GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי ברס: אנחנו דורשים ניסיון, ואני מזכיר לכם שיש ניסיון באחזקה לא רק בחברה הלאומית לדרכים, חלק מהאנשים שיושבים פה עובדים בערים, למשל הם עושים עבודות ברשויות.
שי ברס: אנחנו מקבלים את הניסיון הזה כניסיון מוכח, וזה בסדר.
שי ברס: אבל אנחנו נדרוש שכל קבלן שניגש יביא אתו חוזה עם לפחות שלושה קבלנים, מאיזו דיסציפלינה שהוא רוצה.
שי ברס: שכבר יהיה לו חוזה.
שי ברס: זאת אומרת שהוא לא יוכל אחר כך לחשוב: קודם זכיתי עכשיו אני אמעך אותם.
יעקב אדרי: כמה קבלנים לדעתך יזכו במכרז שלכם?
קריאות: שלושה.
יעקב אדרי: אתה מראש מגביל לשלושה או שאתה אומר:
יעקב אדרי: מי שיעמוד בתנאים שלי, גם אם יהיו שישה, אני אקח אותם.
שי ברס: אני אסביר לך.
בועז בהירי: מע"צ כבר הכריזה על שלושה קבלנים.
בועז בהירי: היא אמרה שכל הקבלנים האחרים הם קבלנים קטנים, לפי הודעה בעיתון.
בועז בהירי: זאת אומרת, זה לא רלוונטי.
יעקב אדרי: אני שאלתי אותו.
כרמל שאמה-הכהן: בואו נתחיל להתקדם.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת טיבייב.
רוברט טיבייב: אני באמת לא מבין מאוד באחזקת כבישים ולא מכיר אפילו את הקבלנים אבל ההרגשה.
רוברט טיבייב: ממש לפני כן היינו, אדוני היושב-ראש, בוועדה אחרת של ועדת הכלכלה ודיברנו על שני שחקנים כבדים בתחום המזון, שתי הרשתות הגדולות.
רוברט טיבייב: אז כביכול נלחמנו בהם, ולמה המחירים פי שלושה?
רוברט טיבייב: כי אותן הרשתות ואותם הטייקונים לוקחים באמצע את הכסף.
רוברט טיבייב: יש לי את ההרגשה שעכשיו בונים את שלושת הטייקונים החדשים ומי שבונה אותן היא המדינה, לצערי הרב.
רוברט טיבייב: רבותי, אני אומר לכם מראש: אתם תפסידו את המכרז.
רוברט טיבייב: להילחם נגד הממשלה זה לא פשוט, אתם מראש תפסידו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, רוברט, למה אתה אומר להם את זה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בשביל זה אנחנו פה.
רוברט טיבייב: תנו לי לסיים.
בועז בהירי: תעזרו לנו, תעזרו לנו.
רוברט טיבייב: אני נגד טייקונים.
רוברט טיבייב: אני מוכן לעזור לכם אבל צריך לדעת את מהות הבעיה.
רוברט טיבייב: אני מהנדס במקצועי, בשביל לפתור את הבעיה צריך לאתר אותה, למצוא איפה הבעיה.
רוברט טיבייב: מדיניות הממשלה היא לעשות שלושה טייקונים, זו המדיניות.
רוברט טיבייב: עם זה אי אפשר להתווכח, הם הולכים על הקו הזה.
רוברט טיבייב: זה מצד אחד.
רוברט טיבייב: אני מבין שאתם עומדים עכשיו בפרונט אחד ומאוחדים כביכול.
רוברט טיבייב: זה לא יישמר הרבה זמן.
רוברט טיבייב: אני מתנצל שאני אומר לכם את זה.
רוברט טיבייב: אני אומר זה בפנים: זה לא יחזיק הרבה זמן, אחד יקבל תנאי סף נמוכים יותר, יסכים ויהיה בלגן.
רוברט טיבייב: יכול להיות מצב אחר, אדוני המנכ"ל, אם אתה כבר הולך על פרויקט גדול ואתה משנה את כללי המשחק, והרי זה מה שאתה עושה בסופו של דבר, אולי תעשה פיילוט?
רוברט טיבייב: יכול להיות שהם יסכימו.
רוברט טיבייב: אולי נראה איך זה עובד?
רוברט טיבייב: אולי נסיק משם מסקנות?
רוברט טיבייב: אולי אחר כך נתקדם הלאה?
רוברט טיבייב: אולי נלך אחורה?
שי ברס: כבר עשינו פיילוט.
יעקב אדרי: איזה פיילוט?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם "שופרסל" עשו פיילוט.
קריאות: זה לא אותו דבר, זה לא נכון.
רוברט טיבייב: רבותי, אתם מסכימים עם הפיילוט?
יעקב ברדין: חלוקה קנטונית של 300 קילומטר זה הגיוני.
ראיק סאלם: קודם כל, לגבי התקציב על סך 38 מיליארד, זה לא תקציב אחזקה, זה כל התקציב של החברה הלאומית לדרכים.
ראיק סאלם: מתוכו יש כ-11 מיליארד שקלים ל"נתיבי ישראל" לפיתוח של פרויקטים בנתיבי ישראל.
