GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהוד פלג: כדי לאזן בין שני הדברים באה המועצה לצרכנות והציעה הצעת ביניים: ברירת המחדל תהיה שמותר לחברים מהעסקים לפרסם דיוור פרסומי בתיבות הדואר.
אהוד פלג: זאת ברירת המחדל.
אהוד פלג: עד מתי?
אהוד פלג: עד אשר אני – הצרכן – הבעתי את רצוני בצורה מפורשת על-ידי סימון התיבה, למשל במדבקה מן הסוג שאנחנו הדגמנו, שאני מבקש לא לקבל דיוור פרסומי לתיבה שלי.
אהוד פלג: במקרה כזה האיזון מחייב שיתחשבו בדעתי - -
אהוד פלג: - - כי בכל זאת, זה הקניין שלי.
אהוד פלג: האם פרקטיקה כזאת נהוגה בחוץ-לארץ?
אהוד פלג: אני בדקתי.
אהוד פלג: לא מצאתי איפה בחוק זה קיים בחוץ-לארץ.
אהוד פלג: כן מצאתי דוגמאות שונות למודעות מסוגים שונים, בנוסחים שונים מ-no junk mail עד advertisement circulars no, באוסטרליה, בבריטניה, בהונג-קונג, בניו-זילנד – הדברים האלה מקובלים – וגם בארצות-הברית יש פרקטיקה.
אהוד פלג: דבר אחרון - - -
יואל חסון: משפט אחרון.
אהוד פלג: דבר אחרון, כבוד היושב-ראש, בדקנו האם הציבור בארץ מעוניין בזה או לא מעוניין בזה.
אהוד פלג: הרי בסופו של דבר יושבים פה נציגי ציבור ודנים איך לקלוע לרצונו – על-פי זכותו – של הציבור בישראל.
אהוד פלג: בדיון הקודם הבאנו ממצאים שלפיהם למעלה מ-80% מהציבור אינם מעוניינים בחלוקת דואר פרסומי בצורה כזאת.
אהוד פלג: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ העירה הערה שלקחנו לתשומת לבנו, שהשאלה שהצגנו לציבור היתה, או כללה, גם את הדברים שכרגע הוכנסו כבר להצעת החוק, למשל הדבקה, ואמרה: זה לא אומר שהציבור לא רוצה את חלוקת הדואר הפרסומי בתיבות הדואר.
יואל חסון: טוב.
אהוד פלג: כיבדנו את דעתה של חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, וחזרנו אל הציבור עם שאלה מצמצמת, שנוגעת רק לדיוור בתיבות הדואר.
אהוד פלג: האחוזים אפילו היו יותר גבוהים מאשר בפעם הראשונה.
אהוד פלג: מכל מקום, מרבית הציבור לא רוצה – ב-80% אני מדבר – דיוור פרסומי בתיבות הדואר, ויותר מזה, קרוב ל-90% תומכים בהצעה של המועצה לצרכנות, שהיא הצעת האיזון בין חופש הפרסום של העסקים לבין זכות הקניין של הפרט.
יואל חסון: תודה, עורך-דין פלג, הבנתי.
יואל חסון: אתה יודע למה אני משווה את זה?
יואל חסון: אני משווה את זה למאות אלפי אנשים שיצאו בקיץ, ושחלקם היום – חס וחלילה לא במכוון; בגלל מה שקורה במשק – משלמים היום במקומות העבודה שלהם, יש כאלה שאומרים שבגלל המחאה ובגלל מה שזה יצר בכלכלה הישראלית.
יואל חסון: אז היום אנשים יכולים להגיד באופן טבעי: נכון, לא רוצה שתהיה לי מדבקה על הדלת ולא רוצה בתיבת הדואר שלי.
יואל חסון: אבל אותם אנשים שאומרים את זה לא חושבים, "מתגלגלים" הלאה, שאולי זה מקום העבודה של הבן שלהם, ואולי זה מקום העבודה שלהם, ואולי זה ישפיע על הכלכלה העירונית שלהם, היישובית שלהם, או הסביבתית שלהם, או המדינתית שלהם.
אהוד פלג: אז אנחנו מפסיקים להתחשב בדעת בציבור, כי הוא לא מבין?
יואל חסון: לא, אני לא אומר את זה.
יואל חסון: אני אומר שיש תמונה – קודם כול, המקום של הבית הזה זה להסתכל על האינטרס הכללי של הציבור.
יואל חסון: אנחנו לפעמים רואים, יש לנו יכולות להגיע לרזולוציות קצת יותר נמוכות ממה שמצליח הציבור להגיע, ובצדק; הציבור לא יכול לעסוק בכל דבר כל הזמן.
יואל חסון: אני אישית חושב שמלכתחילה – והזדמן שאני כרגע מנהל את הדיון, אני לא יושב-ראש הוועדה פה, והייתי אומר את אותה עמדה גם אם לא הייתי יושב על הכיסא הזה – החוק הזה מיותר.
יואל חסון: אני חושב שהחוק הזה פוגע פגיעה קשה, מיותרת, בעסקים הקטנים בישראל.
יואל חסון: אני חושב שהציבור הישראלי יכול להתמודד – אם הוא מספיק עם מוטיבציה, כל אחד באופן פרטי – עם היכולת שלו, לנקות את סביבתו ולהתמודד עם הדבר הזה.
