GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעה אבירם: קודם כל, "רב-קו" נמצא בכל הארץ בכלל בתהליך הטמעה של שנתיים פחות או יותר, ולירושלים הוא הגיע לפני חודשים ארוכים.
נעה אבירם: השינוי שנעשה לאחרונה הוא ביטול האפשרות לקנות כרטיסיות נייר.
נעה אבירם: חשוב לציין שכל מי שהוא צרכן תחבורה ציבורית קבוע שמשתמש בכרטיס "חופשי-חודשי" או בכרטיסיות נתקל, מן הסתם, בהזדמנות לרכוש "רב-קו" ולא להיתקע בתורים ארוכים שהיו, אבל היו לתקופה קצרה.
נעה אבירם: כמו בכל נושאי התחבורה הציבורית, אנחנו רוצים להתקדם לטכנולוגיות טובות ונוחות יותר.
נעה אבירם: ה"רב-קו" מחליף את הצורך בכמה כרטיסיות וכמה ניקובים, והוא כרטיס אחד שמכיל הכול.
נעה אבירם: כמו כל מערכת טכנולוגית, היא צריכה קצת זמן, אנחנו צריכים ללמוד אותה, היא צריכה ללמוד אותנו.
ישראל אייכלר: אנחנו שומעים למשל, שאין מספיק מכשירים או שהמכשירים לא יעילים מספיק עדיין, אז צריך לתת אלטרנטיבות ואי אפשר לכפות על כולם את הדבר הזה.
ישראל אייכלר: ראי מה שקרה כשחילקו את ה"רב-קו" לסטודנטים בתוך יומיים-שלושה כי לא אפשרו להם קודם, את זוכרת.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול לגבי תאריכים, מתי יהיה בכל דלת מכשיר משוכלל?
ישראל אייכלר: מתי יהיו הטענות ברחובות כמו שדיברנו?
ישראל אייכלר: ואני לא רוצה לערב את זה אבל תזכרי גם את השאלה הזו – מתי יהיו גדרות לרכבת הקלה?
נעה אבירם: כבר היום אנחנו רואים בתחנות הרכבת שיהיו שם עמדות להטענה מבחוץ, זה עניין של חודשים ואפשר יהיה להטעין גם דרך האינטרנט כרטיסי אשראי וכולי, וכל זה יצמצם את הצורך להטעין את הכרטיס אצל הנהג.
נעה אבירם: כמו שגם מר אסף אברהמי ציין, אנחנו רוצים להביא את המערכות הטובות ביותר ולא לשים עכשיו משהו הוא חצי מתאים.
נעה אבירם: ברגע שימצאו את הטוב ביותר, יכניסו אותו גם לדלתות נוספות.
נעה אבירם: צריך לזכור שהמערכת הזו מורכבת, היא מערכת ארצית, צריך להתאים אותה לכל מקום וזה תהליך שלוקח זמן.
נעה אבירם: אני אציין שכל הנושאים שעלו פה הם נושאים בטיפול וזה עניין של חודשים עד שנאפשר לנהגים לעשות את עבודתם – לנהוג ולא להיות קופאים או מוכרים, וזה גם עניין בטיחותי חשוב מאוד.
ישראל אייכלר: בעניין הגדרות לרכבת הקלה – אתם מוכנים למחשבה חדשה?
נעה אבירם: זה נושא שהוא יותר של המשטרה?
קריאה: פינג-פונג עירייה-משטרה.
ישראל אייכלר: האם כמשטרה אתם לא חייבים בבטיחות הציבור להגיד לרכבת הקלה, אתם מאוד נחמדים ויפים, הרכבת מאוד יפה, אנחנו רוצים למען ביטחון האזרחים שבמקום בו הולכים הולכי רגל והסירו את המדרכות ברוב חוכמה, שיהיו גדרות לפחות דקורטיביים, לפחות בשנה-שנתיים הראשונות.
שלמה לוז: הסוגיה הזו עקרונית אבל היא לא עומדת לפתחה של המשטרה.
שלמה לוז: המשטרה אחראית על האכיפה של הסדרי התנועה ולא על הקביעה שלהם.
שלמה לוז: הגורמים שהיו אמורים לתת תשובה לא נמצאים פה, לא עיריית ירושלים ולא המפקח על התעבורה במשרד התחבורה, ואני גם לא רואה פה את יחידת המהנדס.
ישראל אייכלר: הם התנגדו לזה, בטח היית בדיון בו הם התנגדו.
ישראל אייכלר: נדמה לי שלפי החוק אתם כמשטרה ממונים על שלום הציבור.
שלמה לוז: אנחנו אמונים באופן כללי על שלום הציבור, זה נכון.
שלמה לוז: רק שהמחוקק קבע גם באופן פרטני מי אחראי על מה, והמחוקק קבע שנושא קביעת הסדרי תנועה יהיה בסמכותה של הרשות המקומית.
ישראל אייכלר: עניין בטיחותי?
שלמה לוז: כן, הנושא הזה נתון על-פי חוק בסמכותה של הרשות המקומית ושל משרד התחבורה, ולא של המשטרה.
קריאה: המשטרה יכולה להמליץ.
שלמה לוז: המשטרה יכולה להמליץ בלבד.
ישראל אייכלר: מה המלצת המשטרה לגבי הסרת מדרכות ואי-הצבת גדרות ליד הרכבת הקלה, במקומות שבהם הרכבת משיקה להולכי רגל, כמו לכל אורך רחוב יפו ובעוד מקומות?
