטב היטב איזו השפעה תהיה במתן הרשיון הזה על כל השוק וצריך לראות את התמונה כולה.
אורי אולניק: כאשר אנחנו מוציאים אותו מגדר בעל רשיון כללי לשידורי כבלים, בכלל אנחנו הוצאנו אותו.
אורי אולניק: זאת אומרת, לפחות היה לו איזשהו קשר לחבילה שמציעה חברת הכבלים ועכשיו אנחנו נותנים לו עוד הרבה יותר כוחות מאשר היו לה קודם.
דוד ליבאי: אם רוצים הסדר מיוחד, צריך להסדיר אותו בסעיף ולקדם את מה שהם רוצים, להכניס בצורה ברורה סעיף ולהבין מה הם רוצים.
דוד ליבאי: אבל פתאום דרך הגדרה, להוריד אותך מהאוטוסטרדה ולהיכנס לסמטה, ואני לא יודע לאן הסמטה תוביל, אני מציע לא לעשות את זה.
דוד ליבאי: רוצים, שיבואו באומץ עם סעיף ויאמרו לנו שרוצים להשיג תוצאה נוספת, וריאציה נוספת ויכול להיות שהיא ראויה.
ליאורה ניר: לגבי הנקודה שהועלתה על-ידי עורך-דין רשף.
ליאורה ניר: בעל רשיון מיוחד, בין לפי האפשרות הראשונה שמוצעת כאן ובין לפי האפשרות השנייה, בשני המקרים לא מחויב בהפקות מקור ולכן ממילא אין לו את האופציה הזאת כדי להקל עליו מהאופציה הקיימת היום.
אברהם פורז: אם אתם רוצים להביא משהו שאומר איך המטלות מוטלות עליו, תוכלו לעשות זאת.
אברהם פורז: כרגע המלים "רשת בזק ציבורית" – נמחקו, עד שתביאו נוסח אחר.
אברהם פורז: צריך להיות הסדר רגולטורי של העניין.
אברהם פורז: אנחנו קבענו במועצה לשידורי כבלים ולווין שבמקום שר החינוך יבוא שר התרבות, כי הדיסציפלינה היא יותר תרבות, ברם אותו נציג של שר החינוך המכהן כעת ימשיך עד לסיום כהונתו.
תיקון סעיף 14: "במקום בעל זיכיון יבוא בעל רשיון".
תיקון סעיף 14: זה תיקון טכני.
פסקת משנה: אחד הנושאים שהמועצה עוסקת בהם והם מאוד חשובים להסדרת נושא התוכן הוא הזכות לשדר בבלעדיות, כיוון שבעבר הזכות לשדר בבלעדיות גרמה למרוץ ברכישת תכנים בבלעדיות, דבר שהעלה מאוד את המחירים.
פסקת משנה: המועצה עשתה רגולציה בעניין הזה.
פסקת משנה: אין בנוסח המקורי שום סמכות לעניין הזה ולכן כדי שלא תקום טענה לעניין סמכות, נכנס סעיף מפורש.
פסקת משנה: כיום זה נושא מרכזי שהמועצה עוסקת בו ובנוסח המקורי של הגדרת סמכות המועצה זה לא נכנס ולפחות אפשר לטעון שזה לא נכנס.
פסקת משנה: לכן הכנסנו את זה במלים מפורשות דבר בו עוסקת המועצה.
יואל שלמה: רציתי לשאול את הגברת דורית ענבר לגבי המשמעות של המחיקה של המילה "באזורים".
יואל שלמה: הנושא של מעבר לשידור דיגיטלי במידה שהוא מחייב ובמידה שהמילה אזורים או כל הנושא של שידור אזורי מקומי עקב המעבר לשיטת שידור דיגיטלית נופל, אני חושב שגם זה נושא שצריך לבדוק.
אברהם פורז: אנחנו מאשרים את הסעיף.
הפסקה אומרת: פסקה 5(ב).
הפסקה אומרת: "המילה אחידים תימחק ובמקום בעלי זיכיונות יבוא בעלי רשיונות לשידורי כבלים".