יואל חסון: אגיד לכם יותר מזה: המעבר הזה להצמדות דלת זה הרבה יותר מעצבן וחמור.
יואל חסון: הרבה יותר פשוט להתמודד עם האשפה בתוך תיבת הדואר, פשוט לקחת אותה בפעם אחת ולזרוק בפח זבל שנמצא ליד הבית - -
דוד אזולאי: עם ההדבקות - - -
יואל חסון: - - מאשר לעלות הביתה ולראות שקודם כול מישהו הגיע עד סף הדלת שלי – שעבר את האינטרקום, עבר את הכול, אלוהים יודע איך – והתחיל לעשות אותה לוח מודעות, לעשות אותה צבעונית.
יואל חסון: דלת שהשקענו בה כסף רב ואמורה להגן עלינו הפכה להיות לוח מודעות.
יואל חסון: אז אני לא יודע מה מרגיז יותר.
יואל חסון: אני לא יודע מה משפיע יותר.
יואל חסון: הייתי מעדיף, אם זה כבר קיים ואם כבר צריכים לסבול את זה – ואני כן חושב שצריך לסבול את זה, כי אני אומר לכם שהרבה מהאנשים – ותשאלו אותם יותר לעומק באחד על אחד – בסופו של דבר קוראים לאינסטלטור מהמדבקה שהם רואים על לוח המודעות בתיבת הדואר, או על הפלייר שבמקרה הגיע לפני יומיים והם השאירו אותו ככה על-יד המפתחות, ופתאום הם צריכים מישהו שיתקן להם את המחשב.
יואל חסון: וככה, אני אומר לכם, מאות אלפי אנשים מתפרנסים במדינת ישראל.
יואל חסון: מאות אלפי אנשים, חבר הכנסת אורלב.
יואל חסון: הדבר היחיד שאני מסכים בהצעת החוק הזו - - -
זבולון אורלב: נכון, נכון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי לא מבין את זה, תגיד לי.
יואל חסון: לא, את ואני חושבים אותו הדבר בעניין הזה, לשם שינוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה צריך להדאיג אותי.
יואל חסון: - - לדבר אחד אני מסכים לגמרי – רק בהקשר של הרכב; הנושא של אי-הוכחת נזק והענישה שיש בחוק הזה, אם היא היתה רלוונטית רק לנושא הרכב.
יואל חסון: בנושא הרכב אני לחלוטין מסכים, כי נושא הרכב, יש בו באמת פגיעה סביבתית, כי הרכב נמצא פה, מחר הוא נמצא שם, זה ברחוב, וזה מלכלך באמת את הרחוב.
יואל חסון: בתוך מתחם המגורים יש דרך להתמודד עם זה, יש דרך לנקות את זה, יש דרך לעשות את זה.
יואל חסון: לכן זו דעתי, וזו תהיה ההסתייגות שלי, או ההערות שלי לחוק – שכל החוק הזה צריך להיות רלוונטי רק לכלי הרכב ולא יותר.
יואל חסון: הענישה המוגברת שאתה מציע פה ללא הוכחת נזק.
יואל חסון: זה קנס?
יואל חסון: זה מוגדר כקנס?
יואל חסון: זה פיצויים.
אתי בנדלר: תיכף אסביר.
יואל חסון: תסבירי את הנקודה הזאת.
יואל חסון: לשם הייתי רוצה להביא את החוק, אם אתה מסכים.
יואל חסון: אז זה יהיה באמת - - -
דוד אזולאי: לא שמעתי את ההתייחסות שלך לגבי ההדבקות, שבגלל זה כל החוק הזה.
יואל חסון: מה שקשור להדבקות, אני מראש גם בדיון הקודם אמרתי:
יואל חסון: הדבקות בדבק – אני מתנגד להן לחלוטין.
לאה ורון: אבל זה נאסר כבר בסעיף 5א לחוק שמירת הניקיון.
יואל חסון: בדיוק, זה מה שרציתי להגיד.
יואל חסון: זה כבר קיים היום.
דוד אזולאי: לא שמעתי את ההתייחסות שלך.
יואל חסון: הוסיפו את נושא הפיצויים ללא הוכחת נזק שיהיה גם על הדבקה.
דוד אזולאי: אתה דאגת, ובצדק, לאותם אנשים שמתפרנסים מזה, אבל לא חשבת גם על אותם אנשים שהשקיעו כסף רב בבית שלהם, וגרמו להם נזק.
יואל חסון: המדבקה – אני מסכים אתך, אני נגד המדבקה.
יואל חסון: ואני מסכים שהפיצויים יהיו גם על דבק, מי שידביק – ללא הוכחת נזק יצטרך לשלם את הפיצויים.
יואל חסון: כנ"ל על רכב, כנ"ל על בית.
יואל חסון: לזה אני מסכים.
יואל חסון: אבל לשים פלייר בתיבת דואר זה פוגע בנכס שלי?
יואל חסון: זה גורם נזק בל יתואר לנכס שלי, בלתי הפיך?
יואל חסון: חבר'ה בואו נכנס לפרופורציות.
יואל חסון: במה אנחנו פוגעים?
יואל חסון: מה אנחנו עושים?