שלמה לוז: עמדת המשטרה מחולקת, אין החלטה גורפת להסיר או לשים.
שלמה לוז: יש מקומות שאנחנו חושבים שצריך ויש מקומות שלא צריך.
שלמה לוז: לאורך כל רחוב יפו ביקשנו בהתחלה, כל עוד זה היה בגדר הסדרי תנועה זמניים ובמטרה להרגיל את הציבור, והיו גדרות זמניים במהלך ההרצות.
שלמה לוז: אבל כהסדר קבוע אין לזה אח ורע בעולם, לכן אנחנו לא מנסים להמציא את הגלגל ולא חושבים שאצלנו זה שונה.
ישראל אייכלר: עובדה היא שבעולם, במשך שנים, קשיש לא עובר על פסי רכבת ונפצע אנושות כמו שקרה בירושלים ביום ראשון, ובירושלים זה כן קורה כי כבר 100 שנה שלא היתה פה רכבת קלה.
שלמה לוז: אני מסכים ואני חוזר על מה שאמרתי, לא אמרתי לכאן או לכאן, לא אמרתי באופן גורף.
ישראל אייכלר: אז אולי לפחות לשנתיים?
שלמה לוז: לא, אמרתי שיש מקומות שצריך לבחון.
ישראל אייכלר: אני מדבר על המקומות האלו.
שלמה לוז: אני אומר שוב, צריך לזכור שהנושא הזה עלה כהמלצה שלנו אבל לא אנחנו מקבלים את ההחלטה בנושא הזה.
שלמה לוז: אנחנו יכולים להמליץ בדיוק כמו שהרשות הלאומית יכולה להמליץ.
ישראל אייכלר: זאת אומרת "גורנישט".
שלמה לוז: לצערי הרב, כן.
ישראל אייכלר: אני מודה לך על התשובה הכנה כי גם זו תשובה.
ישראל אייכלר: להשאיר את זה לא ברור זה הכי גרוע, אבל הנה אנחנו שומעים.
ישראל אייכלר: אני מבקש לשמוע את יחיאל רודמן מוועדת התחבורה ברוממה, ואני רוצה לשמוע תיכף את שכונות הצפון.
קריאה: אנחנו מחכים לכבוד הרב שייתן לנו.
ישראל אייכלר: אז אני מבקש מהאנשים לקצר ולהגיד במשפטים מתומצתים.
יחיאל רודמן: שלום לכולם, אני אשתדל מאוד לקצר.
יחיאל רודמן: למדתי לקח מפעם קודמת, הכנתי את הכול כתוב והגשתי כבר, כך שאני לא צריך לפרט ורק אגע בנקודה או שתיים מתוך מה שכתבתי.
יחיאל רודמן: לגבי המסכים בתוך האוטובוסים, אם שעון שלא עובד עדיף משעון מקולקל, והמסכים באוטובוסים מקולקלים לחלוטין.
יחיאל רודמן: אתמול נסעתי באוטובוס ובכל תחנה המסך הראה את התחנה הלא נכונה, והם לא עובדים נכון ברוב המקרים.
יחיאל רודמן: אם בחלק מהזמן הם עובדים ובחלק לא, עדיף שלא יעבדו בכלל כי זה מייצר חוסר אמון.
יחיאל רודמן: כך גם לגבי הרכבת עצמה, זו הערה לגבי המסכים ואני מדבר מניסיון אישי.
יחיאל רודמן: לגבי הפעימה, כתבתי את כל ההערות ודיברנו על זה גם בדיון הקודם.
יחיאל רודמן: אני רק רוצה להעיר הערה לגבי מה שאמר ידידי הרב רודיך, ולומר שבית וגן ושכונות הצפון עתידות להתנתק בצורה שרירותית מאוד.
יחיאל רודמן: נצטרך לעבור משכונות הצפון, לעלות לרכבת, ומשם לנסוע לבית וגן.
יחיאל רודמן: זה דבר שאין בו שום היגיון כשיש לנו היום אוטובוס ישיר לשם.
יחיאל רודמן: בכל הדיונים שלנו מול תוכנית אב לתחבורה הם הסבירו שאין להם ברירה ושזה נגזר מההסכמים שיש להם עם "סיטיפס".
יחיאל רודמן: דרשנו לראות את ההסכמים כדי לתת פרשנות משלנו, ועד היום לא ראינו את ההסכמים למרות שהוועדה דרשה את זה בפעם הקודמת ותיכף אגיע לזה.
יחיאל רודמן: גם רמות ובלי קשר לרכבת, ניתקו אותנו כבר לפני כמעט שנתיים מרמות ועדיין לא חיברו בחזרה.
יחיאל רודמן: לגבי כרטיס ה"רב-קו" ברכבות שהיום החלה הגבייה שלו, רציתי להעיר שאם אני נוסע עם חמישה ילדים אני צריך לקנות לכל אחד מהם כרטיסייה בשביל לקבל את הזכאות לנוער.
יחיאל רודמן: אני לא יכול בכרטיס אחד לנקב עבור כל המשפחה שלי כמו באוטובוסים של "אגד", כי ברכבת אין אפשרות כזו.
יחיאל רודמן: אנחנו מבקשים ודורשים, ואני מאמין שזה עניין של תכנות, שכשאני עולה עם ה"רב-קו" של נוער שמכיל 20 ניקובים, שאוכל לנקב בו עבור כל הילדים ולא אצטרך לקנות כרטיסייה לכל ילד וילד.