ראיק סאלם: יש גם כ-20 מיליארד שקלים לפרויקטים בפיתוח של החברה הלאומית לדרכים, התוכנית הרב- שנתית, יש גם מוקדי סיכון ויש עוד כמה דיסציפלינות.
ראיק סאלם: מה שנשאר, שזה 6 מיליארד, זה הסכום המתוכנן לאחזקה ל-6 שנים הבאות של החברה הלאומית לדרכים.
ראיק סאלם: מתוכם מחולקים כל שנה כמיליארד, פלוס מינוס, לאחזקה.
ראיק סאלם: אחזקה מונעת ואחזקה שוטפת.
ראיק סאלם: לגבי אחזקה בכלל הארץ, כיום יש לנו בארץ כ-4,500 כבישים בין-עירוניים וכ-18,000 קילומטרים כבישים עירוניים.
ראיק סאלם: זה אומר שיש למע"צ כיום כ-30%-25% מסך כלל קילומטרי-כביש הנמצאים בארץ.
ראיק סאלם: מע"צ הוא לא ספק העבודה היחידי לאחזקה, ספק העבודה העיקרי הן הרשויות המקומיות.
ראיק סאלם: בקשר למכרז האחזקה של מע"צ - - -
יעקב אדרי: מה באמת העמדה שלכם בקשר למכרזים האלה?
חביב צהלון: מה שרואים פה למעלה זה נקרא כביש בתוך ה-25%.
יעקב אדרי: רק רגע, סליחה, תן לו לענות.
ראיק סאלם: העמדה של משרד התחבורה, לא רק באחזקה אלא בכלל בפרויקטים של החברה הלאומית לדרכים, היא לפזר את זה לכמה שיותר קבלנים.
יעקב אדרי: זה בדיוק הפוך ממה שהם עושים.
קריאה: אז למה מצמצמים?
ראיק סאלם: חבר'ה, אבל לא על חשבון האיכות.
יעקב אדרי: רגע, רבותי, הוא דיבר בכנות, הוא אמר את הדברים.
ראיק סאלם: לגבי מכרז האחזקה, היו דיונים על כך במשרד התחבורה והוצגו עמדות מע"צ.
ראיק סאלם: המכרז היה מיועד לתקופה בת ארבע שנים - - -
שי ברס: חמש שנים.
ראיק סאלם: חמש שנים.
ראיק סאלם: אנחנו צמצמנו את זה לשנתיים.
ראיק סאלם: למה לשנתיים?
ראיק סאלם: כדי לבדוק איך זה עובד, איך הקבלנים - - -
שי ברס: זה הפיילוט שאתה מדבר עליו.
יעקב אדרי: אבל אתה תהרוג אותם בינתיים.
יעקב ברדין: פיילוט על כל כבישי ישראל?
קריאה: עושים פיילוט על כל הכבישים?
שי ברס: למה להגיד את זה, חבר הכנסת?
שי ברס: למה יהרגו?
שי ברס: מישהו צריך לעשות את העבודה.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, לא במקהלה.
כרמל שאמה-הכהן: תנו לו לסיים ותוכלו לדבר.
ראיק סאלם: זה לגבי אחזקה.
ראיק סאלם: גם בפרויקטי הפיתוח, למשל, קחו את פרויקט 531, האומדן התקציבי של עלות הפרויקט הוא 3,7 מיליארד.
ראיק סאלם: אם מוציאים אותו כמו שהוא, כמקשה אחת, שלושה או ארבעה קבלנים הענקיים ביותר יכולים לגשת לזה.
ראיק סאלם: אז מה עשינו ביחד עם החברה הלאומית לדרכים?
ראיק סאלם: חילקנו את זה לשבעה קטעים, על מנת שקבלנים פחות גדולים, גם בינוניים, ייגשו ויזכו.
ראיק סאלם: זה אכן מה שקרה.
ראיק סאלם: לא רק הטייקונים, לא רק ארבעת הגדולים אלא גם קבלנים בינוניים ניגשו ולקחו חלק מהפרויקט הענק הזה.
ראיק סאלם: אנחנו עושים את זה בעוד ועוד פרויקטים.
ראיק סאלם: אנחנו מנסים את המקסימום יחד עם החברה הלאומית לדרכים.
כרמל שאמה-הכהן: מה שאני מבין בשורה התחתונה הוא שמשרד התחבורה תומך בתנאי המכרז החדש?
ראיק סאלם: כן.
ראיק סאלם: משרד התחבורה תומך.
בועז בהירי: סליחה, לדעתי הוא לא למד אפילו את הדברים כי הדברים סותרים לגמרי את החברה הלאומית לדרכים.
שי ברס: זה ממש לא נכון מה שאתה אומר, בועז.
בועז בהירי: אולי פספסתי משהו.
שי ברס: פספסת, לא הבנת אותם, בועז.
בועז בהירי: אולי רוצים להרחיב את מספר המציעים ואת הזוכים?
כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר דברים ברורים.
כרמל שאמה-הכהן: רגע, אני רוצה לשאול את המנכ"ל משהו.
כרמל שאמה-הכהן: בועז, אתה תדבר, תאמין לי, אנחנו לא נלך.