דורית ענבר: סעיף 6(ה)(1) לחוק העיקרי.
דורית ענבר: בסעיף קטן (א) סעיף קטן (1), "במקום של בעלי הזיכיונות, יבוא: של בעלי רשיון כללי לשידורי כבלים".
דורית ענבר: זה תיקון טכני.
יגאל ביבי: אני רוצה להבין טכנית.
יגאל ביבי: ליוצרים יש שני מקורות כאשר מקור אחד הוא הסעיף הזה והם חייבים להפיק בין שמונה ל12- אחוזים, והמקור השני הוא של עשרה אחוז מהתמלוגים שהאוצר צריך להעביר למועצה לעידוד סרטים להפקה.
דורית ענבר: איך מחשבים את הכסף שהמדינה שמה.
דורית ענבר: המדינה אומרת שהכסף יהיה חלק מהתמלוגים שחברות הכבלים משלמות למדינה.
דורית ענבר: התמלוגים שמשלמים מהווים את סכום ההוצאה של החברות.
אסתר שטרנבך: 55 אחוזים חייב החוק שיהיה מהפקות מקומיות ואת המיעוט של זה, 45 אחוזים, הוא איפשר בהפקות עצמיות.
אסתר שטרנבך: ההפקות העצמיות הוגדרו כהפקות עצמיות לא רק שלי אלא גם של תאגיד שאני בעל עניין בו.
אסתר שטרנבך: זאת אומרת, גם תאגידים נפרדים יכולים לעשות זאת ולכן אין שום הצדקה היום לפגוע בזה.
אברהם פורז: בואי נתחיל מהסוף.
אברהם פורז: יש היום מצב כזה שיש חברת אם של אחד מבעלי הזיכיונות שמפיקה סרטים?
אברהם פורז: יש בכלל סיטואציה כזאת?
אברהם פורז: המצב היום, כפי שהחוק מנוסח, לא מונע מחברת אם של אחת מחברות הכבלים לעסוק בהפקה והם אומרים שבחלק מהמקומות כבר יש להם סיטואציה כזאת.
אברהם פורז: כדי לא ליצור סיטואציה שהם יכולים לרוקן את הסעיף הזה לגמרי מתוכנו ולהעביר את כל ההפקות החיצוניות לחברות אם שלהם ולהשאיר אותך על הבנקט, אני מוכן לכלול את חברות האם שלהם גם בפנים, אבל מצד שני אני חייב לעשות איזשהו איזון ולפצות אותם מעט בגין זה.
אברהם פורז: לכן אני מציע שבמקום שזה יהיה 55-45 אחוזים, זה יהיה חמישים-חמישים אחוזים, אבל אז זה יחול גם על חברת האם.
אברהם פורז: אז אנחנו יודעים שחצי מההפקות יוצאות באמת לגופים עצמאיים לחלוטין.
אברהם פורז: אני רוצה לסכם את הנקודה הזאת.
אברהם פורז: דורית, אני מבקש שהניסוח של הסעיף יהיה כזה שהוא מתכוון למצב האמיתי.
אברהם פורז: קודם כל אנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים ואחר-כך מנסחים.
אברהם פורז: אנחנו רוצים שחמישים אחוז ילך לגופים עצמאיים שאינם תלויים בחברות הכבלים, לא כלפי מעלה ולא כלפי מטה, כשאחזקה זניחה או משהו שולי שאיננו דומיננטי לא ייחשב כדי שלא נתעסק בשטויות שאיזה חברה מונפקת ואחד מחזיק שני פרומיל, אז כבר הכל נפסל.
אברהם פורז: זה הרעיון ואותו צריך לנסח.
אברהם פורז: אני מציע שאת יחד עם נוגה תעזרו לנו לנסח.
בני איינהורן: יש כאן חיוב ברמה כלכלית בלי פרופורציה לכל הסוגיות האחרות שקשורות בחוק, וחשוב שנבין על מה מדובר.
בני איינהורן: אחוז כאן הוא משהו כמו חמישה מיליון דולר.