יחיאל רודמן: זו הערה אחת מתוך כל ההערות, שזה אקוטי וזה מתחיל היום.
ישראל אייכלר: אנחנו דיברנו הרבה פעמים על הרעיון הזה.
ישראל אייכלר: אתה אומר שזה בעיה של תכנות?
יחיאל רודמן: כי ב"אגד" זה קיים.
יחיאל רודמן: ב"אגד" אני עולה עם ה"רב-קו" ומנקב עבור כל הילדים שלי, למרות שזה של ילד אחד על ילד אחר.
יחיאל רודמן: ברכבת אין כזו אפשרות וזה מתוך הפרסומים של הרכבת.
ישראל אייכלר: אז נבקש מנציגי "סיטיפס" שיתייחסו אולי רק לנקודה הזאת.
ישראל אייכלר: מי נציג "סיטיפס" פה?
רביב סובל: אני רביב סובל, סמנכ"ל הכספים של "סיטיפס".
ישראל אייכלר: אז זו בדיוק הנקודה שלך.
ישראל אייכלר: למה אי אפשר לעשות כמו ב"אגד"?
רביב סובל: קודם כל, כי ב"אגד" יש נהג שעומד ליד כל מכונה ויכול לבחור כמה אנשים עולים ולעשות את זה.
רביב סובל: ברכבת יש מנגנון שנקרא באנגלית: Antipassback, שנועד למנוע מצב שבו אנשים ינקבו בטעות מספר פעמים כי הם לא בטוחים או יקרבו את הכרטיס כמה פעמים למכונה, אז המערכת חוסמת את האפשרות לנקב מספר פעמים כדי שאנשים לא יאבדו ניקובים בטעות.
יחיאל רודמן: אני מתכוון בבת אחת, לא פעם אחר פעם.
רביב סובל: אין דבר כזה.
יחיאל רודמן: יש כפתור ואני לוחץ שלוש, ארבע.
רביב סובל: לפני רגע שיבחו את מהירות האפשרות לעלות לרכבת ולתקף.
רביב סובל: כאשר פורסם המכרז והרכבת תוכננה, היא תוכננה לאפשר להרבה אנשים לעלות בצורה מהירה על-מנת להשיג את אותן תדירויות מהירות של הרכבת, ולכן המערכת פשוטה מאוד באופן יחסי – אין בה כפתורים, ואין בה מסכים ואין בה מורכבויות – אתה עולה, מתקף ונכנס פנימה.
רביב סובל: נכון שיש כרגע כוונה של המדינה לבקש מאיתנו, לאור הערות שעלו ואולי חבל שהן עלו רק היום אחרי הדקה ה-90 של ההפעלה, להתקין על הרציפים "ולידטורים" נוספים שיהיו בהם מסכים ותהיה האפשרות לבחור את כמות הנוסעים שתרצה להעלות עם הכרטיס שלך.
רביב סובל: עד אשר יותקנו מערכות מהסוג הזה לא ניתן לבצע ניקובים על מספר נוסעים.
ישראל אייכלר: ואתם תעכבו ככל שאתם יכולים את הדבר?
רביב סובל: לא, אנחנו ממתינים להחלטת המדינה.
ישראל אייכלר: אבל ברור לך שזכותו של האזרח נפגעת כאן, נכון?
רביב סובל: ממש לא.
רביב סובל: אני לא חושב שיש איזושהי זכות מוקנית לאנשים דווקא מספר פעמים באותו כרטיס.
ישראל אייכלר: למה לא?
ישראל אייכלר: הוא רוצה לנסוע עם מספר ילדים.
רביב סובל: המערכת תוכננה מלכתחילה, וככה זה בכל העולם, שלכל אדם יש כרטיס משלו.
רביב סובל: אם משפחה עולה עם מספר ילדים, אנחנו מאפשרים לכל אחד מהם כרטיס משלו.
ישראל אייכלר: בכל העולם יש הנחה של 50% למשפחה ברוכת ילדים.
ישראל אייכלר: אם אתה עושה חשבונות עם כל העולם, תתן גם הנחות.
יחיאל רודמן: אפשר גם לעשות כרטיס "רב-קו" משפחתי כדי לפתור את הבעיה שהוא מדבר עליה.
רביב סובל: אני לא זה שקובע את ההנחות, אם משרד התחבורה יחיל הנחה משפחתית אז אנחנו נכבד אותה כמובן.
ישראל אייכלר: אני לא מבקש הנחה עכשיו.
ישראל אייכלר: האזרח מבקש שכאשר הוא עולה עם ילדים, שתאפשרו לו לנקב לכל הילדים, אלא אם אתם רוצים שהילדים ייסעו בחינם.
רביב סובל: הדבר הזה בלתי אפשרי.
רביב סובל: המערכת תוכננה מלכתחילה על-מנת לאפשר עלייה מהירה לרכבת.
ישראל אייכלר: אפשר לשנות את זה?
רביב סובל: בתכנות אי אפשר לשנות את זה, וכמו שאמרתי, הפתרון שנבחן על-ידי משרד התחבורה הוא לעשות על הרציפים מערכות נוספות.
רביב סובל: משרד התחבורה היה ער עוד בשלבי התכנון לרעיון הזה, והפתרון שהוא מצא לו יחד איתנו היה, שכאשר יהיה כרטיס ערך צבור אפשר יהיה להגיע למכונה שנמצאת על הרציף ולקנות באמצעות כרטיס הערך הצבור מספר כרטיסים בודדים, וזה פתרון טכנולוגי שניתן ליישם אותו מחר בבוקר.
