GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתמר לוין: אני רק מבקש שלא ניפול למלכודת, שבגלל שאנחנו רוצים שלכל נהג יהיה מלווה נקבע גם את עברייני התנועה כמלווים, כי אז לא השגנו כלום.
חמד עמאר: אני חושב שדיברנו עם משרד התחבורה בנושא ויש פתרון.
עוזי יצחקי: קבענו מי הוא מלווה.
חוה ראובני: בהמשך החוק כתוב מינימום גיל, מינימום ותק ואסור לו להיות שיכור בעת שהוא מלווה.
קריאה: מה עם עבירות תנועה?
חמד עמאר: כשנגיע לסעיף ניכנס אליו.
ג'ין נורית גרוסמן: אני יושבת ראש עמותת אנשים באדום.
ג'ין נורית גרוסמן: יש לי שתי נקודות, אחת בקשר להורים מלווים.
ג'ין נורית גרוסמן: כשהתחלנו את הנושא של רישיון מדורג לפני כמה שנים, אחד הדברים המאוד חשובים היה החינוך של ההורים.
ג'ין נורית גרוסמן: לשם כך עשינו סדנאות עם ההורים, כדי להסביר להם מה הם צריכים לעשות כמלווים.
ג'ין נורית גרוסמן: אור ירוק באמת עושה עבודה יפה, אבל לפי דעתנו התיק עם הדיסק וההסבר זה לא זה.
ג'ין נורית גרוסמן: הרבה יותר טוב זה שיתוף הפעולה עם ההורים.
ג'ין נורית גרוסמן: אנחנו עושים עכשיו עבודה בבתי-ספר, כשהסדנה עם ההורים היא חלק מאוד חשוב ומאוד אינטגרלי בה.
ג'ין נורית גרוסמן: כמו שיש חוגי תמיכה, אני רוצה להציע שבכל בתי-הספר יהיו חוגים של הורים מלווים, ושם הם יקבלו תדרוך, יוכלו גם להחליף חוויות ולדעת איך להתעסק עם זה.
ג'ין נורית גרוסמן: דבר שני, אני מאוד מברכת על כל הנושא, אבל אני רוצה לדעת מי עוקב אחרי זה.
ג'ין נורית גרוסמן: מי בודק שזה באמת נעשה?
ג'ין נורית גרוסמן: אם זה תלוי בנהג, שיביא את הדוח ויאמר שהוא עשה את הכול, זה כמו לתת לחתול לשמור על השמנת.
ג'ין נורית גרוסמן: החלק הזה נראה לי מאוד-מאוד חשוב - איך יידעו שבאמת הליווי נעשה, המטלות נעשו?
ג'ין נורית גרוסמן: מי בודק את זה?
ג'ין נורית גרוסמן: מי בודק אם הצעיר נוסע עם מלווה או בלי מלווה?
ג'ין נורית גרוסמן: אנחנו יודעים שלשוטרים מאוד קשה לאכוף גם ככה, למשל, אם מישהו נוסע עם פלאפון ביד, וכמעט כל האנשים בארץ נוסעים עם פלאפון ביד ולא מסתירים את זה.
ג'ין נורית גרוסמן: איך נעשה את האכיפה של הליווי?
ג'ין נורית גרוסמן: כי בלי זה אנחנו עושים צחוק מעצמנו וגם משחררים צעירים למצבים מסוכנים.
ג'ין נורית גרוסמן: יכול להיות שאת מתכוונת להתייחס לזה, אם לא – הייתי מאוד מבקשת שיהיה דיון על איך עושים אכיפה, איך בודקים.
ג'ין נורית גרוסמן: חילופי יו"ר – חמד עמאר יו"ר הישיבה.
גאנם חמדה: משטרת ישראל אמורה לאכוף את זה.
עוזי יצחקי: אנחנו מדברים על שינוי תרבות, על ההכרה בחשיבות העניין של הליווי.
עוזי יצחקי: אם יהיו כאלה שיזייפו וירמו - משרד התחבורה לא יוכל לשים על כל אחד מ-20,000 הנהגים החדשים מפקח שיבדוק אם הוא באמת עשה.
עוזי יצחקי: החשיבות של ההסברה, ההבנה וההכרה בחשיבות, כמו שנאמר על-ידי אנשי הרשות ועמותת אור ירוק, היא פה ערך עליון.
חמד עמאר: בבקשה, אדוני.
איציק סנדלר: אני חושב שאנחנו קצת טוחנים מים.
איציק סנדלר: אם הכוונה היא שבסוף יגיע אותו נהג חדש למשרד הרישוי עם פתק מההורים שהוא אכן עשה ליווי, אני חושב שכל אחד ייקח את הפתק, יחתום ויגיע למשרד הרישוי.
איציק סנדלר: בהתחלה כוונת המחוקק הייתה שהמלווה יגיע ויחתום במשרד הרישוי שהוא אכן עשה את הליווי, אני מציע לבדוק את זה.
איציק סנדלר: דבר שני, אני יודע שכוונת החוק הייתה בהתחלה, שאם הוא מוציא את רישיון הנהיגה שלושה חודשים לפני גיל 17, נסיעת הסולו הראשונה שלו, יום או לילה, תהיה בגיל 17 וחצי.
אבי קרמר: לא - - -
אבי גולן: לא, 17 ושלושה חודשים.