בני איינהורן: זאת אומרת, מתוך 25 מיליון דולר שזו החובה שלנו היום לשנה, אם נקבע עשרה אחוז, זה יעלה לחמישים מיליון דולר ואם אנחנו מדברים על 12 אחוזים, אנחנו מדברים על ששים מיליון דולר לשנה.
בני איינהורן: זאת אומרת, תוספת מ25- ל60- מיליון דולר לשנה למשהו.
בני איינהורן: זה הרבה יותר מכל מה שאנחנו רק יכולים לחלום בנושא של התמורה.
בני איינהורן: תראו איזה דיונים עורך משרד התקשורת על הקטנת התמלוגים לחברות התקשורת מחמשיה לשלושה וחצי שזה אחוז וחצי ואצלי מגדילים בעוד שבעה אחוזים לשנה.
בני איינהורן: אני מדבר קודם על כך שמחייבים אותי להוציא עוד שבעה אחוזים על משהו כשכרגע המצב הכלכלי, התחרותי לצורך העניין שיש לי עם הלווין, לא בטוח שמחייב או לא מחייב ומחייבים אותי – ואני גורם פרטי - לקדם לצורך העניין את התרבות בישראל, שזה דבר חשוב וכולנו מסכימים אבל המדינה לא מממנת את זה.
בני איינהורן: סעיף ל"ו שאומר שהמדינה תעשה שימוש בהכנסות שהיא מקבלת מהתמלוגים, אותם חמישה אחוזים – וכתוב במפורש ש"דמי התמלוגים והתשלומים ישמשו לכיסוי הוצאות הפקות מקור וכולי" – לא ממולא.
בני איינהורן: למרות שזה כתוב בחוק ראשי והמדינה צריכה להעביר מכספי התמלוגים שאני מעביר לה חמישה אחוז להפקות מקור, לא עושה כלום בעניין הזה, אבל קל לה לבוא היום ולומר לי שאני אגדיל את ההיקף שלי.
בני איינהורן: אומרים לי 25 מיליון דולרים ולא ברור לי איך זה נספר.
בני איינהורן: אני רוצה לתת דוגמה מהמצב הקיים.
בני איינהורן: יש ערוץ חדש, לצורך העניין ערוץ נוער.
בני איינהורן: אנחנו רוצים לקנות ערוץ נוער ומה שיש בפנים זה הפקות מקור ישראליות אבל זה לא נספר במכסה שלי.
דורית ענבר: בנוסף ישנם עוד מספר ערוצים שלגבי כל אחד מהם יש הוראה ספציפית של הפקה מקומית.
דורית ענבר: שני ערוצים כאלו, החיוב לגביהם נקבע בשני מיזוגים.
דורית ענבר: הם היו תנאים למיזוג שהטילה המועצה.
דורית ענבר: באחד המיזוגים קבעה המועצה שתנאי לו שישודר ערוץ ישראלי חדש ונקבע ערוץ ויוה ושם הוא חויב ב1.6- מיליון דולר.
דורית ענבר: יש למשל החלטה של המועצה שערוצי קטנטנים, ילדים ונוער יגוירו ברמה מסוימת.
דורית ענבר: זאת אומרת, הם לא יהיו ערוצים שישודרו כפי שהם מהאוויר עם תרבות, חגים ומנהגים של אחרים אלא תהיה התייחסות גם לחגי ישראל.
דורית ענבר: זה אמור רק לגבי ערוצי ילדים.
דורית ענבר: למשל בערוץ פוקס-קיד, קודם כל התקשרו חברות הכבלים עם אותו ערוץ וההתחייבות היא עד סכום מסוים.
דורית ענבר: כשהגישו את הבקשה למועצה, המועצה קבעה שהם מחויבים לשדר שם בסך הכל תשעים שעות ישראליות בשנה.
אברהם פורז: לכן מאחר שאנחנו עוברים לעידן כסף, הם צריכים להוכיח שהם הוציאו הפקה כאשר גם גיור של ערוץ זר זאת עלות והעלות הזו צריכה להיספר במניין הפקה מקורית.