ישראל אייכלר: אתם מתכוונים ליישם אותו?
ישראל אייכלר: משרד התחבורה צריך לעשות את זה או אתם?
רביב סובל: לצערי, משרד התחבורה לא מוכן כרגע שנמכור כרטיסי ערך צבור, והוא ממתין לאותה מערכת כלל ארצית לערך צבור.
ישראל אייכלר: אומרים לכם כמה זמן זה ייקח להם?
נעה אבירם: אני לא יודעת להגיד לך בזמנים, אבל צריך לזכור שאנחנו לא מדברים רק על פרט אחד בעיר אחת בארץ.
נעה אבירם: העניין של מסלקה משותפת הוא מורכב ולהתחיל להפעיל אותה כשזה לא מושלם, ייצור לנו יותר פעיות מפתרונות.
ישראל אייכלר: אולי נרשום מסקנת ועדה, דרישה לשר התחבורה להחזיר לנו את הכרטיסייה הטובה והישנה עד שהוא בטובו, ובאנשיו וחסדם, יגמרו לסדר את כל הדברים ולא יספרו לנו שצריך להרגיל את העז לריח של הבית.
אברהם שלום: יש עוד סוגיה ל"סיטיפס", ברשותך.
אברהם שלום: אם אני לוקח את הנכד שלי והאבא לא נתן לי את ה"רב-קו", מה אני עושה?
קריאה: אז תדאג לקחת.
קריאה: תקנה לו כרטיס בחוץ.
אברהם שלום: הוא לא הביא לי.
אברהם שלום: הוא אמר לי, לך תיקח את הילד מהמעון, ואני מוציא את הילד מהמעון.
קריאה: אבל בחו"ל כולם דואגים מראש שלכל אחד יש כרטיס, נו באמת.
אברהם שלום: אז נתחיל לבקש שיהיה לאבא שניים.
ישראל אייכלר: אתה נשוי?
ישראל אייכלר: יש לך ילדים כבר?
ישראל אייכלר: אז בעזרת השם.
קריאה: אנחנו בארץ מנסים להמציא את הגלגל מחדש.
ישראל אייכלר: בחו"ל אין להם ילדים, אתה יודע שבצרפת יש להם אחוז גבוה יותר של תמותה מאשר לידות?
עידית חנוכה: סליחה, תנהלו את הדיונים אחר כך.
אברהם שלום: לא, זו רק טענה אחת לגבי התשלום.
קריאה: זה גם חינוך בריא לתת לכל ילד כרטיס, להרגיל אותו להשתמש בזה בתור עצמאי.
עידית חנוכה: אבל חברים, יש פה דיון.
יחיאל רידמן: אני רוצה לסיים את דברי.
יחיאל רידמן: אני דורש את כבודה של הוועדה שבפעם הקודמת דרשה ממשרד התחבורה להציג את המסמכים ואת ההסכמים שלו מול "אגד" ומול "סיטיפס" – דבר שאני כאזרח חייב לדעת, מה "אגד" חייבת לי, ואת "סיטיפס" כבר הזכרתי כי זה נגזר, יש לזה השלכות.
יחיאל רידמן: אני דורש שהמשרדים יכבדו את הוועדה.
ישראל אייכלר: אין חוק חופש המידע?
סטיבן ברמן: לדעתי זה סוד מסחרי, אני לא מדבר מטעמם אבל אם "אגד" - - -
קריאה: אז אל תדבר אם זה לא מטעמך.
קריאה: רגע, משרד התחבורה לא חייב על-פי החוק לפרסם כל מסמך?
קריאה: את הזיכיון של בזק כל אזרח יכול לראות, וגם הזיכיון של כל חברת גז.
קריאה: כל אזרח צריך לדעת מה קורה עם הכסף שלו, ואני רוצה להסביר על חוק חופש המידע.
קריאה: על זיכיון יש חיסיון?
קריאה: לא על זיכיון, על ההסכם.
ישראל אייכלר: סליחה רגע, אני לא יודע מי פה משפטן.
נועה שמיר: אני יכולה לענות, אני יועצת משפטית של צוות תוכנית אב לתחבורה.
נועה שמיר: עקרונית, בחלק מסוים מהחומרים האלה יש סודות שיש עליהם חיסיון.
נועה שמיר: אני חושבת שהערוץ הכי נכון הוא להגיש פנייה בכתב, בכל משרד ממשלתי יש ממונה על חופש המידע.
קריאה: ביקשו וזה לא הגיע.
נועה שמיר: אז אני אשמח לסייע, אני אוכל לנסות לבדוק.
ישראל אייכלר: אז אולי תהיה מעשי, תשלח העתק אלי והעתק ליועצת המשפטית של צוות תוכנית אב לתחבורה.
מרב רפאלי: יש חובה על-פי חוק לענות תוך מספר מסוים של ימים, זה מוגדר בחקיקה.
קריאה: אז שלחו ניירות לא רלוונטיים, כשלא רוצים לענות יודעים איך לא לענות.
ישראל אייכלר: אז טוב שהעלית את זה.
ישראל אייכלר: אמרו לך היועצות המשפטיות שזכותך לקבל את המידע, ואנחנו רוצים שהאזרחים כולם יקבלו את המידע הזה.
ישראל אייכלר: זה הסכם שנעשה מכספנו במיליארדים, אני חושב.