חמד עמאר: ביקשתי לא לדבר, מלבד מי שנתתי לו רשות לדבר.
חמד עמאר: המלווה צריך לחתום.
עוזי יצחקי: יחתום, בוודאי.
איציק סנדלר: האם הוא מגיע למשרד הרישוי?
עוזי יצחקי: לא צריך אותו במשרד הרישוי.
עוזי יצחקי: למה לטרטר את האזרחים?
חמד עמאר: ברגע שהוא חותם על ההצהרה אז הוא מצהיר בזה.
עוזי יצחקי: נכון, הוא מחויב לזה.
עוזי יצחקי: זה יישמר אצלנו להמשך.
אבי קרמר: אחת הבעיות הכי קשות זה באמת נושא האכיפה, כי כולם די הסכימו בוועדה על הרעיון של הליווי, על השיטה, על השלושה חודשים לפני – הכול הגיע יחד.
אבי קרמר: עלו כמה חלופות.
אבי קרמר: הראשונה, התחילה בכך שייעשה מבחן שליטה קטן במשרד הרישוי, דרך מורי הנהיגה.
אבי קרמר: אז אמרו: רגע, המורים ייקחו כסף.
אבי קרמר: מה בסוף סוכם היה גם על דעת הורים שישבו בוועדה.
אבי קרמר: הרבה פעמים הילד מסרב לנסוע עם ההורה.
אבי קרמר: הוא אומר: עזוב, יעבור הזמן של הליווי ואקבל את הרישיון שלי בסוף.
אבי קרמר: להורים לא היה כוח להתמודד מול הסירוב של הילדים לנסוע אתם.
אבי קרמר: היום, כשההורה צריך לחתום, יש לו קצת יותר כוח לאלץ את הילד לנסוע אתו קצת יותר, כי הרבה פעמים האנשים נפרדו אחד מהשני כי הוא אמר לו: לא מתאים לי.
אבי קרמר: ככה להורה יש עוד כלי, וזה הוכח בוועדה, עם ועד ההורים המרכזי ועוד בדיקות שעשינו עם הורים.
אבי קרמר: זה עוד כלי להורה לחייב את הילד לנסוע אתו כדי לקבל קצת יותר ביטחון.
אבי קרמר: הרבה פעמים ילדים אומרים: עזוב אותי, אתה משגע אותי.
אבי קרמר: רישיון.
לאה ורון: אגב, הרבה פעמים ההורים אכן משגעים את הנהגים הצעירים.
אבי קרמר: אז פה צריך באמת להדריך.
אבי קרמר: חלק מהרפורמה שהייתה צריכה להיות - - -
לאה ורון: לכן הדברים שדיברה הגברת גרוסמן על הסדנאות – אולי יש בהן צורך חיוני.
אבי קרמר: אם לא היו מפצלים את כל החוק הייתם רואים שיש פתרון לכול.
אבי קרמר: אבל מאחר שפיצלו - - -
חמד עמאר: אני חושב שבנושא הזה צריך הרבה הסברה, שההורים יבינו את חשיבות העניין.
יצחק וקנין: רבותי, תסבירו להורים עד מחר, אני מצטער.
יצחק וקנין: לכל הדעות, לפי מה שאנחנו שומעים פה, יש לליווי חשיבות גדולה מאוד, אז אני לא יודע למה לא כל המערכת מתארגנת ביחד כדי למצוא פתרון, שהנושא הזה יהיה מיושם בצורה חוקית ולא בצורה של: אחתים את ההורים, איך אחתים וכו'.
יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מכירים את הילדים שלנו ואנחנו מכירים עד כמה הדבר הזה פרוץ ועד כמה האבא לא עומד בלחץ של הילדים.
יצחק וקנין: אני אומר את המציאות, שכל אחד נתקל בה.
יצחק וקנין: הדבר הזה צריך להיות מסודר מבחינת החוק ולא באיזו צורה פילנתרופית, כמו שאתם רוצים שיהיה.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, אם זאת הצורה נקבל פה שקשוקה כזאת גדולה, שיד ימין לא יודעת מה שיד שמאל עושה.
יצחק וקנין: הדבר הזה חייב להיות מעוגן בצורה מסודרת.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, או שאנחנו חיים את המציאות או שאנחנו רוצים לחלום שאולי זה מה שיהיה.
יצחק וקנין: אז אם אתם רוצים שכך זה יהיה, אני לא הייתי משאיר את זה בצורה הזאת, כפי שאתם מציעים כאן.
יצחק וקנין: אז כל הארגונים שיושבים כאן – אור ירוק, משרד התחבורה, ארגון הנהגים - כולם צריכים יחד לנסות לחשוב באיזו צורה אנחנו מעגנים את זה, שאין דבר כזה שמישהו סיים וצריך לקבל רישיון נהיגה ולא יהיה לו ליווי, והליווי הזה יתבצע בצורה של שקיפות של מאה אחוז ולא בנדמה לי, רבותי.
יצחק כהן: אני חושב שמשרד התחבורה יורה פגז ורץ לסמן את המטרה.
יצחק כהן: ההצעה של המלווה היא, לכאורה, כשבודקים, הצעה מצוינת.
יצחק כהן: אבל לפי כל הדברים שאנחנו רואים פה שום דבר לא מתחבר – יד ימין לא מתחברת ליד שמאל.