יואל חסון: אני מציע ל"התפקס", או לכוון את עצמנו, רק לנושא הדבק ולנושא הרכב לגבי הפיצויים ללא הוכחת נזק, רק על המקום הזה, ולהסתמך על סעיף 5א בחוק, שנותן הגנה סבירה, כוללנית, שמספיקה לדעתי.
יואל חסון: כן, חבר הכנסת אורלב.
זבולון אורלב: בדברי הפתיחה שלי בישיבה היום אמרתי שעל-פי המידע המצוי בידי, כל האיסורים האמורים בסעיף 5א לחוק הניקיון לא נאכפים ולא נאכפו במדינת ישראל, ולו גם במקרה אחד.
זבולון אורלב: כלומר, קבעו מנגנון שהוא לא יעיל, והתלונות הן רבות מאוד.
זבולון אורלב: ולכן, לא רצינו לגעת באיסורים האמורים היום בחוק; רצינו לאפשר מנגנון שיאכוף אותם.
זבולון אורלב: אם אתה משאיר את המצב כמו שהוא, חבל על הזמן, חבל על החוק הזה.
זבולון אורלב: תמחק את כל 5א.
זבולון אורלב: הוא לא מיושם, הוא בלתי אפשרי.
זבולון אורלב: אף אדם לא ישכור עכשיו עורך-דין ויתחיל הליך משפטי - - -
יואל חסון: אבל לא, אם אתה מוסיף את סעיף (ו) שלך על הדבקה ועל רכב.
זבולון אורלב: לא, לא רק הדבקה, יש שם חריטה.
יואל חסון: חריטה, מסכים.
זבולון אורלב: הנחה.
זבולון אורלב: תשמע, באים אנשים מניחים בחדר המדרגות.
זבולון אורלב: זה אסור על-פי החוק.
זבולון אורלב: למה אתה מונע מהאזרח לממש את זכותו?
יואל חסון: בוא נראה על מה אנחנו מסכימים, מאה אחוז.
זבולון אורלב: על מה שכתוב ב-5א.
יואל חסון: לא, אז מאה אחוז.
זבולון אורלב: על מה אתה לא מסכים ב-5א?
זבולון אורלב: תסביר לי על מה אתה לא מסכים.
יואל חסון: אגיד לך, אני רוצה - - -
זבולון אורלב: אצלנו בגמרא יש ביטוי "לתיקוני שדרתיך ולא לעיוותי", כלומר, אנחנו באים לתקן, לא לקלקל.
זבולון אורלב: אין לנו עניין להפחית מהאיסורים שאמורים ב-5א, עכשיו לתת להם איזה פטורים.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים פשוט למצוא מנגנון יעיל שיאכוף את הדבר הזה.
זבולון אורלב: אם יש לך ויכוח, תגיש בקריאה שנייה ושלישית הסתייגות שאתה מתנגד לזה ולזה ולזה, אבל לא - - -
יואל חסון: ב-5א כתוב: "הכותב, מצייר, משרטט או חורט על מקרקעין של זולתו, שלא כדין, או מדביק" - -
יואל חסון: - - תולה או מניח זה גם קיים, אז זה בסדר, אני לא - - -
זבולון אורלב: אמרתי: תולה הסכמנו, תולה הסכמנו, לפחות לגבי הידיות, להכניס לדברי הסבר שנדון על זה בקריאה השנייה והשלישית.
יואל חסון: ומניח, מה זה?
יואל חסון: זה מניח על הרצפה.
יואל חסון: מניח זה מניח.
זבולון אורלב: כן, מניח על הרצפה.
זבולון אורלב: אני מתנגד לדבר הזה.
זבולון אורלב: זה אסור היום על-פי החוק, ואף אחד לא ביקש מאתנו את הדבר הזה.
זבולון אורלב: חבר'ה, בואו נתניע את החוק הזה קדימה ונעשה איזשהו נוסח.
דורון עציץ: אדוני היושב-ראש, אם אפשר - - -
יואל חסון: היועצת המשפטית ואז אתה, אחר כך.
אתי בנדלר: אני רוצה לחזק את ההדגשים לדברים שכבר נאמרו.
אתי בנדלר: כפי שהוזכר היום, בעצם החוק מדבר על לכלוך ברשות הרבים בסעיף 2, ואומר: "לא ישליך אדם פסולת, פסולת בניין או גרוטות רכב ברשות הרבים או מרשות הרבים לרשות היחיד, ולא ילכלך את רשות הרבים".
אתי בנדלר: בא סעיף 5א, שהוסף לחוק בשנת 1991, ואומר שוב: "הכותב, מצייר, משרטט או חורט על מקרקעין של זולתו, שלא כדין, או מדביק, תולה, מניח או קובע עליהם, שלא כדין, כל כתב, מודעה או שלט, רואים אותו, לעניין סעיף 2, כמלכלך את רשות הרבים".
אתי בנדלר: דהיינו, כל אחת הפעולות האלה, למרות שהן בוצעו ברשות היחיד, במקרקעין של אדם, רואים את האדם כאילו הוא לכלך את רשות הרבים.