כרמל שאמה-הכהן: אדוני המנכ"ל, למה אי אפשר להכניס ביחסים שבין קבלני המשנה לקבלן העיקרי – כמו שאתם מפקחים על השכר של עובדי הקבלן, עובדי הקצה – הגבלה את המרווח?
שי ברס: אנחנו בדקנו את זה בזמנו משפטית.
שי ברס: אנחנו לא מתערבים ביחסים המסחריים בין, נגיד, זוכה, ובין אלה שעובדים מטעמו עבורנו.
שי ברס: אנחנו לא יכולים להיות צד, זה נושא מסחרי.
שי ברס: אבל איך אנחנו מקטינים את הסיכון?
כרמל שאמה-הכהן: אז למה אתה מתערב לו לגבי עובדי קבלן?
שי ברס: אני לא מתערב לו.
שי ברס: אני אומר: התגלחת, לא התגלחת, העיקר שתהיה מגולח.
שי ברס: את זה למדתי בצבא.
שי ברס: אני לא מתערב לך, העיקר שתיתן לי את מה שאני רוצה על פי התנאים.
שי ברס: יש תוכניות, יש דרישות, יש מערכת, יש סטנדרטים שאנחנו דורשים שהם יהיו, תשים לי את הסטנדרטים.
שי ברס: אבל ברגע שאני מחייב את אותו זכיין לבוא עם הסכמים מראש, הוא לא יכול למעוך אותם.
כרמל שאמה-הכהן: הוא בא עם כוח מראש.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר: אתם יודעים שלכם אין סיכוי להשתתף במכרז - - -
חביב צהלון: שי, במכרז הזה של "נתיבי איילון" - - -
כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש לא להפריע, מספיק.
כרמל שאמה-הכהן: אני אומר, אם הם באים גם ערב המכרז, נכון שזה מרוכך יותר אבל עדיין יש פה עוצמה של אחד מול השני שהיא ברורה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר: אחד משלושתנו יזכה במכרז, אנחנו מוכנים לתת לכם את האפשרות לבוא אתנו, לעלות על הספינה הזאת, אחרת לא תעלו עליה ובואו עכשיו נסתדר על המחיר.
שי ברס: זה לפני המכרז.
שי ברס: הוא לא יודע עוד מי יהיה.
שי ברס: יש שמונה או תשעה קבלנים כאלה, מתוכם יזכו שלושה, אז יש תחרות.
שי ברס: הוא לא יודע, לכן הוא צריך אותם.
בועז בהירי: זה כבר לא 30.
יעקב אדרי: למה יש רק שלושה?
יצחק וקנין: כי יש הרי שלושה מחוזות.
יעקב אדרי: לא, אני מבין.
יעקב אדרי: למה לא שישה – שניים לכל מחוז?
יעקב אדרי: אני רוצה להבין.
חביב צהלון: יש רק שלושה שיכולים ללכת למכרז הזה, הם חילקו ביניהם את הארץ.
כרמל שאמה-הכהן: כן, שאלה, לא נאום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול, אדוני, אותם 15 הקבלנים – זו רק שאלה עכשיו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא נאום?
כרמל שאמה-הכהן: לא, יש חברי כנסת שנרשמו לפניך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, כי אני גם רוצה - - -
כרמל שאמה-הכהן: יש חברי כנסת שנרשמו לפניך, את רוצה לעקוף אותם בתור?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, חס וחלילה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תן לאחרים לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: אז שאלה.
כרמל שאמה-הכהן: את מתעקשת כל כך לשאול שאלה – תשאלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, לא, אני אדבר אחרי חברי הכנסת.
אברהם מיכאלי: כבוד אדוני היושב-ראש, אני רואה פה באמת תפיסה של ניהול.
אברהם מיכאלי: מצד אחד, אנחנו מתערבים למנכ"ל מע"צ בתפיסה הניהולית שלו ואני חושב שכחברי כנסת מותר לנו להתערב בזה.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד, אנחנו לא מטילים דופי במקצועיות שלך, מדובר פה בשיטת ניהול שלצערנו, כמדינה, כבר עשינו במשך עשרות שנים וכרגע חוזרים חזרה, מה לעשות?
יעקב אדרי: נכשלנו בה.
אברהם מיכאלי: כל הסיפור של עובדי הקבלן שמתעורר כרגע מחדש - - -
אברהם מיכאלי: סליחה, השיטה שאתה מנסה להוביל היא בדיוק אותו דבר.
אברהם מיכאלי: לוקחים ריכוזיות, לוקחים גוף אחד מרכז שהוא גוף חיצוני ולא שלך, ואז אתה נותן לו להוריד אותם לתנאים שאתה רוצה בסוף.
אברהם מיכאלי: מצד אחד להרוויח כמדינה, אתה רוצה לחסוך, אבל בסוף אלה הולכים לפשוט רגל.
אברהם מיכאלי: אנחנו שומעים כרגע את התלונות שלהם.
אברהם מיכאלי: הם לא יכולים לעבוד בתנאים שאתה רוצה כמדינה – לחסוך – תחת קבלן כזה מרכז.
אברהם מיכאלי: לכן, תבינו שהתפיסה הזו חולפת חזרה.
אברהם מיכאלי: אנחנו רוצים להגיע כרגע למצב שהאנשים האלה יוכלו לחיות כקבלנים, אני קורא לזה קבלנים קטנים.