יצחק כהן: אנחנו צריכים לבדוק את הדברים האלה מהבסיס: מי יכול להיות מלווה?
יצחק כהן: אולי אבא שלו עבריין, אולי אבא שלו לא יודע לנהוג, אולי אין לו רישיון.
יצחק כהן: היום אנחנו בודקים את תקופת הליווי – שום תלמיד חדש לא עשה תאונה בתקופת הליווי.
יצחק כהן: אז אנחנו מסתכלים שיש בעיות משמעת, רבותי, זה רק בעיות משמעת.
יצחק כהן: אלה לא בעיות של נהיגה או של משהו אחר.
יצחק כהן: אם אנחנו רוצים להתחיל לבדוק את בעיות המשמעת, אז כל הורה יודע את זה.
יצחק כהן: אנחנו מכירים את ההורים שאומרים: אני לבן שלי לא אתן אופנוע, ואחרי יומיים הוא חותם לו על אישור לאופנוע ואחר כך הוא נהרג והוא מצטער.
יצחק כהן: אנחנו, כהורים, לפעמים אנחנו לא יכולים לעמוד בלחץ של הילדים, והילד לא יעשה ליווי שלושה חודשים, וגם להורה אין זמן לעשות את השלושה חודשים, ואם זה עוד שלושה חודשים בלילה – אז זה על אחת כמה וכמה.
יצחק כהן: אנחנו מנסים לחפש פתרונות.
יצחק כהן: רבותי, הכול צריך להיות מעוגן בחוק, בפקודות, כמו בצבא.
יצחק כהן: הכול פקודה, שלא ישתמע לשני פנים.
יצחק כהן: אם בן-אדם צריך לעשות ליווי – הוא יעשה ליווי שלושה חודשים עם ההורה שלו.
יצחק כהן: אם ההורה שלו לא מסוגל לעשות ליווי – שימצאו פתרון, שמשרד התחבורה יגיד שזה הפתרון לנושא הליווי, ולא נתחיל עכשיו לשחק במישמשים.
חמד עמאר: מר גאנם, בבקשה.
גאנם חמדה: בכל שיטת הליווי לא ממציאים את הגלגל.
גאנם חמדה: החוק מחייב ליווי שלושה חודשים, אני לא מבין למה אתם מציירים תמונת מצב כאילו הכול פרוץ ולא מסודר.
גאנם חמדה: אנחנו הרי מוסיפים דבר אחד פשוט – מ-9:00 בלילה ועד 6:00 בבוקר ליווי נוסף בשלושה חודשים נוספים, וכך תקופת הליווי תהיה של חצי שנה:
גאנם חמדה: שלושה חודשים ביום ובלילה, ושלושה חודשים רק בלילה.
גאנם חמדה: שמעתם את אור ירוק, עיקר התאונות מתרחשות בשעות הלילה הקטנות.
גאנם חמדה: אז אפילו שלא ינהג, אז מנעת תאונה.
גאנם חמדה: אני לא מבין איפה הבעיה פה.
גאנם חמדה: אתם יוצרים בעיה שלא קיימת, זה הכול.
גאנם חמדה: אני לא חושב שזה פרוץ.
גאנם חמדה: חבר הכנסת חמד עמאר, הלוגיקה אומר שתלמיד מקבל את הטסט ומגיע למורה הנהיגה, ונדריך את מורי הנהיגה בארץ.
גאנם חמדה: התלמיד והמלווה יגיעו למורה, הוא יסביר על המשמעות של הליווי ויצאו לדרך.
גאנם חמדה: סיים את תקופת הליווי, התלמיד יתייצב במשרד הרישוי, יחתום על טופס יחד עם ההורה שעשה את הליווי ובזה נגמר הסיפור.
חמד עמאר: אני רוצה לשאול את משרד התחבורה: האם נעשתה איזושהי בדיקה בקשר לכל נושא הליווי?
חמד עמאר: מה שכבר קיים בחוק.
עוזי יצחקי: יש מחקרים - - -
חמד עמאר: לא אור ירוק.
עוזי יצחקי: זה ביחד אתנו, ככה גם עיגנו בחקיקה את השלושה חודשים.
חמד עמאר: בדקתם את הנושא?
עוזי יצחקי: כן, בוודאי.
לאה ורון: ד"ר לוטן דיברה על אחוז התאונות או אי-תאונות כתוצאה מהליווי.
לאה ורון: מה ששואל חבר הכנסת חמד עמאר זה האם נערך סקר בקרב הורים או בני משפחה ובקרב נהגים חדשים, שהצהירו שערכו את הליווי וזה אכן כך, שהליווי היה אפקטיבי ומה הם למדו?
לאה ורון: אפשר לקבל את הסקר הזה לחברי הכנסת?
ציפי לוטן: לפני שבועיים עשינו פה סדנה, בשיתוף של מומחים עולמיים ובחסות ה-ETSC - European transport safety council.
ציפי לוטן: לכבוד זה גם הפקנו חומרים ויש פה את כל ה-reference לכל הדברים האלה.
לאה ורון: חשוב שחברי הכנסת, בבואם לקבל החלטה, יראו את החומרים האלה.
ציפי לוטן: בבקשה, אני יכולה להראות לכם.
עוזי יצחקי: תגידי כמה מילים על זה.
ציפי לוטן: הסדנה הזאת הייתה סדנה על נהיגת צעירים.