אתי בנדלר: סעיף קטן (ב) אפילו מחמיר וקובע חזקה לעניין הזה ואומר: "הודבקו או נקבעו כתב, מודעה או שלט כאמור בסעיף קטן (א), רואים לעניין סעיף 2, גם מי שתוכנם של הכתב, המודעה או השלט מצביע עליו כמי שהזמין את הכנתם או הדבקתם או הורה על כך, זולת אם הוכיח כי לא הוא עשה כן וכי המעשה נעשה שלא בידיעתו והוא נקט את כל האמצעים הסבירים למנוע את ביצוע המעשה".
אתי בנדלר: דהיינו, אם מה שהניחו לי על מפתן דלתי הוא מודעת פרסומת של "א.
אתי בנדלר: אינסטלציה בע"מ" או "שמוליק המשחרר", הרי שגם מי שהניח את זה בפועל וגם "שמוליק המשחרר" או "א.א.
אתי בנדלר: בע"מ", רואים אותם כאילו הם לכלכו את רשות הרבים בניגוד לחוק, ואם מופיע שם גם שם בית הדפוס, ייתכן שגם בית הדפוס שותף להפרה של ההוראה הזאת.
אתי בנדלר: ואז בא סעיף עונשין בחוק שהוא סעיף 13 לחוק, ואומר: "העושה אחד מאלה, דינו – מאסר שנה או קנס כאמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, ואם נעברה העבירה על ידי תאגיד, דינו – כפל הקנס" כאמור, דהיינו, קנס של למעלה מ-225,000 שקלים חדשים.
אתי בנדלר: פסקה 3: "מלכלך את רשות הרבים" באופן המפורט בסעיף 5א(א)".
אתי בנדלר: זאת אומרת, זו גם עבירה פלילית שעונש מאוד מאוד חמור בצדה.
אתי בנדלר: דא עקא שכמובן, ומטבע הדברים, בהתחשב - - -
יואל חסון: לא אוכפים.
אתי בנדלר: לא, לא אוכפים את זה כי זה לא ריאלי.
אתי בנדלר: זו באמת הוראה אנכרוניסטית ולא ראויה.
אתי בנדלר: אבל אדם שנפגע ממעשה – פוגעים ברכוש שלו – תמיד יכול להגיש תביעת נזיקין.
יואל חסון: היום, לפני החוק.
אתי בנדלר: לפני החוק.
אתי בנדלר: אני מתארת מה קורה בהתאם למצב החוקי כיום.
יואל חסון: אז מה משנה החוק החדש?
אתי בנדלר: אסביר, אני מגיעה לכך.
יואל חסון: אני עוזר לך.
זבולון אורלב: 1,000 שקל ללא הוכחת נזק.
אתי בנדלר: הניחו לי את שני הפליירים שתיארתי הרגע – אני יכולה להגיש תביעת נזיקין נגד כל אחד מאלה שמניתי.
אתי בנדלר: אבל בתביעת נזיקין אני תובעת נזק.
אתי בנדלר: אני צריכה להוכיח קודם שנגרם לי נזק ומה גובה הנזק.
אתי בנדלר: יבוא ויתכבד מישהו ויגיד לי איזה נזק כספי נגרם לו כתוצאה מזה שהניחו שני פליירים על מפתן דלתו.
אתי בנדלר: אני מניחה שהוא ייזרק מבית-משפט, ובמקרה הטוב לא יטילו עליו הוצאות, כי יגידו לו שזה זוטי דברים, אני מניחה.
אתי בנדלר: זאת אומרת, קשה מאוד לכמת נזק בעניין הזה.
אתי בנדלר: אני מניחה שזה הרקע להצעתו של חבר הכנסת אורלב להכניס סעיף של פיצויים מוסכמים שאומר: אם אני באה עם שני הפליירים, תובעת בבית-משפט, והסמכות היא של בית-המשפט כאמור לקבוע את שיעור הפיצויים ללא הוכחת נזק, גם אם אני לא מוכיחה נזק, בית-המשפט יהיה רשאי לפסוק לי פיצויים שאינם עולים על 1,000 שקלים חדשים, בהתאם למוצע, בשל כל הפרה.
אתי בנדלר: עדיין לא שמענו כאן את נציגי הממשלה בנושא הזה של פיצויים ללא הוכחת נזק.
אתי בנדלר: הפניתי את תשומת הלב גם בישיבה הקודמת, מניחה שהנושא יעלה כאן, כי זה לא יעבור ככה, משרד המשפטים – כעמדה מוסדית קבועה ובהתחשב בעקרונות דיני הנזיקין – מתנגד נמרצות לפיצויים ללא הוכחת נזק, ללא שיש זדון בהתנהגות.
אתי בנדלר: זאת אומרת, רק במקרים חמורים ביותר שרוצים להביע סלידה מההתנהגות שהיא לא סתם התנהגות מזיקה, אלא התנהגות מזיקה חמורה שמלווה במצב נפשי של ידיעה על עצם הנזק שאתה גורם, רק אז הם הולכים, ואני מוכרחה לומר שאפילו – הוצאתי מחוק דיני ממונות החדש, הקודקס האזרחי שהם הציעו ושנדון בימים אלו בוועדת החוקה, יש שם סעיף 461 מוצע, כעיקרון נזיקין כללי, שאומר: "בית המשפט רשאי לפסוק לנפגע פיצויים שאינם תלויים בנזק אם מצא שההפרה נעשתה בזדון".