אברהם מיכאלי: לא יכול להיות שכולם טייקונים.
אברהם מיכאלי: הטייקונים והריכוזיות האלה.
אברהם מיכאלי: בסוף אנחנו מגיעים למצב שבמקום שאלה שיגדלו וירוויחו מהעוגה הכוללת של המדינה, הם בסוף לא מרוויחים כלום.
שי ברס: אתה יודע שגם היום הם עובדים אחד אצל השני?
יצחק וקנין: שיהיה להם לבריאות.
יצחק וקנין: מה הקשר?
שי ברס: כקבלני משנה.
יצחק וקנין: שיעבדו, אין לי בעיה עם זה.
יצחק וקנין: אני בא מדיון בוועדת הכספים בנושא הסיעודי.
יצחק וקנין: אני רואה את זה בדיוק כך.
יצחק וקנין: המדינה עובדת בצורה שבה היא אומרת: אתה לאט-לאט תמות, לאט-לאט, זה לא משנה איך, יש תעריף כמה עולה אדם סיעודי בבית אבות.
אברהם מיכאלי: 200 שקלים.
יצחק וקנין: באה המדינה והחליטה לקבוע תעריף כדי לחסוך כסף לעצמה.
יצחק וקנין: המדינה רוצה לחסוך כסף, מה עשתה?
יצחק וקנין: לקחה ועשתה אותו דבר בבתי אבות – קבלנים.
יצחק וקנין: כך היא גמרה לאט-לאט את כל – ואתה יודע מה מקבל הזקן הסיעודי?
יצחק וקנין: הורידו לאט-לאט עוד טיפול ועוד טיפול, ואיך אומרים?
יצחק וקנין: הסוס, אתה מרעיב אותו יום ועוד יום, אז הוא מת.
שי ברס: ברור.
שי ברס: זה לא פה, זה לא המקרה.
יצחק וקנין: אני בטוח שאין לך שום עניין והכיוון שלך הוא לניהול מערכת בצורה חיובית.
יצחק וקנין: אבל אני אומר לך, אתה רוצה שיהיו טייקונים והטייקונים האלה יאכלו אותם והם יהיו עבדים שלהם.
יצחק וקנין: זו הצורה שנקבל בסופו של יום.
דוד אמסלם: כם, הקשבתי פה לכל האדונים הנכבדים ויש שני דברים שמאוד מטרידים אותי, יש שני דברים שהם מאוד מהותיים.
דוד אמסלם: אני אתן דוגמה כספית.
דוד אמסלם: קחו את הבטיחות היום, שקבלן ראשי מקבל קומפלט את כל האתר.
דוד אמסלם: אתמול במקרה נפגש אתי קבלן מאוד גדול בענף שלא נמצא פה, הוא אמר לי משפט אחד שהדהים אותי.
דוד אמסלם: הוא אמר לי: הלכתי לקבלן והוא רוצה שאני אתן לו 70% הנחה.
דוד אמסלם: הוא אומר: איך זה יכול להיות שהוא יקבל 70% מסך התמורה שמע"צ משלמת, ואני, שאני עובד ועושה הכול, אקבל 30%?
דוד אמסלם: זה מה שקורה היום בפועל בגלל שהכסף עובר לקבלן והוא לוקח קבלני משנה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא משאיר אצלו 70%?
דוד אמסלם: 70%.
כרמל שאמה-הכהן: רק מהספסרות?
דוד אמסלם: כן, מדובר במיליונים.
שי ברס: לא, לא מהספסרות.
יעקב ברדין: מהספסרות.
דוד אמסלם: מהספסרות, מהבטיחות, תבדקו את מה שאני אומר.
כרמל שאמה-הכהן: הקבלן רק מגיש הצעה, זוכה, מעביר לך את העבודה, לוקח את השיק ומנכה 70%?
דוד אמסלם: מע"צ מתמחרת מאוד נכון, מאוד הגון ומאוד ריאלי.
דוד אמסלם: כיף לעבוד עם מע"צ והלוואי ואני אעבוד כל חיי עם מע"צ כי זה גוף שדואג לקבלן שלו, משלם כמו שצריך וגם שומר על הקבלן.
דוד אמסלם: הקבלן זכה במחיר איקס, שהוא הגון מאוד, לוקח את כל הקבלנים, מראה את ההצעה של זה לזה, מוריד את מי שהכי נמוך בסוף - - -
יעקב אדרי: 120 יום שוטף, איך שהוא רוצה, משחק אתו.
דוד אמסלם: עזוב, שניה.
דוד אמסלם: מוריד אותו, לוקח לו 70%.
שי ברס: אלה קבלני פיתוח, אתה מדבר על קבלני פיתוח.
שי ברס: אנחנו נעשה תיקון בזה גם.
דוד אמסלם: אני רוצה לראות פה גיבור מכולנו, כולל אותי, אני רוצה לראות גיבור בסכומים האלה, שאחרי שאתה עובד לקבלן והוא חייב לך שלושה מיליון ותתחיל לא לעשות מה שהוא רוצה.
דוד אמסלם: בוא נראה מי לא יעשה מה שהוא רוצה.
שי ברס: אני מסכים אתו.