ציפי לוטן: דיברו פה על יום הבטיחות, אז היה שם דירוג איפה אנחנו נמצאים מבחינת היפגעות של נהגים צעירים ביחס לעולם.
ציפי לוטן: המצב שלנו לא רע, אבל אנחנו כמובן שואפים להרבה יותר טוב.
ציפי לוטן: היה שם פרופסור רוב פוס מאוניברסיטת נורת' קרוליינה, שהוא מוביל את כל הנושא של רישיון נהיגה מדורג בארצות-הברית.
ציפי לוטן: הוא הכיר את השיטה שלנו ותמך בה בצורה מלאה.
ציפי לוטן: רק כדי לתת קצת פרופורציות, בארצות-הברית ההורים מלמדים את הילדים שלהם לנהוג.
ציפי לוטן: זאת אומרת, אין בכלל את השלב של לימוד נהיגה פורמלי, עם כל הבעייתיות בכך שיש הורים שהם לא תמיד המודל הכי טוב לחיקוי.
ציפי לוטן: מבחינת הליווי בארץ – עמותת אור ירוק עושה את ההדרכות להורים, בין אם זה הדרכות פרטניות או קבוצתיות, כבר למעלה מחמש שנים.
ציפי לוטן: יש לנו תוצאות של הערכת האפקטיביות של זה, שלוקחות בחשבון גם את כמות הליווי שעושים במדדים הכי חזקים, וזה המדד של מעורבות בתאונות.
ציפי לוטן: בעבודה עם הלמ"ס הצלחנו להצליב את הנתונים של מי שעבר את ההדרכה הזאת ומי שעשה ליווי בפועל לעומת שאר האוכלוסייה, ויש לנו ממצאים שמראים שהם מעורבים ב-10% עד 15% פחות בתאונות בשלב הכי קריטי של - - -
חמד עמאר: נעשה סקר כמה מהנהגים החדשים מקבלים את הרישיון ונוסעים עם ליווי שלושה חודשים וכמה מהנהגים לקחו את הרישיון, שמו את הרישיון בצד וחיכו שלושה חודשים ואז עלו על הכביש?
גאנם חמדה: כמעט לא קיים הנושא הזה.
גאנם חמדה: ילד שמקבל רישיון - - -
חמד עמאר: נעשה סקר או שזו תחושה?
לאה ורון: תענו לו על השאלה: האם שאלתם, וכמה אנשים?
חמד עמאר: אני לא מדבר על תחושות, אני מדבר על סקר.
ציפי לוטן: שאלנו.
ציפי לוטן: ברגע שזה דיווחים עצמיים יש בעיה מאוד גדולה של הטיות, יש תמיד הערכת יתר של כמה שעות הם ביצעו בפועל.
ציפי לוטן: אנחנו עושים על זה מחקרים אפילו עם טכנולוגיה שמנטרת בפועל את הנהיגה – אלה מדגמים קטנים כי הטכנולוגיה יקרה - וההמלצה לעשות 50 שעות ליווי נבעה מזה.
ציפי לוטן: מצאנו שאפילו אנשים שעושים הרבה ליווי – אנשים חוזרים מהעבודה, לוקחים את הילדים ועושים נסיעות משותפות – מגיעים בקושי ל-50 שעות.
ציפי לוטן: לכן ההנחה היא שכאשר תקופת הליווי תהיה שישה חודשים 50 שעות יהיו המינימום.
ציפי לוטן: זו לא הכמות המומלצת, הכמות המומלצת היא 120 שעות, אבל אנחנו דורשים 50 כמינימום, ולכן מאפשרים להם גם עוד שלושה חודשים כדי לנהוג יחד, גם ביום אם הם רוצים, בטח בשעות הלילה, כדי לאפשר להם לצבור את המינימום הזה, כי לדעתנו היום לא נוהגים מספיק בליווי.
ציפי לוטן: זו הייתה הלוגיקה של הצעת החוק הזו.
גיא גריאני: אני דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית.
גיא גריאני: אני, כבן נוער, בעד הרעיון של רישיון מדורג, אני בעד הארכת תקופת המלווה.
גיא גריאני: אני חסיד גדול של השיטה בארצות-הברית, שהיא קצת שונה ממה שהצגת.
גיא גריאני: היא באמת שש שעות של שניים-שלושה שיעורים שבהם נוסעים ברכב עם מורה מקצועי או עם ההורים ושנה מלווה.
גיא גריאני: ככה זה ברוב המדינות, אם זה קליפורניה או פלורידה.
גיא גריאני: יש בעיה קטנה ששמתי לב אליה.
גיא גריאני: אם אנחנו לוקחים את ארצות-הברית, המיסוי על הרכב נותן ללא מעט אנשים אפשרות לקנות לילד רכב.
גיא גריאני: אצלנו אין את האפשרות הזאת: המיסוי גבוה, לגבי יוקר המחיה שמענו מה אומרים כולם בקיץ.
גיא גריאני: יש לי חברים שהגיעו לשלושה חודשים של המלווה, אבא ואמא עבדו עד שעה 22:00 בערב – אין מה לעשות, צריך להביא כסף הביתה – ובסופו של דבר הם לא נסעו לא בגלל שהם לא רצו, אלא בגלל שלהורים שלהם לא הייתה את האפשרות.