אתי בנדלר: דברי ההסבר של אותו סעיף אומר - -
זבולון אורלב: יש חילוקי השקפות.
אתי בנדלר: - - "פיצויים לדוגמה יפסקו רק במקרים חמורים במיוחד שבהם הוכח שהמפר נהג בזדון".
אתי בנדלר: כל זה עלה כבר בדיוני ועדת הכלכלה, ואני חושבת שחברי הוועדה מודעים לכך.
אתי בנדלר: דא עקא שנאמר דבר מאוד פשוט, אוקיי, אז תגידו מה יעשה בכל זאת מי שנפגע, מי שרוצה לעצור את העניין, אפילו אם חרטו על דלתי חריטה - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, זה נזק, העניין, את יכולה להוכיח את זה.
אתי בנדלר: - - לצורך העניין, או הדביקו דבק.
אתי בנדלר: קשה מאוד - -
זבולון אורלב: אני אקח עורך-דין ב-20,000 שקל לתבוע בבית-המשפט?
אתי בנדלר: - - ללכת לבית-המשפט ולכמת - -
יואל חסון: אבל גם לא בשביל 1,000 שקל.
אתי בנדלר: - - את הנזק הזה ולהגיש על כך תביעה.
אתי בנדלר: ולכן, תציעו, נציגי הממשלה, תציעו לנו כלי אכיפה אלטרנטיביים.
אתי בנדלר: מה שיש היום ודאי שאיננו מספק, פיצויים לדוגמא – אתם מתנגדים, מה בכל זאת אתם מציעים?
יואל חסון: תגידי, גם בתביעות קטנות אין לו סעד שם, במהלכים שעושים בתביעות קטנות?
אתי בנדלר: גם בתביעות קטנות צריך להוכיח שנגרם לו נזק כתוצאה מאותה פעולה ומה הנזק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכניס את זה לחוק לשון הרע ללא הוכחת נזק.
אתי בנדלר: התביעה הקטנה זה לא משהו שפותר מהוכחת נזק, כל מה שהוא אומר – שהמסלול הוא אחר.
אתי בנדלר: אתה הולך בלי עורך-דין, זה מסלול יותר מהיר וכולי.
אתי בנדלר: אבל באמת מה שקורה, זה שאותם נזקים – בואו נגיד שיש כרגע מחלוקת האם נגרם נזק כתוצאה מהנחה, אוקיי?
אתי בנדלר: אני חושבת שאין מחלוקת שחלק מהפעולות האלה, ההפרות של סעיף 5א הקיים, אכן גורמות נזק, חריטה למשל, אין מחלוקת שזה גורם נזק - -
לאה ורון: חריטה, הדבקה.
אתי בנדלר: - - אבל עדיין למי שנפגע אין תרופה אמיתית, אין תרופה אמיתית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה הוא לא יכול לצלם ולבוא ולהראות - - -
יואל חסון: יכול אבל מה הוא יקבל?
אתי בנדלר: כן, ותלכי תביאי הצעת מחיר לדלת חדשה ואז יתווכחו איתך, לא צריך דלת חדשה, אפשר לשים חומק מילוי וכך הלאה, וכך הלאה, ובסוף תתפשרו על 30 שקלים.
יואל חסון: היועצת המשפטית, אם היינו רוצים להתמקד נגיד רק בנושא הרכב.
יואל חסון: שהענישה הברורה הזאת תהיה רק בנושא רכב, שם יש לנו יותר – יש כיוון אחר?
אתי בנדלר: משום שיבוא מאן דהו ויגיד, אני לא שמתי את זה בכלל על הרכב, זה הוא לקח מהרכב זה והעביר את זה לרכב הזה.
אתי בנדלר: איך אתה תדע – גם כאן יש לך קשיים ראייתיים.
יואל חסון: לכן, עם כל הכבוד - - -
אתי בנדלר: צריך לדון קודם כל בעיקרון ואולי כן ללכת לדון בנושא הזה עכשיו או בהמשך מה קורה - - -
זבולון אורלב: גברתי היועצת, אני חושב שהשאלה שאת מעלה היא שאלה מעולה.
זבולון אורלב: אנחנו עד היום כבר – נדמה לי שזה דיון שלישי בוועדה – לא שמענו מנציגי הממשלה שום מנגנון אחר.
זבולון אורלב: והואיל והמנגנון הזה של פיצויים לדוגמא נכנס כבר לחוקי מדינת ישראל חרף התנגדות משרד המשפטים בכמה חוקים שאת בוודאי יודעת יותר טוב ממני, אני ממליץ בפני היושב-ראש לרדת מהדבר האנרכיסטי הזה ששנת מאסר וכל הדברים האלה שהם לא רציניים, זה רק המחוקק בזמנו הוכיח שהוא לא רוצה לאכוף את הדבר הזה, ולגשת למנגנון הזה של הפיצויים ללא הוכחת נזק, פיצויים לדוגמא עד 1,000 שקלים הוא מנגנון יעיל - - -
יואל חסון: וגם בשביל 1,000 שקלים אדם ילך לכל התהליך, אתה בעצמך אמרת 20,000 שקל עורך-דין.
זבולון אורלב: הוא לא תהליך ארוך, הוא לא תהליך ארוך, הוא לא צריך עורך-דין בשביל זה.