יעקב אדרי: אז אתה הורג אותו, אתה תהרוג אותו.
שי ברס: לא, הוא מדבר על משהו אחר.
דוד אמסלם: לא, סליחה, מדברים על זה.
קריאות: מדברים על זה.
כרמל שאמה-הכהן: רגע, חברים, לא להפריע.
דוד אמסלם: לא סיימתי, חיכיתי שעה.
דוד אמסלם: גם אם אני אזכה, הרי שנותנים כוח - - -
כרמל שאמה-הכהן: רגע, הוא אומר שאתם מדברים על דברים שונים.
כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר שאתה מדבר על משהו אחר.
דוד אמסלם: לא, לא, לא, זה אותו דבר.
דוד אמסלם: זו ההתנהלות.
דוד אמסלם: אותו דבר יקרה גם אם אני אזכה, לצורך העניין, ויתנו לי ביד מיליונים ואני יכול לספסר ולהרוויח 50%.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני אעשה את זה.
דוד אמסלם: הרי כל אחד שכסף כזה מגיע לידיו הופך לחזיר.
שי ברס: אבל הם חברים שלך.
קריאות: לא חברים שלו, אנחנו לא חברים שלו.
יעקב ברדין: אנחנו לא שותפים.
יצחק וקנין: חבר'ה, שמעתי מה הוא אמר, אני רוצה שתהיו בשקט.
יצחק וקנין: הוא אומר: חבר'ה, אין כסף כשיש חברים.
יצחק וקנין: שלמה המלך אמר "אוהב כסף לא ישבע כסף", תן לו 100, רוצה 200, תו לו 300, רוצה 800.
יצחק וקנין: אני לא טועה.
יצחק וקנין: לכן, בג'ונגל הזה שיהיה פה, גם החברים האלה יאכלו אחד את השני.
אברהם מיכאלי: הוא צודק, בג'ונגל אין חברים.
יעקב אדרי: הם יאכלו אחד את השני.
דוד אמסלם: סליחה, ברשותכם, לא סיימתי.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, מכל המקהלה הזו לא מבינים כלום.
דוד אמסלם: אם כבר עסקינן בחוכמה וחז"ל, חז"ל אמרו - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, לא, מה פתאום, אני - - -
כרמל שאמה-הכהן: שנייה, אבל תני לו לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: יוליה, מספיק.
כרמל שאמה-הכהן: אי אפשר שכל הזמן כולם מדברים.
כרמל שאמה-הכהן: הוא מדבר, את מדברת, וקנין מדבר.
כרמל שאמה-הכהן: תרבות דיון.
כרמל שאמה-הכהן: איזה מין דבר זה?
דוד אמסלם: זו דוגמה אחת.
דוד אמסלם: אני לא חושב שיש פה מישהו שרוצה להיחשף בסכומים כאלה כלפי מישהו אחר.
דוד אמסלם: אם הייתי רוצה להיחשף בסכומים כאלה, הייתי הולך להמר.
דוד אמסלם: אני לא יודע איך הוא מנהל את העסק שלו, ואיך ההוא מנהל את העסק שלו, ואיך הוא ישלם לי מחר כשהכסף יעבור דרכו.
דוד אמסלם: זה סכומים אדירים, זה לא 100, 200 שקלים.
דוד אמסלם: דבר שני, לגבי איילון, דוגמה קטנה.
דוד אמסלם: אתה יודע מה המחיר שמשלמים באיילון למעקה O.B.B?
דוד אמסלם: – 450 שקלים.
דוד אמסלם: אתה יודע כמה קבלן המשנה מקבל?
דוד אמסלם: אני במקרה מתקין מעקות אז אני יודע.
יעקב אדרי: 180.
דוד אמסלם: 210.
יעקב אדרי: בסדר, לא הייתי רחוק.
יעקב אדרי: פלוס מע"מ, 180 פלוס מע"מ.
דוד אמסלם: תעשו את החשבון לבד.
כרמל שאמה-הכהן: אוקיי, אדוני, הדברים שלך ברורים, בוא נתקדם, יש לך עוד משהו לומר?
חביב צהלון: אני רוצה להגיד משהו.
כרמל שאמה-הכהן: תקשיב, מי שעכשיו ידבר בלי רשות דיבור לא יקבל יותר דיבור בדיון הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אם הוא ימשיך הוא גם יצא החוצה.
כרמל שאמה-הכהן: מה לא ברור?
כרמל שאמה-הכהן: תשלים את דבריך.
דוד אמסלם: כך שאני חושב שאם אפשר להבטיח אותנו באיזושהי צורה צריך לחשוב על זה.
דוד אמסלם: לא לחשוף אותנו לעבוד כקבלן משנה של אף אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראו, יש לי תחושה פה שכאילו יש כבר איזושהי קבלת גורל וברור שזה מה שאתם הולכים לעשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה אפילו מדבר פה עם חבר הכנסת יעקב אדרי: אתה יודע מה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי נעשה שניים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאתם לא תעשו את זה פשוט כי כנסת ישראל לא יכולה לאפשר לכם לעשות את מה שאתה רוצה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כנסת ישראל לא יכולה בזמן הזה לאפשר לך לעשות מהלך שאתה מחזק בו את הריכוזיות בארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך שאלה, אל תענה לי כרגע, אחר כך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם מתוך אותם 15 הקבלנים הגדולים שאתה רוצה שייגשו למכרז יש כאלה ששייכים לחברות הגדולות במשק, לטייקונים הגדולים במשק, שאנחנו כרגע מדברים על איך לפרק את הכוח הזה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תענה לי בבקשה אחר כך כי אני רוצה להמשיך ולומר לך משהו.