גיא גריאני: כשהגיעו כבר לסוף השבוע ההורים העדיפו לנסוע בעצמם, כי לנסוע את העליות של ירושלים לא ייתנו לילד בן 17 שרק עכשיו השיג את הרישיון.
עוזי יצחקי: למה לא?
גיא גריאני: מהפחד שלהם שהילד יעשה תאונה.
עוזי יצחקי: זה חלק מהשינוי.
גיא גריאני: אני בעד הרעיון של הרישיון המדורג, אני רק רוצה לדעת האם יש לכם פתרון לבעיה הורים שלא ייתנו לילד לנסוע.
גיא גריאני: שלושה חודשים אחרי שעברתי את הליווי המלא לא יהיה לי רכב כי ההורים שלי עובדים, וגם כשהם כבר פה – הם לא ייתנו לי את האפשרות לנסוע.
גיא גריאני: איך אני, כנער, אקבל את הכלים ואיך אלמד לנסוע לבד לפני שאגיע לסולו ואסע לבדי בלי שאף אחד יעזור לי?
גיא גריאני: כרגע יש פה בעיה מאוד קשה.
אייל מליוב: מה אתה עושה היום?
גיא גריאני: היום חברים שלי רבים עם ההורים שלהם כדי שיסעו אתם.
אבי קרמר: אני רוצה לחזק, אין פה שום החמרה.
אבי קרמר: בהנחה שיוציאו רישיון בגיל 16 ותשעה חודשים, כמו שמשרד התחבורה הצהיר, ונניח שלא נהג בשלושה חודשים הראשונים, בשלושה חודשים הנוספים הוא מקבל היתר לנהוג ביום לבד.
אבי קרמר: זאת אומרת, אנחנו נותנים לו שלושה חודשים לנסוע ביום לבד, לתפוס ניסיון לפני שהוא הגיע ללילה.
אבי קרמר: לא פגענו בו בשום דבר, לא הפרענו לו בשום דבר, לא הזזנו מילימטר מימינו ומשמאלו גם מהמצב של היום.
אבי קרמר: לכן אין פה שום דבר שמזיק, ומי שירצה לזייף – יבושם לו.
אבי קרמר: הורה אחראי - - - -
חמד עמאר: בזה אני אתכם.
גאנם חמדה: אין פתרון מוחלט לכל הדברים שעלו פה.
חמד עמאר: היועץ המשפטי של הוועדה, בבקשה.
איתי עצמון: יש לי מספר שאלות.
איתי עצמון: לגבי סעיף קטן (ב)(1) של סעיף 12א1 המוצע, כתבתם שרשות הרישוי תיתן רישיון נהיגה שתוקפו יהיה עד תום התקופה הבסיסית.
איתי עצמון: האם הכוונה היא שהרישיון יינתן לשנתיים פחות שישה חודשים?
איתי עצמון: לגבי פסקה (2), למעשה היתר הנהיגה הנוסף יהיה בתוקף עד שיוכיח כי ביצע את תוכנית הליווי.
איתי עצמון: כלומר, אם לאדם מלאו 24 שנים תוך כדי התקופה הזאת, הוא פטור.
איתי עצמון: זאת המשמעות.
לאה ורון: אפשר לחזור על השאלה הראשונה?
לאה ורון: התקופה הבסיסית הופכת לשנה וחצי במקום שנתיים?
חמד עמאר: אני מבקש שמשרד התחבורה יסביר לנו.
חוה ראובני: כיוון שהנקודה הזאת עלתה בדבריו של היועץ המשפטי, אנחנו מדברים כאן על נהג חדש צעיר, דהיינו נהג חדש שביום קבלת היתר הנהיגה הראשוני, ביום שעבר את הטסט והפך לנהג, היה בן למטה מ-24 שנים.
חוה ראובני: נהגים חדשים מעל הגיל הזה פטורים מליווי, ואת הבסיס המקצועי בוודאי יכולים להסביר אחרים יותר טוב ממני.
חוה ראובני: בשלב הראשון הוא מקבל היתר נהיגה למהלך תקופת הליווי, שהיא שישה חודשים.
חוה ראובני: הוא יוצא מהיתר ועובר לרישיון רגיל לעוד שנה וחצי אחרי שהוא מוכיח שהוא עבר את תוכנית הליווי.
חוה ראובני: יבוא אותו אחד ויגיד: לא עשיתי את תוכנית הליווי - כי הייתי בצבא, כי הייתי בחוץ לארץ, כי לא היה לי רכב.
חוה ראובני: אני ישר והגון ואני אומר שלא עשיתי כי לא יצא לי.
חוה ראובני: הוא יקבל עוד היתר, לא יקבל רישיון נהיגה עד שיוכיח שהוא השלים את תקופת הליווי.
חוה ראובני: בכל מקרה, רישיון נהיגה לנהג חדש יהיה לפרק הזמן עד שהוא גומר את השנתיים הראשונות.
חוה ראובני: זאת אומרת: היתר נהיגה, היתר נהיגה ובסוף רישיון – שמשלים את החבילה לשנתיים בסך הכול.
לאה ורון: למה זמן היתר הנהיגה השני, למי שהודה שלא עשה את הליווי?
חוה ראובני: היתרי נהיגה יינתנו לשישה חודשים בכל פעם.
חוה ראובני: יחד עם זאת, אם מישהו מקבל היתר נהיגה שני ואחרי חודש הוא יגיד: עכשיו גמרתי, אז הוא לא יצטרך לחכות עד תום השישה חודשים.