אהוד פלג: המועצה תעמיד באתר האינטרנט שלה את כתב התביעה - - -
יואל חסון: טוב, תודה רבה.
יואל חסון: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.
דוד אזולאי: רוצה להוסיף לדבריו של חבר הכנסת אורלב, בואו נקבל את הדברים כמות שהם כרגע, נעבור את הקריאה הראשונה היום, נגיע לקריאה שנייה ושלישית ונדון בשאר הדברים.
דוד אזולאי: אנחנו באמת מושכים את החוק הזה כבר המון זמן.
גיא רזניק: לא, אבל זה גם מה שאמרו גם בטרומית והגענו עד הלום.
דורון עציץ: כבוד היושב-ראש - - -
זבולון אורלב: שלושה דיונים - - -
דוד אזולאי: קודם כל הבעיה היא שעוד לא הגענו לטרומית וזה הדיונים הראשונים, שלושה דיונים סך-הכול היו ונציגי הממשלה, לצערי הרב, לא באים לייצג את עמדתם כאן.
יואל חסון: טוב, תודה לך אדוני.
יואל חסון: מר ראובן צדוק, מנכ"ל אגודת תרבות הדיור, בבקשה.
ראובן צדוק: תודה אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק לציין שדעתה של האגודה לתרבות הדיור, זה כמו שחושבים עמיתי במועצה לצרכנות, אני חושב שצריך להשאיר בידי האנשים גם את האפשרות אם הם רוצים לקבל איזשהו דואר בתיבות דואר שלהם או לא, בדיוק כפי שזה מתבצע בסלולר, אם מישהו רוצה לקבל איזשהו מסרון, צריך להשאיר בידיו את האופציה הזאת.
זבולון אורלב: אם ישמעו בעצתך, אצטרך למשוך את החוק הזה כי התחייבתי שזה לא ייכנס לקריאה הראשונה.
דורון עציץ: נכון מאוד, היו הסכמות.
גיא רזניק: היו הסכמות.
זבולון אורלב: אצטרך למשוך את ידי מהחוק הזה כי התחייבתי שהוא לא ייכנס לקריאה הראשונה.
יואל חסון: אולי נוותר עליו בכלל?
זבולון אורלב: אני חושב שהוא חוק נכון.
זבולון אורלב: הסכמתי שהדברים האלה יכולים להיות נדונים בקריאה השנייה והשלישית, אבל לא להכניס את זה - - -
יואל חסון: מה זה המסרון?
יואל חסון: מה אתה מציע במסרון?
ראובן צדוק: לא, אני אומר שצריך להשאיר את זה בידי אנשים, אם הם רוצים לקבל את זה או לא, אז לשים מדבקה.
ראובן צדוק: מי שרוצה לקבל איזשהו דואר בתיבת דואר שלו שלא ישים את המדבקה ומי שלא רוצה – ישים את המדבקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי ידפיס את המדבקה?
ראובן צדוק: אותם חברות שיש להן גם עניין בזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אמרנו שאנחנו נגד מדבקה.
ראובן צדוק: לא, למה?
ראובן צדוק: מדבקה לשים על תיבת הדואר, מה הבעיה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אמרנו שאנחנו לא רוצים מדבקה.
יואל חסון: לא, מדבקה שאת אומרת: אל תשימו לי מדבקות.
אתי בנדלר: אל תשימו לי פרסומים.
ראובן צדוק: כמו שמציעים במועצה לצרכנות.
יואל חסון: זה על קניינך.
ראובן צדוק: כבר לא יודעים מה הזכרנו ומה לא.
יואל חסון: זו המדבקה שלכם?
יואל חסון: זה אני יודע, שמתי מדבקה אצלי בבית.
ראובן צדוק: המועצה לצרכנות.
יואל חסון: שמתי מדבקה, לא עוזרת, אלא אם כן זה יהיה בחוק, אבל זה לא עוזר.
אהוד פלג: בדיוק, בגלל זה זה צריך להיות בחוק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראה רגע מה כתוב.
: יש לי את זה בתיבה, ניסיתי את זה – זה לא עובד.
אהוד פלג: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, יש לי פה אם את רוצה לראות הוכחות מהעולם ששם יש - - -
דורון עציץ: מדובר פה בגימיקים.
יואל חסון: סליחה מר פלג, אתה לא ברשות דיבור.
יואל חסון: מר צדוק, סיימת?
ראובן צדוק: ואני חושב שצריך להשאיר את זה בידי אנשים, אני יודע שיש גם בתים משותפים - - -
יואל חסון: אתה אומר בלי חקיקה, שיקול הדעת של האנשים.
יואל חסון: הוא ישים מדבקה ותתייחס למדבקה שלו.
ראובן צדוק: כן.
דוד אזולאי: אם אין חקיקה אין כלום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, אבל עדיין שמת את המדבקה ושמו פרסומים, מה התרופה?
יואל חסון: פלג מציע פה חקיקה בעניין, שאם שמת למרות המדבקה, אז עברת על החוק.
יואל חסון: כן אדוני, מי אתה?
דורון עציץ: כבוד היושב-ראש, אני מנכ"ל חברת "עלונים", ואנחנו מתייצבים פה בפעם המי יודע כמה בוועדה הזאת לגבי חוק שאני חושב שכבר שלוש שנים דנים בו.