שי ברס: אני אענה לך.
שי ברס: התשובה היא "לא", אגב.
שי ברס: כל מי שיזכה יהיה מתוכם, מתוך קבלני האחזקה.
שי ברס: לא ניתן לטייקונים להיכנס, רק לקבלני האחזקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז לעשות עכשיו טייקונים חדשים, אתה רוצה עכשיו להביא שלושה טייקונים חדשים למשק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שאתה רוצה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להמשיך ולהגיד - - -
יעקב אדרי: זה מה שיהיה אבל.
יעקב אדרי: שי, אתה אולי לא רוצה אבל זה מה שיהיה.
יעקב אדרי: הם יעסיקו אותם כקבלני משנה ושלושה יחגגו.
יעקב אדרי: תשמע, שי, איך שלא תסובב את זה, זה מה שיהיה בסוף.
יעקב אדרי: אנחנו מבינים עניין.
יעקב אדרי: הכוונות שלכם טובות אבל אני חושב שאם הייתם מתרכזים יותר בפיקוח ויותר בניהול, יכול להיות שהתמונה היתה שונה.
יעקב אדרי: אני לא הייתי חושש לעשות את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יעקב, ברשותך, הייתי ברשות שידור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברשות שידור – פשוט פה אנחנו קודם ברשות שידור – ברשות דיבור.
יעקב אדרי: ברשות שידור, את כל היום בשידור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז קודם כל, אני חושבת שהדיון שהעלית הוא דיון מאוד-מאוד חשוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להתחבר, דרך אגב, לכל מילה שאמרה חברת הכנסת רוחמה אברהם לפני כן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו כל פעם מנסים פה, במדינה – חבר'ה, כשאומרים מדינה, אנחנו לוקחים את האחריות מגופים שהם ממונים על הנושא הספציפי, זה לא מדינה, זו ממשלה, זה משרד התחבורה במקרה הזה.
שי ברס: והאוצר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והאוצר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בסדר, האוצר תמיד מסכן, הוא תמיד אשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכול אוצר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שכולנו פה שנותנים יד לכך אשמים, ולכן, כמישהי שלא הגישה יחד אתך את הדיון המהיר הזה, אני לא יכולה לתת יד לכך שאתם תבואו ותגידו: טוב, לא אחד – שניים, טוב, לא שניים – שלושה.
שי ברס: לא אמרתי "טוב", אמרתי שאני אשקול את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אתה לא יכול לשקול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא ניתן לעשות את זה, עם כל הכבוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש ממשלה ויש כנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בשביל זה אנחנו נמצאים פה, כדי לראות מה העתיד שמחכה לנו ולמנוע את הטעויות שלכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יכולה להבין את הניהול שאתה רוצה לשפר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה שאם יש שלושה מחוזות תיקח שלושה אגפים אצלך, תשים מנהל על כל מחוז ומחוז שינהל מספר קבלנים, קבלני משנה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה מדבר על 40?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל אחד יקבל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחד יקבל 12, אחד יקבל 15, אחד יטפל ב-18.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תנהל את זה כמו שצריך אצלך, כי העובדה שאתם מנסים להקטין את העבודה אצלכם – בטוח יש לך כוונות טובות אבל הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן אני חושבת, אדוני היקר, שאתה לא צריך לבוא עם שיקולים נוספים איך להקל, כביכול, אלא לחשוב איך אתה מגדיל את מספר הקבלנים שיעבדו וירוויחו כסף במדינת ישראל ולא תהפוך עוד שלושה טייקונים במדינה שלנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך אגב, לא ענית לי על השאלה בנוגע ל-15.
כרמל שאמה-הכהן: דוד אולניק.
דוד אזולאי: שמוליק.
יעקב אדרי: הוא נתן לך את רשות הדיבור, מה אתה מעביר?
יעקב אדרי: נהיית היושב-ראש?
דוד אזולאי: אנחנו קבלני תשתיות, לא אחזקה.
כרמל שאמה-הכהן: לצד השולחן, בבקשה.
דוד אזולאי: אנחנו קבלני תשתיות קטנים ובינוניים, לא שייכים לצבע ולא לשילוט.
דוד אזולאי: היינו בדין ודברים עם מנכ"ל מע"צ, הגענו אתו לכמה דברים במכרזים מבחינת תנאי הסף.
דוד אזולאי: בסך הכול אנחנו רוצים להגדיל את יריעת המשתתפים במכרזים של מע"צ.
דוד אזולאי: יש לנו את הסיווגים, אנחנו עובדים במשרד הביטחון, עושים את גדר ההפרדה ואת הגדר במצרים, עבודות בעשרות מיליונים.
דוד אזולאי: אנחנו מקבלים מהמדינה, אנחנו נקראים מל"ח, משק לשעת חירום.