חוה ראובני: כך כתבנו: "תיתן לו רשות הרישוי הנוסף, שיהיה בתוקף עד שיוכיח".
חוה ראובני: זה כבר לא שישה חודשים.
חוה ראובני: הרשות תיתן לו לשישה חודשים, זו תהיה מכסת הזמן, אבל הוא יוכל לצאת מזה ולעבור לרישיון רגיל ברגע שהוא יוכל.
איתי עצמון: מה שאני שאלתי היה דבר אחר.
איתי עצמון: אם אדם בן 23 לא הוכיח כי ביצע את תוכנית הליווי ואתם נותנים לו היתר נהיגה נוסף, שיהיה בתוקף עד שיוכיח כי ביצע.
איתי עצמון: עכשיו מלאו לו 24, אז הוא בעצם פטור.
איתי עצמון: זה לא ברור.
חוה ראובני: אם זה מה שאתם רוצים - - -
איתי עצמון: רק שאלתי, לא אמרתי שזה - - -
לאה ורון: הוא רק מבקש שהחוק יהיה ברור.
חוה ראובני: לעניות דעתי לשון החוק לא אומרת את זה, כיוון שחובת הליווי חלה על נהג חדש צעיר.
חוה ראובני: נהג חדש צעיר הוא נהג חדש - - -
חמד עמאר: נהג חדש צעיר עד איזה גיל?
חמד עמאר: עד גיל 24.
חוה ראובני: שטרם מלאו לו 24.
חוה ראובני: הוא קודם כול נהג חדש, ולדעתי אמת המידה לנהג חדש הוא מי שניתן לו רישיון נהיגה ולא היה בידו קודם לכן רישיון נהיגה.
חוה ראובני: המועד הקובע להיותו נהג חדש צעיר, לפי נוסח ההגדרות שאושרו בישיבה הקודמת, הוא המועד שבו הוא מקבל את ההיתר בשלב הראשון.
חוה ראובני: הוא לא משנה סטטוס בדרך.
איתי עצמון: אני לא כל כך בטוח שהנוסח נותן מענה למה שאת אומרת, אפשר להבין את זה כך או כך.
איתי עצמון: אני פשוט מפנה את תשומת הלב לאיזושהי לקונה שיכולה להיות.
חוה ראובני: אז אולי כדאי להבהיר את זה, אם אתה חושב שזה לא ברור.
לאה ורון: זה אכן לא ברור.
חוה ראובני: כנראה שברגע שהתעוררה השאלה זה לא ברור.
חוה ראובני: אולי כדאי להחליט מה רוצים, כי אם זה נשאר לא ברור אפשר לחדד את זה לכאן או לכאן.
חוה ראובני: אחד שנעשה בן 24 במהלך השנתיים.
אבי קרמר: זה לא קריטי בכלל.
אבי קרמר: כמה כאלה יש?
לאה ורון: מר קרמר, תשאיר לוועדה להוציא מתחת ידיה חוק שהוא הכי טוב.
עוזי יצחקי: העמדה המקצועית היא לפטור אותו.
לאה ורון: אתם תעבירו נוסח?
חמד עמאר: את רוצה לתת נוסח עכשיו או שאת רוצה להעביר נוסח?
איתי עצמון: כל עוד טרם מלאו לו 24.
איתי עצמון: זה מה שאתם מתכוונים.
חוה ראובני: בהגדרה?
איתי עצמון: לא, בפסקה (2) של סעיף קטן (ב).
חוה ראובני: אני חושבת שזה הרבה יותר רחב מאשר הנקודה הספציפית הזאת, שבה עוררת את הנקודה.
חוה ראובני: כל מה שחל על נהג חדש צעיר, לא רק שאלת ההיתר הנוסף.
איתי עצמון: איפה עוד?
חוה ראובני: אני חושבת שצריך לומר את זה כבר ב-(א).
חמד עמאר: תכינו נוסח.
חמד עמאר: היינו אמורים לנעול את הישיבה ב-11:30, אבל אני חייב לנעול עכשיו.
חמד עמאר: לישיבה הבאה תבואו עם נוסח ואז נצביע עליו.
חמד עמאר: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.
ישראל אייכלר: שלום וברכה, ברוכים הנאספים לישיבת ועדת המשנה לתחבורה הציבורית של ועדת הכלכלה של הכנסת, אנחנו נדון היום בתחבורה הציבורית במחוז ירושלים.
ישראל אייכלר: יהיה דיון גם בוועדת הכלכלה, בראשות יושב-ראש ועדת הכלכלה, בעניין השינויים בתל-אביב עליהם אנחנו רוצים לקיים ישיבת מעקב.
ישראל אייכלר: בעניין ירושלים אנחנו רוצים להקדים דיון לביצוע כדי שלא נעמוד בפני מצב שעמדו בו תושבי תל-אביב שמצאו את עצמם ברפורמה שעד היום הם לא יכולים להתרגל אליה, והיו הרבה טענות שעדיין נמשכות.
ישראל אייכלר: כל השיטה שנקראת שיטת "המעברים", היא שיטה נוחה מאוד, הגיונית מאוד ולוגית מאוד, ואומרים שהיא מקובלת בעולם.