דורון עציץ: במהלך שלוש השנים, אנחנו כחברות ההפצה המובילות שמעסיקות מאות עובדים, באנו והצגנו הן את העסקים הקטנים, הבאנו לוועדה המכובדת הזאת הן את אותם עובדים שהם לא ילדים, עובדים מבוגרים, עולים חדשים, עובדים שבחלקם בעלי מוגבלויות ונכים.
דורון עציץ: הבאנו לפה את העסקים הקטנים, את אותו אינסטלטור שבא ודיבר על המגנט, ואני חייב לציין שיושבים פה מספר אדונים מכובדים שכבר תמכו והיו וקיבלו את דעתנו, ביניהם כבוד היושב-ראש וחברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ.
דורון עציץ: באופן מאוד מוערך גם חבר הכנסת דוד אזולאי ומר זבולון אורלב גילו הבנה והלכו לקראתנו כברת דרך ארוכה, החל מהאישור של הנחה בתיבת הדואר ולאחר מכן הצגנו את נושא המגנטים שהוא פלח שוק מאוד-מאוד מהותי בשבילנו, ולא רק בשבילנו כחברות ההפצה, אלא בשביל אותם עסקים קטנים, האינסטלטור והחשמלאי ועובדי ההפצה עצמם.
דורון עציץ: לאחר מכן נפגשנו עם מר אורלב והצגנו בפניו עניין נוסף, שזה הנושא של התלי דלת.
דורון עציץ: הצגנו את הדבר הזה שאין בו שום נזק, אין בו שום נזק.
דורון עציץ: הצגנו פיסת נייר שמעוצבת באופן נעים לעין ובסך הכול היא פריט פרסומי של קניון זה או אחר - -
יואל חסון: התלי דלת האחרון ששמו לי בדלת היה בגודל של הדלת, רק שתדע.
יואל חסון: הייתי בשוק.
דורון עציץ: - - הצגנו את הדברים וקיבלנו הבנה מכיוון שמר אורלב ראה שאין פה נזק לדלת, אנחנו לא מדביקים ולא חורטים, אז הגענו להסכמה שנקבל את ההצעה כמו שמוגשת כיום ונתקדם איתה לדיון על תלי דלת בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה.
זבולון אורלב: לא, בין הראשונה לשנייה ושלישית.
דורון עציץ: בין הקריאה הראשונה לשנייה, אדון אורלב.
דורון עציץ: מה שעולה פה כרגע – המועצה לצרכנות שמעלה את נושא המדבקה, אני חייב לציין, במהלך כל הישיבות של הוועדה הזאת עלה גם נושא המדבקה וכפי שהוא עלה, ככה הוא ירד, דנו בזה רבות.
דורון עציץ: הנושא של המדבקה הוא עניין של גימיק וגימיקים לפעמים מתרבים, ואנשים מאשרים את הגימיק הזה כי הוא יפה, הוא צבוע בצבע כזה, הוא צבוע אחר, הוא הגיע מטַיְוָן, הגיע מקזחסטן, מדנמרק - - -
דורון עציץ: סליחה אדוני, כמה מילים אחרונות, ברשותך.
דורון עציץ: הנושא של הגימיק הזה לא מתאים - - -
יואל חסון: אני שואל אותך שאלה פשוטה, לא מה עשיתם פה בין כל הדיונים.
יואל חסון: התחלנו בזה שרצינו לפתור את העומסים על תיבות הדואר, הגעתם עכשיו לזה שאתם מעודדים לעלות אלי הביתה לקומה ולהדביק על הדלת שלי - -
דורון עציץ: לא, אדוני, סליחה, אני מבקש לתקן את אי-ההבנה הזאת.
יואל חסון: - - מה שהתחיל ככוונה טובה, הפך להיות – העליתם את כל הבלגן, אם סבלתי אותו למטה בשטח הציבורי, היום אתה מביא לי אותו לפתח הדלת.
דורון עציץ: לא, לא, חס ושלום.
יואל חסון: הייתי רוצה בכלל לאסור את העניין שתגיע אלי לדלת בכלל, אם אתה מדבר על קניין פרטי.
יואל חסון: פתחת את האינטרקום, הגעת אלי לדלת, שמת לי בדלת תלי דלת, מגנט – אם אתה שואל אותי, פה הבעיה.
יואל חסון: הייתי מעדיף שתישאר בתיבת הדואר, הייתי מעדיף שזה יהיה שוק, מה שנקרא, מערב פרוע, שם אני אסתדר, שיחגגו העסקים עד כמה שנוכל לעזור.
יואל חסון: על הדלת, תאמין לי שזה הטירוף שהגעתם לדלת.
דורון עציץ: לא הצענו לעבור מתיבות הדואר לדלתות, חד משמעית.
יואל חסון: אבל הצעת החוק מביאה לזה עכשיו.
דורון עציץ: לא, לא.
יואל חסון: אתה נותן לה "סטמפה" למגנט, איפה יהיה מגנט אם לא על הדלת?
יואל חסון: רק על הדלת.
דורון עציץ: לא, אנחנו מבקשים לאשר גם מגנט על הדלת.
יואל חסון: גם מגנט על הדלת.