דוד אזולאי: גם הקבלנים פה, אני חושב, הם משק לשעת חירום.
דוד אזולאי: אנחנו רוצים להוריד את מכרזי התכנון.
קריאה: זה לא הנושא.
דוד אזולאי: זה נושא שני, זה לא שייך אליכם.
קריאה: אם זה לא שייך אז למה?
יעקב אדרי: רבותי, סליחה, אני יזמתי את הדיון עם כל הכבוד.
דוד אזולאי: יש מכרזי תכנון שמע"צ מוציא שאנחנו צריכים לקחת את המתכננים, זה עולה בין 300 לחצי מיליון שקלים ואנחנו לא יכולים לספוג כל פעם את המכרזים האלה, למרות שמע"צ נותן את המימון.
דוד אזולאי: המכרזים האלה יוצאים עם תכנון של משרד הביטחון, בגדר ההפרדה, למשל, זה היה כמה מיליארדים, אתם יודעים בדיוק כמה, והוציאו את זה מקטעים-מקטעים והקבלנים עשו את העבודה.
דוד אזולאי: אמנם אלו לא פרויקטים תחבורתיים אבל אלו פרויקטים אחרים.
דוד אזולאי: אנחנו רוצים שיקטינו את תנאי הסף במכרזים של מע"צ לגבי ההון עצמי והמחזורים הכספיים.
דוד אזולאי: שישתתפו כמה שיותר מכרזים.
דוד אזולאי: אנחנו לא רוצים לקבל עבודות בהפסד.
דוד אזולאי: עכשיו הולכת לצאת הרבה עבודה, לפי התקציבים שאתם אומרים.
שי ברס: כל הזמן יוצאים מכרזים.
דוד אזולאי: יוצאים מכרזים, אנחנו משתתפים במכרזים, לא שאני לא משתתף בהם.
שי ברס: אחל לכם שתזכו גם, אתה יודע את זה.
דוד אזולאי: נכון.
שי ברס: אנחנו זקוקים לכל אחד מכם, גם לאלה שיושבים פה.
שמואל ברוך: אבל עדיין לא יוצאים מספיק מכרזים.
כרמל שאמה-הכהן: שנייה, אדוני, זה נושא אחר, אני מבין.
שמואל ברוך: אנחנו מדברים מאותה נקודה.
דוד אזולאי: לא, זה אותו נושא.
שמואל ברוך: אנחנו מייצגים את - - -
כרמל שאמה-הכהן: למכרז הזה?
שי ברס: לא, הם מדברים על מכרזים אחרים.
כרמל שאמה-הכהן: אלה מכרזים אחרים.
כרמל שאמה-הכהן: עזבו, חברים, אנחנו לא בעניין הזה כרגע.
כרמל שאמה-הכהן: עוד לא גמרנו את הבעיה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: אדוני המנכ"ל, מה שמטריד אותי הוא שאני שומע פערי תיווך כאלה, שיטה שמרכזת.
כרמל שאמה-הכהן: השיטה שלך הרי מגדירה בפועל שאנשים יזכו אצלך ויעבירו הלאה את העבודה, כי הם לא יבצעו באמת בעצם.
כרמל שאמה-הכהן: יש פה באמת משהו מקומם.
שי ברס: אני אענה על זה, זה לא מדויק.
שי ברס: תנאי הסף – אתה יודע, התחלת לשאול על תנאי הסף ולא נתנו לנו פה לסיים באמוציות – חלק מתנאי הסף הם שיהיו לאותו ניגש לפחות חמש דיסציפלינות מתוך עשר דיסציפלינות שהוא עצמו עושה.
שי ברס: אנחנו מחייבים שהקבלנים שיעבדו אתנו הם קבלני אחזקה שמבינים באחזקה, כי לא דין קבלן כזה כדין קבלן כזה.
שי ברס: קבלן אחזקה שיודע את אשר לפניו, יודע מה זה לטפל בכביש, לעבוד מול משטרה, מול תנועה חולפת, לכל הדברים האלה אנחנו צריכים אנשים שמנוסים, מבינים, ויש להם עין ויודעים מה זה אחזקה.
שי ברס: לכן, אנחנו לא ניתן לקבלנים, נקרא לזה "קבלני מזוודה" או קבלנים אחרים, שהם אלה שיזכו.
שי ברס: אנחנו נחייב שהם יבואו ויראו ניסיון מוכח לפחות בחמש דיסציפלינות.
כרמל שאמה-הכהן: ניסיון זה דבר אחד, אבל היקף העבודה שאתה מקצה להם – לא בטוח שהם יכולים לעשות אותו לבד.
כרמל שאמה-הכהן: בטוח שהם לא יכולים לעשות אותו לבד.
שי ברס: לא, הם יעבדו אתם.
שי ברס: כולם יעבדו.
כרמל שאמה-הכהן: מעבירים עבודה.
כרמל שאמה-הכהן: אם מעבירים ולוקחים רווח קבלני של קבלן ראשי הוא אחוז מסוים, אבל אם מגיעים ל-40%, 50%, 60% - - -
שי ברס: לא, לא.
שי ברס: מה שהוא נתן כדוגמה זה בקבלני הפיתוח.