ישראל אייכלר: אני יודע שיש מדינות בעולם, כמו ארצות-הברית, בהן ערים שלמות בנויות בשיטת הפרוסות – קווי אורך וקווי רוחב – כך שאין בעיה לעשות בשיטת "המעברים" תחבורה ציבורית יעילה מאוד.
ישראל אייכלר: הארץ הזאת נבנתה בצורה אחת לגמרי, גם בגלל הטופוגרפיה של ההרים והערים, כך שאין צורה מסודרת כל כך של קווי אורך וקווי רוחב, ולכן שיטת "המעברים" מקשה מאוד על ילדים קטנים, אמהות עם תינוקות, ואנשים מבוגרים וקשישים.
ישראל אייכלר: עם כל הכבוד לדור הצעיר, שכולנו רוצים להימנות עליו עדיין, רוב האזרחים הם לא בגיל שבדילוג רגליים קלות עוברים מרכבת לאוטובוס, מאוטובוס לאוטובוס.
ישראל אייכלר: פעם אמרו: "העולם שייך לצעירים", ומסתבר שהעולם מורכב קצת יותר וצריך אותו גם לאחרים.
ישראל אייכלר: לדעתנו, שיטת "המעברים" היא שיטה טובה מאוד מבחינה תיאורטית וקשה מאוד לביצוע מעשי – יש מקומות שהם בסדר עם השיטה ויש מקומות שממש לא.
ישראל אייכלר: ולכן אנחנו צריכים לחשוב מחדש על השיטה הזו והעליתי את זה גם בוועדת הכלכלה, ונשוב ונדון בה כי בדברים טכניים אין תורה מסיני שכך צריך להיות.
ישראל אייכלר: אחד הנושאים שאני רוצה לדבר עליהם היום וכולכם מוזמנים להשתתף בדיון, הוא המולך שדורש קורבנות אדם שנקרא: נת"צים, נתיבי תחבורה ציבורית, שנעשים במרכז כביש סואן.
ישראל אייכלר: זו טרגדיה שהתחילה בתל-אביב בשנות ה-80, כמדומני, ונהרג בה אדם מפורסם דווקא, המו"ל ועורך "ידיעות אחרונות", נח מוזס.
ישראל אייכלר: וחשבתי כבר אז שהגיע הזמן, כאשר עושים נתיב של אוטובוסים בכביש סואן, לחשוב גם על הולך הרגל הקשיש או הצעיר שצריך לעבור כמה מעברי חציה כדי להספיק את האוטובוס, והנה הוא רואה את האוטובוס ויודע שלאוטובוס הבא ייקח זמן להגיע, והוא מתפתה מאוד לעבור את הכביש באור אדום, והוא נפגע ונהרג.
ישראל אייכלר: כמובן שצריך להגיד, ואנחנו אומרים, שצריך לחנך את הציבור.
ישראל אייכלר: יש מקומות בעולם שבהם יש רכבות פתוחות ואפשר להפיל אדם אל פסי הרכבת, והוא לא יכול לעשות דבר וזה בסדר, כי אנשים חונכו לעמוד בצד.
ישראל אייכלר: אבל פה בארץ, אני לא יודע אם רק אצלנו אבל אנחנו הראשונים שלימדו חז"ל, שכל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא – אז אסור להקריב קורבנות אדם בשביל רעיון תחבורתי.
ישראל אייכלר: בירושלים למשל, בכביש גולדה מאיר, בכל חודש כמעט יש תאונה ורק בנסי נסים אנשים שורדים ונשארים פצועים ולא הרוגים.
ישראל אייכלר: אם היו עושים את אותו כביש מלכתחילה, כביש רמות, כביש גולדה מאיר, רחב מספיק ועם שני נתיבי תחבורה ציבורית – אחד בצד ימין ואחד בצד שמאל, זה היה יעיל יותר גם לאוטובוסים.
ישראל אייכלר: כי היום, כשיש רק שני קווים, אם אוטובוס אחד עומד בתחנה, כל השיירה אחריו לא יכולה לזרום.
ישראל אייכלר: ולדעתי עדיין לא מאוחר לפרק את הנתיב הזה לשני נתיבים, לנתיב תחבורה ציבורית בצד ימין ולנתיב תחבורה ציבורית בצד שמאל, כדי שהולכי הרגל ונוסעי האוטובוסים – שהם הרוב, יוכלו לעמוד במדרכות הרחבות ולא במדרכה צרה.
ישראל אייכלר: באופן אוטומטי כשמאות אנשים שמשתמשים בתחבורה הציבורית עומדים במדרכה צרה - - - זה כמעט בלתי אפשרי שילד כלשהו לא ירד לכביש.
ישראל אייכלר: אז אני מבקש להעלות את זה כבר לדיון, ולשמוע את עצתכם החכמה כאנשים מקצועיים שעוסקים בעניין יותר מכולנו.
ישראל אייכלר: ובעיקר, נשמע מתי אמורה להיות הפעימה, ולכן אני רוצה לתת את רשות הדיבור הראשונה לאנשי משרד התחבורה שהגיעו לכאן.
ישראל אייכלר: הגברת נעה אבירם, ממונה תחבורה ציבורית במחוז ירושלים, בבקשה.
נעה אבירם: השינויים בתחבורה הציבורית נעשים בפעימות כפי שנעשו בעבר, בדרך כלל על בסיס גיאוגרפי.