ישראל אייכלר: אז זכותנו לראות את ההסכם, לפחות לאחר חתימתו.
יחיאל רודמן: אני חוזר לשכונות הצפון, אני רוצה מאוד לקבל תגובה ובזה אני מסיים.
יחיאל רודמן: אני מבקש שלא "יחתכו" את האוטובוס שלנו לבית וגן, וגם האוטובוס של רמות ש"קיצצו" לנו.
יחיאל רודמן: אנחנו רוצים שהתחבורה תלך קדימה ולא אחורה.
יחיאל רודמן: תודה רבה לכולם.
ישראל אייכלר: תודה רבה, ועכשיו אני עובר לשכונות הצפוניות יותר.
ישראל אייכלר: מר בן-ציון גלינסקי, יושב-ראש ועדת התחבורה של מינהל קהילתי רמת שלמה, ואחר כך מר אברהם שלום, מינהל קהילתי פסגת זאב – שניהם מאותו אזור.
בן-ציון גלינסקי: שלום וברכה, ותודה רבה.
בן-ציון גלינסקי: לא רציתי להעלות עכשיו את נושא שכונת רמת שלמה באופן ספציפי, כי קיימת כיום, ברוך השם, הידברות כמעט מלאה עם חברת "אגד" ועם תוכנית אב לתחבורה ירושלים, והייתי מצפה מתוכנית אב לתחבורה לקצת יותר חופש מידע לציבור וקצת יותר קשר.
בן-ציון גלינסקי: אבל רציתי להעלות נושא אחד שלא הועלה פה על-ידי ה"רב-קו" וזה הכרטיס הזה, שהוא כרטיס "חופשי-חודשי" משותף "עילית"-"אגד".
בן-ציון גלינסקי: על-פי משרד התחבורה אפשר לנסוע עם ה"חופשי-חודשי" הזה גם לביתר וגם לירושלים, והנוסע יכול לנסוע חופשי בכל ירושלים.
בן-ציון גלינסקי: ביום זה החלה הרכבת לגבות תשלום רק על-ידי "רב-קו", ואדם שעל-פי משרד התחבורה רשאי לנסוע ברחבי ירושלים אינו יכול לעלות עם הכרטיס עליו שילם במיטב כספו לרכבת הקלה כי הכרטיס הזה לא מוכר ב"רב-קו".
בן-ציון גלינסקי: זה אבסורד של ה"רב-קו", אתם הפעלתם אותו מהר מדי והוא לא מסונכרן עדיין עם כל החברות.
בן-ציון גלינסקי: אדם ששילם לחברות האחרות לא יכול לעלות לנסיעה בירושלים על שטח מוניציפלי שהוא שילם עבורו.
ישראל אייכלר: אם הוא שילם ב"אגד" ירושלים, הוא לא יכול לעלות לרכבת עם אותם שישה שקלים?
בן-ציון גלינסקי: זה "חופשי-חודשי" משותף.
בן-ציון גלינסקי: יש אותו גם ב"סופרבוס"-"אגד" וגם ב"עלית"-"אגד", והוא מגדיל את השטח שאפשר להסתובב בו עם אותו כרטיס.
ישראל אייכלר: אבל בתוך "אגד" בירושלים אתה יכול להסתובב מאוטובוס לאוטובוס?
בן-ציון גלינסקי: חלק מהנהגים מתירים לעלות וחלק לא.
ישראל אייכלר: אז צריך לברר את זה.
ישראל אייכלר: היועצת המשפטית, האם כשאדם קונה כרטיס כמו שהוצג פה ועולה באוטובוס "אגד" - - -
נועה שמיר: המערכת ש"סיטיפס" העמידה לא אפשרה להתמודד עם אזורים שונים.
קריאה: היא מאפשרת, זה לא נכון.
נועה שמיר: מהסיבה הזו משרד התחבורה בא לטובת הציבור וכל אזור 3 הפך לאזור 2 נדמה לי, כל היישובים הקרובים לירושלים – גבעת זאב, מבשרת ציון, מעלה אדומים – נכנסו לאותו קוד כדי שיוכלו להשתמש ברכבת.
נועה שמיר: יש מעט יחסית יישובים שהם יותר מרוחקים שנפגעים ולא יכולים לעשות שימוש ברכבת, וככל הידוע לי הנושא הזה נמצא בבחינה למציאת פתרון.
נועה שמיר: בכל מקרה מדובר במספר מצומצם יחסית של נוסעים יומיים, שמגיעים לעיר בכל יום.
רביב סובל: יש פתרון פשוט מאוד, אין שום מגבלה טכנולוגית ואפשר להפעיל את כל כרטיסי ה"חופשי-חודשי" מכל הארץ ולעשות להם גם שיתוף לרכבת.
רביב סובל: ברגע שמשרד התחבורה יבקש להפעיל איזשהו כרטיס "חופשי-חודשי" משולב עם מפעיל כלשהו, אנחנו נפעל להחיל את הכרטיסים האלה גם אצלנו.
נעה אבירם: זה מחזיר אותנו למסלקה.
ישראל אייכלר: מה זאת אומרת, תחכו גם עד למסלקה הארצית לעניין הזה?
ישראל אייכלר: כי צריך קוד נפרד?
ישראל אייכלר: למה אתם לא יכולים לעשות את זה מיידי, משרד התחבורה?
נעה אבירם: זה שוב מחזיר לאותו נושא המסלקה.