ראובן ריבלין: אני הבנתי את הדברים כפשוטם.
ראובן ריבלין: הבנתי גם מהמועצה שמדובר בשני דברים שונים בתכלית כאשר אחד הוא אותם חמשת הערוצים שלגביהם נקבע המחיר בעלות של 25 מיליון וכל ערוץ נוסף צריך לשלם תשלומים נוספים.
ראובן ריבלין: אני חושב שאנחנו צריכים לחייב את הכבלים לשלם ליצירה המקורית.
ראובן ריבלין: אנחנו צריכים שיהיו אחוזים, האחוזים צריכים להיות מוחלטים כדי שלא תהיה בכל פעם איזושהי תוספת כזו או אחרת כי בסופו של דבר היצירה המקורית היא זו שצריכה ליהנות.
ראובן ריבלין: אם ניצור מצב של תפסת מרובה לא תפסת, אנחנו נצא במצב שבו לא נקבל לא מכאן ולא משם.
ראובן ריבלין: צריכים לקחת בחשבון היום, כאשר באים ונותנים לזכיינים או לבעלי רשיונות כאלו ואחרים דבר, ולשאול אותך האם הם מתכוונים להפיק במסגרת הקבוצות האלה או לא.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר דבר נוסף.
ראובן ריבלין: לגבי הערת היושב-ראש על החלטת השר הקודם לגבי האחוזים, אני חושב שאני אאמץ את ההחלטה שלו אלא שאני אגביל אותה ואומר שכל הפקה, לא חשוב מהי, היא נכללת ב12- אחוזים.
ראובן ריבלין: כך אני חושב, אבל עוד לא אמרתי כי אני רוצה לשמוע את אנשי משרדי ואת אנשי המועצה.
ראובן ריבלין: אני רוצה להבין דבר אחד כי אני לומד כל יום, כל שעה וכל דקה.
ראובן ריבלין: אמרתי לכם שאיתרע מזלי והגעתי ל"בוקר טוב ישראל" ואז התברר לי שיש שם צוות שעושה איזושהי הפקה על יצירת שידורי הבוקר, האם אנשים צופים בתוכנית או לא וכולי אבל הוא לא מתייחס לתוכן של הדברים שנאמרים אלא על עצם בואם של האנשים לתוכנית "בוקר טוב ישראל", מה התגובות של הציבור וכולי.
ראובן ריבלין: מדובר בתוכנית של גיא פינס מערוץ 3.
ראובן ריבלין: הסתבר לי שהוא מופיע רק בערוץ 3 של הכבלים אבל לא בשידורי הלווין ולדבריו של גיא פינס זה משום שיש דברים שהם הפקות מקור.
ראובן ריבלין: השאלה היא האם גיא פינס היא הפקת מקור או לא?
אברהם פורז: אנחנו עוברים לעידן חדש בתחום הפקות המקור וזה נקרא עידן הכסף.
אברהם פורז: לחברות הכבלים יש חובה לתת כסף ולכן הכסף הוא אותו כסף.
אברהם פורז: כל דבר שהולך מבחינת כסף וזו יצירה מקורית ולא חומר מיובא, צריך להימנות.
אברהם פורז: תעשו חמישים אחוז, אבל אל תעשו תורה שבעל-פה ותורה שבכתב.
אברהם פורז: המשך יבוא.
נחום לנגנטל: בוקר טוב.
נחום לנגנטל: אנחנו עוסקים בהצעת חוק שירותי ההובלה (תיקון), התשס"א-2001.
נחום לנגנטל: זאת הצעת חוק ממשלתית אשר עברה בקריאה ראשונה ומונחת כרגע על שולחנה של ועדה זו להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.
נחום לנגנטל: לפני שנתחיל לקרוא את החוק, אני מבקש מהמשרד שיציג את הקווים המנחים העקרוניים שקיימים מטעם המשרד – הרקע לחוק ומה החוק בא לפתור.