נעה אבירם: אני מניחה שהכוונה פה היא לפעימה המתוכננת בשכונות דרום-מערב העיר, ואם מדברים על לוחות זמנים אז אני אשים אותם בצד כרגע, כי אנחנו רוצים קודם כל לראות שניתנת רמת שירות טובה ברכבת הקלה ורק אז לעשות שינויים כלשהם, שמותנים בכך, במערך התחבורה הציבורית.
ישראל אייכלר: אם תורשה לי הערת ביניים, את כיוונת פה לדעת איגוד הסטודנטים "בצלאל" שכותבים: אנו סבורים שאין לבצע את פעימת דרום-מערב העיר או כל שינוי אחר בקווים הנוכחיים, ללא הגבלת התדירות של הרכבת הקלה לחמש דקות בשעות השיא או ל-12 דקות בשעות השפל.
ישראל אייכלר: לזה התכוונת?
נעה אבירם: אני לא רוצה להגיד חמש דקות או 12 דקות, אבל אנחנו מדברים קודם כל על רמת שירות גבוהה מבחינת תדירות ואמינות.
נעה אבירם: כל זה הוא תנאי בסיס לכל שינוי שמתוכנן במערך הקווים.
ישראל אייכלר: אודות השינוי נבקש מדוד קנטרוביץ, ראש תחום תכנון תחבורה ציבורית, תוכנית אב לתחבורה ירושלים, בבקשה.
דוד קנטרוביץ: השינוי המתוכנן מתייחס בעיקר לשכונות בדרום-מערב ירושלים – קרית יובל, בית וגן, קרית מנחם, עיר גנים, הדסה עין-כרם, עין כרם, בית הכרם – והכוונה היא להביא את כל האזור הזה לתצורה הסופית של הקווים בשלב הראשון.
דוד קנטרוביץ: בשלב השני, בפעימה הבאה, הכוונה היא לשנות את כל מערך הקווים בירושלים בהתאם לתוכנית הסופית.
ישראל אייכלר: ומה התוכנית?
דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת הרבה מאוד מרכיבים, זה יהיה תיאור בעל-פה אבל - - -
ישראל אייכלר: בשביל מה התכנסנו לדיון, בשביל לשמוע את מה שאמרת עד עכשיו?
ישראל אייכלר: ודאי שלא.
ישראל אייכלר: התכנסנו לדיון כדי לדון בתוכנית.
דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת מערך של קווי אוטובוס – ואני מדבר על קווי האוטובוס כי זה תחום העיסוק שלי – כולל קווים אורכיים, קווים מהירים, על ציר המת"צ, מסלול תחבורה ציבורית, שנבנה והוא הציר הכחול.
דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת קווים שכונתיים ומזינים לרכבת הקלה, וכוללת קווים משלימים שמספקים את כל יתר השירות בעיר, שהוא שירות משכונה לשכונה, שירות ליעדים נוספים, ליעדים משניים, לאזורי-תעשייה וכן הלאה.
דוד קנטרוביץ: כל המערך כולו משתלב למערכת תחבורה ציבורית אחת יחד עם הרכבת הקלה.
ישראל אייכלר: ואיך עושים את זה?
דוד קנטרוביץ: קודם כל, אנחנו עושים את זה כבר משנת 2008.
דוד קנטרוביץ: כבר בשנת 2008 התחלנו בביצוע השלבים, בביצוע השינויים בתחבורה הציבורית, ביצענו כבר פעימות משמעותיות בעיר, ולמעשה אנחנו עומדים עכשיו בפני שני השלבים הסופיים.
ישראל אייכלר: דיברת על דרום-מערב העיר, אז תן לנו את התמונה – איך זה ייראה, כדי שהצופים והציבור יידעו מה צפוי להם בפעימה הזאת ואם תוכל להיות ממוקד יותר.
ישראל אייכלר: אני מבין שקשה לך לפרוש פה עכשיו את כל המחוז, הנה תן לנו פירוט של הקווים שיהיו, לאן הם יגיעו ומאיפה ייצאו.
דוד קנטרוביץ: יש כמה דברים שוליים בפעימה, אבל רוב הקווים שמשרתים היום את השכונות האלה יסיימו את מסלולם בתחנת הר הרצל של הרכבת הקלה, יהפכו להיות קווים מזינים בתדירות הרבה יותר גבוהה מהתדירות שבה הם פועלים היום, וייתנו שירות אל הרכבת הקלה ושירות פנים-שכונתי בתוך האזורים שלהם.
דוד קנטרוביץ: אני מדבר על שכונת קרית-יובל, קו 18 של היום יהפוך להיות קו מזין, וכן קווים 20, 23, 27 יהפכו להיות קווים מזינים, ולמעשה כל האזור יתחיל לקבל קווים מזינים אל הרכבת הקלה בתדירות מוגברת, בתדירות שמתוכננת למצב הסופי.
ישראל אייכלר: אני מודה לך, ותרשה לי אם נצטרך לחזור אליך במהלך הדיון.
ישראל אייכלר: יש מישהו מתושבי קרית יובל, עיר גנים, מערב העיר, בית וגן, שרוצה לדבר או שמכיר את הנושא?
מרדכי פדר: כבוד הרב, יש לי תוכנית מעודכנת ל-12.10.2009 ואם זה לא השתנה הרבה, יש פה עשרה קווים שמתוכננים להיות קווים מזינים מדרום-מערב העיר.