שי ברס: נגיד יש פרויקט פיתוח, פרויקט גדול של כמה עשרות מיליונים, יכול להגיע גם לכמה מאות מיליונים, יש בו הרבה דיסציפלינות בתוך המכרז הזה, יש עבודות עפר, יש צנרת, יש חשמל, יש בטונים, יש עבודות כביש, יש מעקות וכו'.
שי ברס: הנושאים שהקבלנים שיושבים כאן התמחו בהם הם נושאי הבטיחות, למשל, צבע, בטיחות, מעקות.
שי ברס: אז אותם קבלנים ראשיים לוקחים אותם, ואלה המצוקות שהם מדברים עליהן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עבדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לוקחים את העבדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עבדים מודרניים, חדשים, שהם קצת יותר עשירים מעבדים עניים.
שי ברס: אנחנו מנסים שהקבלנים לא יהיו "קבלני מזוודה" אלא יהיו קבלנים אמיתיים ככל שניתן.
כרמל שאמה-הכהן: אבל איך אתה יכול למנוע?
כרמל שאמה-הכהן: איך אתה מוודא שבמכרז החדש שאתה מוציא לא יבוא קבלן וימסור עבודה בספסרות של 50% אם אתה לא מגביל את זה בתנאים?
חביב צהלון: הוא לא יכול לוודא.
אברהם מיכאלי: הוא לא יכול לשלוט בזה.
כרמל שאמה-הכהן: כי אני רואה שהשוק הזה הוא שוק פרוע מהבחינה הזו.
יעקב אדרי: אתה בעצמך אומר, ובכנות: אני אבדוק ואני אראה.
יעקב אדרי: כי אתה יודע שהעסק הזה הוא מאוד-מאוד בעייתי.
בועז בהירי: על איזה קבלנים מדובר?
בועז בהירי: זה תיאורטי, זו תיאוריה בלבד.
בועז בהירי: יושבים כאן כל הקבלנים כחזית אחת נגד המכרז.
בועז בהירי: אני לא מבין על איזה קבלנים אתם מדברים?
בועז בהירי: קבלנים דמיוניים.
כרמל שאמה-הכהן: לא, יש קבלנים שיזכו בסוף.
בועז בהירי: אבל מתוכנו – אם מנכ"ל מע"צ אומר שהם מתוכנו – אני לא רואה מתוכנו אחד שמצליח.
כרמל שאמה-הכהן: לא אמרתי שזה מתוככם.
בועז בהירי: לא אתה, מנכ"ל מע"צ אמר.
בועז בהירי: אני קונה את מה שהוא אמר.
שי ברס: בועז, אני לא רואה פה את כולם, יש עוד חוץ ממך ומקובי.
שי ברס: יש עוד.
קריאה: יש עוד שלושה.
בועז בהירי: הורשנו להגיע רק חלקנו.
בועז בהירי: לא כל הקבלנים הורשו להגיע.
שי ברס: אני יודע שאתם מובילים את זה, אני יודע, אתה וקובי.
לאה ורון: מזכירות הוועדה לא אפשרה בגלל גודל המקום לכל הקבלנים שביקשו להשתתף להגיע.
שי ברס: לכן אני אומר שיש עוד קבלנים.
שי ברס: זה לא כולם.
בועז בהירי: סליחה, אם קיבלתי הובלה ממנכ"ל מע"צ - - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל אתם לא נותנים למצות נקודה, אתם נותנים לברוח ממנה והזמן עוד 10 דקות ייגמר ולא נגיע לכלום.
כרמל שאמה-הכהן: מה עשיתם בזה?
כרמל שאמה-הכהן: זה מצב שהוא לא נוח לנו.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא צריכים לאשר לך את המכרז, כפי שאמרה חברת הכנסת ברקוביץ, אבל תישאר פה תחושה לא טובה.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא טוב לאף אחד אחרי זה.
יעקב אדרי: גם לא טוב לכם, אנחנו נבדוק אתכם, אני אומר לך, חבל.
שי ברס: בסדר גמור, אנחנו שקופים.
כרמל שאמה-הכהן: אתה לא צריך שמע"צ תעניין יותר מדי את הכנסת.
כרמל שאמה-הכהן: זו המטרה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה צריך לטפל בכבישים.
יעקב אדרי: בדיוק, אחרת נתחיל לזמן אותך לכל ועדה ואתה לא תעבוד.
יעקב אדרי: זה לא טוב.
שי ברס: בסדר, אבל אנחנו שקופים ואין לי שום בעיה.
שי ברס: אגב, אנחנו קשובים, והם גם יכולים להעיד, אנחנו קשובים כל הזמן לקולות שלהם.
שי ברס: סליחה שאני אומר את זה, זה לא פופוליזם, אלא זה ממש אמיתי.
שי ברס: הם יודעים את זה כולם.
שי ברס: אל"ף, יש לי אתר והודעתי להם שכל אחד יכול לכתוב לי מה כואב לו, ישירות אלי.
שי ברס: אנחנו כל הזמן מייצרים שכלולים כדי שהם לא ידפקו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הנה, הוא אמר, הוא נתן לכם מחמאות אפילו.
חביב צהלון: אנחנו כבר יודעים מי שלושת הקבלנים שזכו.
שי ברס: כן, ממש אתה יודע.