נחום לנגנטל: לאחר מכן ניתן לכמה אנשים להביע את התנגדותם במסגרת שלוש דקות לכל גוף ולאחר מכן נחזור למשרד התחבורה אשר יקרא את החוק ויסביר לנו אותו.
נחום לנגנטל: תוך שעה וחצי נגיע להצבעות.
נחום לנגנטל: גבי בן-הרוש: דרך אגב, אין התנגדויות.
נחום לנגנטל: מ"מ היו"ר נחום לנגנטל: אם כך, אולי אין צורך להסביר, אז בואו נצביע ישר.
נחום לנגנטל: עורכת-דין וייס, בבקשה.
נחום לנגנטל: עדה וייס: החוק היום קובע את כל החובות להוביל בהתאם להוראות החוק על המוביל ולא קובע שום חובה על מזמין שירות הובלה, שבוודאי יש לו ידיעות מסוימות על טיב המטען שהוא מבקש להוביל.
נחום לנגנטל: מטרת החוק היא לקבוע חובות מסוימות על מזמין ההובלה, למסור פרטים על המטען – טיב המטען ואם זה חומר מסוכן, פרטים מפורטים יותר.
נחום לנגנטל: הודעה תימסר בכתב למוביל.
נחום לנגנטל: כמו כן, באה הצעת החוק לקבוע אחריות פלילית מסוימת על מזמין ההובלה ולא רק על המוביל – אחריות שלו לגבי משקל המטען, מידות המטען, משקלו, ואם זה חומר מסוכן – גם פרטים על החומר המסוכן.
נחום לנגנטל: הוא קובע חזקה שהוא עשה ככל יכולתו כדי למנוע עבירה על הוראות החוק.
נחום לנגנטל: אם הוא יוכיח שעשה ככל יכולתו, הוא פטור מהחובה.
נחום לנגנטל: החוק בא לקבוע רק עבירת קנס ולא מאסר, כפי שהיום בעצם קובע החוק, בנוסחו היום- גם על המוביל וגם על מזמין הובלה.
נחום לנגנטל: לאה ורון: זאת הקלה בענישה?
נחום לנגנטל: עדה וייס: הקלה בענישה לגבי המוביל וקביעת עבירה חדשה לגבי מזמין ההובלה, שהיא רק עבירת קנס.
נחום לנגנטל: באופן עקרוני, המציאות ההיסטורית היתה שכאשר נהג היה עושה עבירה ברכב כבד- נניח מסיע מעבר למשקל המותר לו – הדו"ח היה מתבצע כנגד הנהג.
נחום לנגנטל: באו הנהגים ואמרו: אנחנו מסכנים, כל המשכורת שלנו היא 3,000 שקל, נתחיל לריב עם בעל הבית שלנו?
נחום לנגנטל: אנחנו רק נהגים.
נחום לנגנטל: התוצאה היא שתופסים אותנו בתור האשמים בכך, אבל זו הפרנסה, אין לנו דרך אחרת.
נחום לנגנטל: כך גם לגבי תקינותם של הרכבים.
נחום לנגנטל: החוק הקודם – חוק שירותי הובלה - עשה דבר שהוא קצת חריג מבחינת האחריות, ואמר: אני לא מאשים רק את הנהג, אני מרחיב את היריעה ולוקח גם את המוביל, את חברת ההובלה.
נחום לנגנטל: לכן גם קבעו כללים מהי חברת ההובלה, לאחר מכן היו גם תקנות שקבענו כאן בוועדה.
נחום לנגנטל: בצד הדברים היתה בקשה להרחיב עוד יותר את העניין הזה כי פעמים רבות גם חברת ההובלה היא לא בדיוק אחראית, משום שכאשר אתה מקבל מכולה, אתה לא יודע בדיוק מה קורה איתה, מה יש בתוכה, ואתה מכריח כאן את חברת ההובלה להתחיל לריב עם מזמין העבודה.
נחום לנגנטל: הוויכוחים האלה היו עוד בזמני, כל הפרוייקט הזה היה עוד כאשר אני הייתי במשרד התחבורה.