נעה אבירם: איפה שהיה ניתן או היה סביר להפעיל קוד משותף, הופעל קוד משותף.
נעה אבירם: חשוב לציין שנכון לעכשיו מערך התחבורה הציבורית באוטובוסים פועל ללא שינוי, מה שאומר שיש אלטרנטיבות לרכבת וזה לא שנמנע ממישהו להגיע למחוז חפצו.
אברהם שלום: אבל אל תגבו כסף, שלא ייגבו כסף.
מרדכי פדר: יש אפשרות לבקש, כבוד הרב, שאלו שאוכפים לא יאכפו מול מי שעולה לרכבת עם הכרטיס הזה עד שמסדרים את זה, כי זו פגיעה בזכות הקניינית.
ישראל אייכלר: אפשר לדרוש ממשרד התחבורה שלא - - -
מרדכי פדר: אלו שמדברים על קנס של 180 שקל למי שעולה בלי לתקף את כרטיס ה"רב-קו", שלא יקנסו את מי שמראים לפקח את הכרטיס הזה.
נועה שמיר: אין אפשרות לעשות את זה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לברר את הנקודה הזאת.
ישראל אייכלר: מבחינה טכנית הרכבת מוכנה לאשר את הכרטיסים האלה?
רביב סובל: לא כרטיסים כאלה, זה כרטיס שייטען על כרטיס "רב-קו".
בן-ציון גלינסקי: אבל "רב-קו" לא מכיר בו.
בן-ציון גלינסקי: אין "רב-קו" שמכיר כזה כרטיס.
אברהם שלום: יש לי הצעה טובה יותר.
אברהם שלום: קודם כל לגבי מה שאמרתי בעניין סבא או אבא ששכחו כרטיס, איך פותרים את הבעיה הזו.
קריאה: קונים כרטיס.
קריאה: קונים כרטיס חד פעמי.
אברהם שלום: אוקיי, זאת אומרת שיש אפשרות לקנות.
אברהם שלום: שנית, אני מציע לדחות את התשלום ברכבת.
אברהם שלום: כל הרמזורים החכמים עדיין לא עובדים, התדירות של חמש דקות שהבטחתם עדיין לא עובדת.
אברהם שלום: בואו נחכה עם התשלום – תגמרו את הכול, תכינו את הכול, אני שומע בוועדה שאת זה מקבלים ואת זה לא מקבלים, תסדירו את כל נושא החכמים בין משרד התחבורה, "סיטיפס" ועיריית ירושלים ונתחיל לעבוד ברכבת.
אברהם שלום: תנו עוד חודש לתושבים לנסוע.
ישראל אייכלר: רק שנייה, חשבתי שסיימת.
ישראל אייכלר: עוד לא סיימת?
בן ציון גלינסקי: רק עוד נושא אחד בעניין ה"רב-קו" והוא עגלות פתוחות.
בן ציון גלינסקי: כיום בעידן המעברים, הוראות משרד התחבורה הן שעל עגלה פתוחה צריך לשלם ועגלה מקופלת אינה צריכה בתשלום.
בן ציון גלינסקי: לחשוב על אמא שנוסעת מרחק קצר אבל המהלך של הקו מצריך אותה לנסוע בשלושה אוטובוסים והיא צריכה לפתוח ולסגור את העגלה שלוש פעמים, זה אבסורד.
בן ציון גלינסקי: בתשובה חלקית לשאילתה ששלחתי לגברת דינה אפק מתוכנית אב לתחבורה, נאמר שברכבת לא ייגבה תשלום על עגלה פתוחה.
בן ציון גלינסקי: אבל השאלה חוזרת למגרש של "אגד", שהרי בעידן המעברים זה לא הגיוני שאמא עם עגלה צריכה לפתוח ולסגור אותה שוב ושוב ושוב.
בן ציון גלינסקי: ההצעה שלי היא לא לגבות תשלום ואני חושב שזה לא נכון כי אז לא יהיה מקום באוטובוסים, או לעשות קוד מיוחד לעגלה, שלא יצטרכו לשלם עליה מחיר מלא, אולי מחיר כמו לנוער או שקל אחד, משהו סמלי על עגלה פתוחה.
בן ציון גלינסקי: לא יתכן שאישה שלא יכולה לסגור את העגלה תשלם 6.40 שקלים על כל נסיעה בגלל שהעגלה פתוחה.
ישראל אייכלר: מי צריך להשיב על זה, משרד התחבורה?
דוד קנטרוביץ: אני אעיר רק הערה אחת קטנה בנושא.
דוד קנטרוביץ: אמרת, תחשבו על עגלה וזה נכון, אבל תחשוב גם על ארבע עגלות או חמש עגלות שמנסות לעלות לאוטובוס שנסתם לחלוטין ואין שום אפשרות לעבור.
בן ציון גלינסקי: ולכן אני מוסיף שאסור לתת לעלות בלי תשלום בכלל, כי זה מה שיקרה – ארבע-חמש עגלות – ותמיד תהיה זו שתחסוך את השקל הבודד.
בן ציון גלינסקי: אבל צריך לחשוב על זו שמוכנה לשלם, ו-6.40 הוא מחיר קצת גבוה לדעתי.
ישראל אייכלר: תודה רבה לך, מר גלינסקי, ועכשיו אברהם שלום מפסגת זאב.
ישראל אייכלר: אני רוצה שתתייחס לטענות שקיבלתי מהרבה תושבים מפסגת זאב שמרגישים כאילו במצור בגלל שהם תלויים רק ברכבת.