דורון עציץ: נכון, כי נכחה פה אם חד-הורית, אדוני - - -
זבולון אורלב: באיזה צד אתה?
כרמל שאמה-הכהן: אתה אתנו או נגדנו?
יואל חסון: אני לא יודע מה אתם.
יואל חסון: כבוד היושב-ראש - - -
זבולון אורלב: אני לא יודע מה אתה רוצה.
זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש עד לעוד כמה שניות, תקשיב מר חסון, אם אפשר בחוק הקיים היום, לעניות דעתי, זה טוב או רע, אין איסור על הצמדה, המילה הצמדה בעברית היא הצמדת מגנט.
זבולון אורלב: ולכן אנחנו כרגע עקביים ולא עושים שינויים ב-5א, אומרים מה שאסור – אסור, ומה שמותר – מותר.
זבולון אורלב: הואיל ופתאום התברר שהתלי דלת הזה הוא מאוד-מאוד חשוב, אמרתי להם: חברים, לא לקריאה ראשונה, כי אנחנו רוצים ללכת על הנוסח הזה.
זבולון אורלב: תסכימו לנוסח הזה, תודיעו לחברי הכנסת שתמכו בכך שיתמכו בדבר הזה, ואני יכול להגיד רק דבר אחד, אתמוך ואבקש, ככל שאני יכול לבקש, גם בשמו שהנושא הזה יידון בקריאה השנייה והשלישית.
יואל חסון: אני לא אוחז בקרנות המזבח, אני מפנה את כיסאי.
זבולון אורלב: לאחר מכן פנתה המועצה, אמרתי: אני חושב שזה לא נכון לקבל את ההכרעה בדבר הזה, כי זה לא הופץ, הנוסח הזה גם לא הופץ, נדון בזה בקריאה - - -
גיא רזניק: בלי המדבקה.
זבולון אורלב: אמרתי גם למנכ"ל המועצה – הוא יודע, התחייבתי ואני עומד בהתחייבויות – כשיעבירו את החוק בקריאה טרומית, שהחוק הזה לא נוגע בתיבות הדואר.
זבולון אורלב: זה מה שהתחייבתי.
זבולון אורלב: אני לא מפר התחייבויות.
זבולון אורלב: שידונו בזה בקריאה שנייה ושלישית, שידונו בדבר.
גיא רזניק: שידונו עכשיו.
זבולון אורלב: אי-אפשר, זה לא עבר - - -
גיא רזניק: זה מסרס את כל החוק.
זבולון אורלב: בסדר, נאמר את דעתנו אז, מה אתה רוצה?
לאה ורון: יש עוד הרבה שביקשו הערות.
דוד אזולאי: מי זאת?
אתי בנדלר: נציגת דואר ישראל, עורכת-דין פרלי שר, מבקשת רשות דיבור.
דוד אזולאי: מה היא קשורה לעניין?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אדוני היושב-ראש, לא דיברתי, איך שאתה בא – אני רוצה לדבר.
דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מעיד שהיא לא דיברה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת שקצת התבלבלתי, הבנתי שיש איזשהו הסכם שנסגר - -
גיא רזניק: יש, יש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - שאפשר לשים מגנטים, אפשר לתלות, למעט המדבקות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פתאום עכשיו אני רואה שבכלל זה רק בקריאה שנייה-שלישית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שהוא אומר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה בשנייה-שלישית?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואתם מסכימים עם זה?
גיא רזניק: כן, אבל בלי להכניס את הנושא של המדבקה, שמה שמציעה המועצה לצרכנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה שאני מבינה, שאין הסכמה בכלל.
גיא רזניק: יש הסכמה עם חבר הכנסת אורלב.
זבולון אורלב: מה שמוסכם עלי מוסכם גם על חבר הכנסת אזולאי, שנינו יוזמי החוק.
גיא רזניק: מצוין, רק שאני מבקש שיגיעו להכרעה בנושא המדבקה על תיבת הדואר – מה שהעלתה היום המועצה לצרכנות, כי זה משהו שמסרס את כל החוק.
אהוד פלג: זה לא חלק מההבנה שלך עם חבר הכנסת אורלב כמו שהבנתי.
זבולון אורלב: לא, לא, לא, הסוגיה של המדבקה לא היתה בהידברות שלנו עם החברות.
גיא רזניק: נכון, נכון.
דורון עציץ: נכון, נכון.
זבולון אורלב: קודם כל, זו סוגיה שעלתה לפני וסוגיה אחרי שאתה ראית את הנוסח הזה, אתה פנית אלי ואמרת לי – מדבקה.
דורון עציץ: והיא נפלה כבר בעבר.
גיא רזניק: היא נפלה בעבר.
אהוד פלג: היא לא נפלה כי היא לא עלתה.
דורון עציץ: היא עלתה.
זבולון אורלב: פורמלית היא לא נפלה.
זבולון אורלב: לא היתה הצבעה.
דורון עציץ: אוקיי, נכון.
זבולון אורלב: לא ידעתי שתהיה התנגדות להעלות את זה לקראת הדיון של הקריאה השנייה והשלישית.
זבולון אורלב: התחייבתי מעל במת הכנסת לקבל את תנאי הממשלה שהחוק הזה לא יחול על תיבות דואר.