נחום לנגנטל: העמדה המקצועית של אנשים שעסקו בעניין – הם חשבו שבאמת צריך להרחיב את העניין הזה.
נחום לנגנטל: דא עקא, שגורמים מסוימים בייעוץ המשפטי התלבטו מאד בסוגיית המשגר – מי זה המשגר, ואני מבין שהיום מדובר על מזמין העבודה.
נחום לנגנטל: עדה וייס: החוק גם קודם דיבר על מזמין ההובלה.
נחום לנגנטל: שמואל גרוסמן: מי זה מזמין ההובלה?
נחום לנגנטל: מ"מ היו"ר נחום לנגנטל: את מבינה כבר מה קורה כאן בחדר, שזה חלק מהבעיה.
נחום לנגנטל: אבל, הרציו שעומד מאחורי הדברים האלה הוא שאנחנו לא רוצים ליצור מצב שבו אם כבר יצאנו רק מהנהג ואנחנו קצת יוצאים מהנושא של חברת ההובלה, אנחנו רוצים לקחת בעצם את כל המכלול כולו, ובעצם לומר: כולכם יכולים להיות נאשמים אם נתפוס אתכם יום אחד בבעיה.
נחום לנגנטל: בתחום ההובלה באמת האנשים הם נהגים מקצועיים – כמעט כולם – אבל צריך להבין שאם קורות תאונות עם כלי רכב כאלה, הן תאונות קריטיות.
נחום לנגנטל: יש איזושהי ירידה מסוימת – מאד דלילה – בשנים האחרונות בתרומת הרכב הכבד, אבל הוא עדיין יותר מאשר הפרופורציה שלו, ולכך יש הסברים, כי הוא נוסע יותר שעות וכו'.
נחום לנגנטל: יש אלמנט נוסף שקשור אלייך, לתפקידך הקודם, חברת הכנסת נחמה רונן, לגבי חומרים מסוכנים, שבעצם אם לא עשו את כל הדברים החשובים, זה הופך כבר להיות מפגע סביבתי.
נחום לנגנטל: נניח חומר מסוכן פוצץ משהו – אם זה כתוצאה מסיבוב חד לא אחראי שעשה הנהג, באמת הוא אחראי, אבל אם יש דברים אחרים, האם תאשים נהג על מפגע כזה כשבחיים לא תוכל לרדת לפיצוי הנזק אם זה מה שהוא עשה?
נחום לנגנטל: החוק מונח בפניכם, הוא כבר עבר קריאה ראשונה, זה עבר תזכיר בפני כל משרדי הממשלה, הוא לא משהו חדש עבור כל הנוכחים כאן.
נחום לנגנטל: לכן, כל ארגון שרוצה לומר משהו כדי לשכנע את חברת הכנסת נחמה רונן ואותי – מוזמן לעשות זאת במסגרת שלוש דקות ולאחר מכן ניגש ספציפית לסעיף-סעיף בחוק.
נחום לנגנטל: אני מאד מציע למי שכרגע רוצה להתייחס – שלא רק יגיד למה הוא חושב שההצעה לא טובה או כן טובה אלא גם יציע משהו חלופי כנגד מה שכתוב כדי שנדע כיצד להעמיד זאת להצבעה.
נחום לנגנטל: דב באסל: דב באסל מהתאחדות התעשיינים.
נחום לנגנטל: אדוני היושב ראש, אנחנו העברנו לידיך אתמול חוות דעת של היועץ המשפטי שלנו, עורך-דין נייגר, בנושא הזה לגבי ההסתייגויות שיש לנו מההצעה.
נחום לנגנטל: בשתי הנקודות העיקריות שיש לנו לגביהן הסתייגויות, בנושא של ההודעה של מזמין שירות ההובלה – אנחנו רואים כפילות בין הנושא הזה לבין הנושא של שטר מטען.
נחום לנגנטל: אתה העלית כאן נקודה לגבי מה קורה כשמוביל מקבל מכולה והוא לא יודע לכאורה בדיוק מה יש בתוכה.
נחום לנגנטל: אנחנו לא רואים את המצב כך.