ישראל אייכלר: האם נכונה התחושה?
אברהם שלום: זה נכון.
אברהם שלום: כבודו קיבל את העצומה לגבי אי-ביטול האוטובוסים לאחר הפעלת הרכבת הקלה.
ישראל אייכלר: 45,000 תושבים יש בשכונת פסגת זאב, אתם אומרים, ממעמד סוציו-אקונומי בינוני ונמוך ו-30% מתושבי פסגת זאב משתמשים בתחבורה הציבורית.
ישראל אייכלר: אז מה מפריע לך שייסעו ברכבת?
אברהם שלום: לא מפריע לי, אבל שלא יבטלו את האוטובוסים שמסיעים מהשכונות שלמטה לכיוון הרכבת הקלה.
אברהם שלום: דבר שני, הרכבת עוברת על ציר ראשי ברחוב יפו.
אברהם שלום: יש כאלה שרוצים להגיע להדסה הר הצופים, או להדסה עין כרם, או לבית וגן, או לאוניברסיטאות, והם צריכים לעשות תחלופה מהרכבת, לקחת אוטובוס מהבית, לעלות לרכבת, לרדת, לקחת רכבת לתחנת היציאה, משם לקחת עוד אוטובוס ולהגיע לאוניברסיטה העברית בהר הצופים למשל – זאת אומרת לעבור שלוש תחנות כדי להגיע למחוז חפצו.
אברהם שלום: זה מצריך יותר זמן, ומה שאפשר לעשות בחצי שעה ייקח שעה-שעה וחצי.
אברהם שלום: זה לגבי אי-ביטול הקווים לפחות למקומות החיוניים, כמו: הדסה, משרדי ממשלה, תלפיות וכן הלאה.
אברהם שלום: לגבי הביטחון, יש המון תושבים שלא רוצים להשתמש ברכבת הקלה בגלל שהיא עוברת בשכונת שוועפאת.
אברהם שלום: לפני יומיים-שלושה היתה בערב תגרה אלימה בתוך הרכבת, בפעם השלישית, והתושבים מתחילים להגיד, אנחנו לא רוצים לעלות לרכבת אם לא יהיה בה ביטחון.
אברהם שלום: אני מבקש שבאזורים האלה יהיה דגש על הביטחון.
אברהם שלום: לפני כמה ימים היתה התקהלות של בחורות יהודיות וערביות, היה שימוש בגז מדמיע, היו צריכים לעצור את הרכבת, להוריד אותן מהרכבת, להחליף להן רכבת וכל הסיפור הזה.
אברהם שלום: זה דבר שצריך לקחת בחשבון כי בינתיים התושבים אומרים, לא ניסע ברכבת.
ישראל אייכלר: יש בכלל אלטרנטיבה תחבורתית לרכבת לא לעבור את שוועפאת כדי להגיע לפסגת זאב?
אברהם שלום: לא, זה הציר, אבל תושבים מתנגדים לנסוע בציר הזה.
אברהם שלום: שייסעו, אין בעיה.
אברהם שלום: אני לא אמרתי שלא, אני אמרתי שיגבירו ביטחון, שיהיה שם יותר ביטחון.
קריאה: אי אפשר לקבל בעיטות בנסיעה.
ישראל אייכלר: לא, סליחה, זה לא הנושא.
ישראל אייכלר: נציג המשטרה שמע אולי את הדברים האלה, שיש בעיות של שלום הציבור בתוך הרכבת?
שלמה לוז: אני לא מכיר.
שלמה לוז: אני בתפקידי מהנדס תנועה של המחוז כך שאני לא מתעסק בנושא האבטחה, אבל אני אעביר את התלונה למי שמטפל בזה אצלנו.
ישראל אייכלר: תעביר את הבעיה הזאת למען תושבי שוועפאת ולמען תושבי פסגת זאב.
ישראל אייכלר: כולם רוצים שאנשים יוכלו לשבת בשקט ברכבת, משני הצדדים.
ישראל אייכלר: רק זה חסר לנו, עוד מוקד חיכוך, למען אחדותה של ירושלים.
נועה שמיר: רק עוד הערה אחת, כיוון שהתחיל התשלום עכשיו יכול להיות ששיעור המשתמשים יירד והצפיפות תרד.
קריאה: ירד הבוקר.
אברהם שלום: לסיכומו של עניין, אני מבקש לא לפגוע בקווים המזינים שיוצאים מחוץ לשכונה אלא רק לאחר שייגמר כל עניין הפעלת הרכבת, ולא "לטרטר" בכמה תחנות תושבים שצריכים להגיע לתלפיות.
אברהם שלום: הדבר השני, כמו שאמרתי, בטיחות, והדבר השלישי לאור כל מה שעלה פה, זה לדחות את התשלום לפחות עד שכל המערך יהיה מסודר שאז תהיה אפשרות לנסוע בתשלום.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, אברהם שלום.
ישראל אייכלר: עכשיו סטיב ברמן, מהמינהל הקהילתי של הגבעה הצרפתית.
סטיבן ברמן: אני רוצה להתייחס לשני עניינים והראשון הוא שיטת "המעברים".
סטיבן ברמן: אני מוכרח לציין שבעשרות שנים של המון ניסיון ושל היכרות טובה עם מערכות בפריז, ברלין, וינה, אמסטרדם, אין שיטה טובה יותר.
סטיבן ברמן: גם הערים ההם, בניגוד לארצות-הברית שם זה שתי וערב, הערים שציינתי הן ערים מסובכות ואני חושב ששיטת "המעברים" היא השיטה הנכונה מתוך הרבה ניסיון.
סטיבן ברמן: אני תומך בעניין הזה ובמסגרת הפעילות שלנו במינהל הקהילתי אנחנו בקשר מראש, במשך שנתיים-שלוש, גם עם "אגד" וגם עם תוכנית אב לתחבורה.
סטיבן ברמן: הם הציגו בפנינו את התוכנית מראש, היתה לנו אפשרות להעיר פה ושם והיה שיתוף פעולה יפה.
סטיבן ברמן: אני לא מומחה גדול, אני רק עורך דין, אבל מניסיון החיים שלי אני יודע ששיטת "המעברים" היא השיטה היחידה.
ישראל אייכלר: אתה מייצג גם את תושבי הגבעה הצרפתית שאין להם מכוניות פרטיות?
סטיבן ברמן: כן, ואני מיד אגיע לזה.
סטיבן ברמן: כיוון שאני מאוד מאמין בשיטת "המעברים" אני מעורב מאוד בנושא התחבורה הציבורית והמינהל כבר כמה שנים.
סטיבן ברמן: אני מאמין גם שנאה דורש נאה מקיים, והחלטתי לפני למעלה משנה שביום שהרכבת הקלה מתחילה לנסוע בירושלים, אני מבטל את המנוי לחניון ועובר לתחבורה הציבורית, כי אני לא אהיה רשאי להתייצב בפני כבודו מבלי שאוכל להגיד שאני אדם שנוסע רק בתחבורה הציבורית.
סטיבן ברמן: לכן אני יכול להגיד, מה-19 באוגוסט הפסקתי לנסוע ברכב פרטי, אני נוסע רק בתחבורה הציבורית.
ישראל אייכלר: כל הכבוד.
ישראל אייכלר: איך אתה מגיע מהבית שלך עד לתחנת הרכבת?
סטיבן ברמן: ואז אני מגיע לנקודה השנייה והיא הנקודה החשובה.
סטיבן ברמן: אני חושב שתוכנית אב לתחבורה החליטה החלטה בנושא הפעימות, שהיא עונש קולקטיבי לאזרחים.
סטיבן ברמן: ברגע שמדינת ישראל החליטה שהרכבת מתחילה לעבוד ב-19 באוגוסט והרי המדינה קוראת לנו לעבור להשתמש בתחבורה הציבורית, ואני נעניתי לקריאה, לא יכול להיות שיגידו לי, בגלל שהרכבת איטית אז אנחנו נדחה לך בעוד חצי שנה את מערך התחבורה התומך ברכבת הקלה.
סטיבן ברמן: כשאני התחלתי לנסוע ב-19 באוגוסט מהגבעה הצרפתית לדוידקה, זה לקח ביום הראשון 27 דקות, לאט-לאט כשהתחילו הרמזורים, אחרי חודש, זה ירד ל-24 דקות, אחרי עוד כמה שבועות זה ירד ל-21 דקות, ובאחד הימים בשבוע שעבר זה לקח 16 דקות.
סטיבן ברמן: מהבחינה הזו אני מסיר את הכובע בפני "סיטיפס".
סטיבן ברמן: בפסק הבוררות הם אמרו, בוא נדחה בעוד חודש, נצליח תוך חודש, אז תוך חודש הם לא הצליחו אבל 50% הם כבר הצליחו.
סטיבן ברמן: מה שקורה עכשיו מטריד אותי מאוד וזו אחת הסיבות שבמיוחד בגללה באתי לפה.
סטיבן ברמן: כשאני מסיים את יום העבודה שלי אני מגיע בשתי דקות מרחוב קינג ג'ורג' לדוידקה, ממתין לרכבת בממוצע חמש דקות בסביבות שבע בערב, נוסע 17–16 דקות עד צומת הגבעה הצרפתית, יורד שם וניגש לתחנה בגבעת המבתר לחכות.
סטיבן ברמן: במסגרת המערך החדש, שלא הפעילו עדיין, קו 68 למשל משנה את המסלול שלו, ובמקום לעבור דרך שדרות אשכול הוא עובר דרך רמת אשכול, אז יוצא שאני עומד בתחנה וממתין לקו 4 בגבעת המבתר בזמן שעוברות לפחות שתי רכבות מהעיר.
סטיבן ברמן: בשבוע שעבר הגיעו שני קוי 4 ביחד – לא 4 ו4א אלא שני קוי 4 ביחד – וביום שני הגיעו שני קוי 4א ביחד.
סטיבן ברמן: לכן אני אומר שזו החלטה לא חכמה להגיד שעד שהרכבת לא תיסע בסדר לא יינתן המערך התומך.
סטיבן ברמן: לגבי השכונות הצפוניות והדרומיות, הפיכה של קו, כמו קו 23, מקו שנוסע לעיר לקו מזין – את זה אני יכול להבין, שעד שהרכבת לא תיסע שימשיך לעבוד.
סטיבן ברמן: אבל איך זה קשור לאנשים כמוני, ויש עשרות אלפים כמוני שכבר נוסעים ברכבת וצריכים את האפשרות.
סטיבן ברמן: אז כתבתי כמה אימיילים, הם לא מתייחסים בכלל, כתבתי שלפחות יבקשו מ"אגד" לתגבר את קו 4 ולהוסיף עוד קו אחד בשעה.