נחום לנגנטל: אנחנו חושבים ששטר המטען מספק את כל המידע הנדרש לגבי מה יש באותה הובלה.
נחום לנגנטל: שטר המטען הוא למעשה הסכם משפטי שנערך בין מזמין ההובלה לבין המוביל, נחתם על ידי שניהם, ויכול להיות שיש מקום לתקן או להוסיף איזושהי אינפורמציה נדרשת או לקבוע למשל את העיתוי של עריכת שטר המטען – יכול להיות שיש להקדים את העיתוי – אבל אנחנו לא רואים מקום לכפילות הזאת, מה גם שתאר לך מצב שבו בהודעה שתהיה מראש, המזמין מזמין חומר א' ובסופו של דבר מחליטים להוביל חומר ב', מה תוקפה של ההודעה?
אבישי מיכאלי: הוא יתקן את ההודעה.
אבישי מיכאלי: דב באסל: אדוני היושב ראש, אנחנו לא רק הבענו את הסתייגותנו, אנחנו גם הצענו חלופה לנוסח, וכשנגיע לנוסח אני אבקש להעלות את הנוסח החלופי שאנחנו מציעים.
אבישי מיכאלי: נקודה שנייה היא בעניין אחריות על מזמין שירות ההובלה – אני חושב שזה לא סביר להטיל את האחריות הזו כאשר למעשה מי שמזמין את שירות ההובלה, אין לו בעצם שליטה בפועל על ההעמסה, ודאי לא בנושא המשקל.
אבישי מיכאלי: הוא יכול לוודא, הוא יכול למשל לבדוק אם המשקל המועמס מתאים לרכב על פי רשיון הרכב, אבל זה לא סביר להטיל עליו אחריות, מה גם שמוביל למשל יכול לצאת מנקודה א' ולהוסיף משקל בנקודה ב'.
אבישי מיכאלי: להטיל אחריות על מזמין השירות זה למעשה לא הגיוני.
אבישי מיכאלי: במידה שיש בעיה עם ההעמסה, מי שאחראי על ההעמסה הוא בעצם מסייע על פי חוק העונשין, לכן אין צורך להטיל אחריות נוספת.
אבישי מיכאלי: מ"מ היו"ר נחום לנגנטל: תודה.
אבישי מיכאלי: אתה תשמע מיד את התשובות של משרד התחבורה, אני מניח שהן לא ישכנעו אותך.
אבישי מיכאלי: אני מציע שלכשנגיע לסעיף עצמו, תגיד מה אתה מציע.
גבי בן-הרוש: לא סתם אמרתי בתחילת דבריי שאין התנגדות בחדר ולא יכולה להיות התנגדות, כי לא יכול להיות שכאן מישהו יעיז להגיד: בואו תהיו עבריינים ברשיון, במיוחד באוירה של היום, עם כל ה"חפיפניקיות".
גבי בן-הרוש: הבאתי לכאן קלטת שמדברת בעד עצמה – חבל שאין אפשרות להשמיע אותה – ובה תחקיר של אילנה דיין, שמעידה כאלפי מלים על משאיות שמורשות ל- 48 טון ונוסעות עם מעל 100 טון.
גבי בן-הרוש: אני כבר לא מדבר על חומרים מסוכנים בלי אישור ובלי רשיון ואני לא מדבר על כל מיני אסונות אחרים שנגרמים יומיום בקטל בכבישים.
גבי בן-הרוש: מה מטרת החוק הזה בעצם?
גבי בן-הרוש: אנחנו כבר שבע שנים עובדים על החוק הזה ואני אישית מלווה אותו.
גבי בן-הרוש: בחוק הקודם – צו הפיקוח על מצרכים ושירותים – היתה אחריות של כולכם, תרצו או לא תרצו, אבל בג"ץ ב-1994 אמר: יש לי בעיה בהגדרה – "לא יניח, לא ירשה".
גבי בן-הרוש: אני עובר אורח רואה משאית ואני צריך לרוץ למשטרה ולהתלונן על המשאית.