GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הווארד פולינר: יש שם גם תמונות שזכויות היוצרים שלהן לא שייכות למדינה.
חמד עמאר: הצעת החוק מדברת באופן ברור על כל מה ששייך למדינה.
הווארד פולינר: חלק מהתמונות באוספים שייכות למדינה וחלק לא שייכות למדינה.
הווארד פולינר: מה שלא שייך למדינה, אנחנו - - -
מאיר שטרית: של מי?
מאיר שטרית: של לשכת העיתונות הממשלתית?
אתי בנדלר: זה כמו באתר של הכנסת: יש צילומים של רובינגר שזכויות היוצרים בתמונות האלה הן שלו, ויש עוד כל מיני מקרים.
אתי בנדלר: לא כל הצילומים שיש בידי הכנסת – זכויות היוצרים שלהן בידי הכנסת.
הווארד פולינר: בלשכת העיתונות הממשלתית מתקיים הפיילוט – לעשות מערכת של רישיונות שלדעתי, משיגה את המטרות של כל הגורמים המעוניינים.
הווארד פולינר: אין אחידות בין המשרדים: יש כאלה שרוצים לאסור שימוש מסחרי; יש כאלה שרוצים לאסור שימוש של יצירה נגזרת; יש שמוכנים לאפשר גישה חופשית יותר.
הווארד פולינר: מעבר לזה, אם אנחנו הולכים על הצעת החוק שהיא, בעצם, הכנסת תיקון לשימוש מותר לצרכים מסוימים, לפי הכתוב בהצעת החוק, אז זה אומר שזכות היוצרים נשארת של המדינה והשימוש המותר הוא זכות טריטוריאלית.
הווארד פולינר: אני לא בטוח שזה יחול על מה שקורה בחוץ-לארץ כי אצלם עניין של הפרת זכות יוצרים – זה דבר שקורה בחוץ לארץ.
הווארד פולינר: בעולם דיגיטאלי, אפילו אם הולכים על שימוש מותר בתוך מדינה ישראל - -
מאיר שטרית: למה רק במדינת ישראל ולא כל מי שרוצה?
הווארד פולינר: יש לנו שתי אופציות: אחת, לבטל את זכויות היוצרים בכלל בכל התמונות ששייכות לממשלה - -
מאיר שטרית: זה מה שעשו בארצות הברית.
הווארד פולינר: - - ואז הן הופכות להיות נחלת הכלל.
הווארד פולינר: זה לא כתוב בהצעת החוק - -
מאיר שטרית: תקן את הניסוח.
הווארד פולינר: - - או לחלופין, אם המדינה רוצה לשמור לעצמה שליטה על התמונות - -
מאיר שטרית: לא צריך לשמור שליטה.
מאיר שטרית: מה הם עושים עם התמונות האלה, מתקופת המעברות?
הווארד פולינר: אני אסביר מה היתרונות.
הווארד פולינר: יש את האופציה של שלילת זכויות היוצרים בכלל ואז זה יהיה נחלת הכלל וכולם יכולים לעשות איתן מה שרוצים - -
מאיר שטרית: נכון, זה הרעיון.
הווארד פולינר: זאת אופציה אחת אבל היא לא נובעת מהצעת החוק - -
מאיר שטרית: זה מה שהתכוון המחוקק.
הווארד פולינר: לחלופין, במצב הנוכחי זכות היוצרים בתמונות נשארת למדינה אך המדינה מוכנה לתת רישיון גורף לאנשים להשתמש בתמונות ואולי למנוע יצירה נגזרת או שימושים מסחריים, לפי הרשימות של ה-Creative Commons .
הווארד פולינר: ברשימות של ה-Creative Commons כפי שהבנתי ויקימדיה וויקיפדיה ואחרים, הם יכולים לחיות עם רישיון שלCreative Commons שמתיר אפילו שימוש מסחרי אך עניין היצירה הנגזרת לא נוגע אליהם.
הווארד פולינר: עניין היצירה הנגזרת משאיר למדינה מעט שליטה על שימושים לא ראויים בתמונות, מבחינת שימוש הוגן.
הווארד פולינר: אם מישהו רוצה להשתמש בתמונה לצורך ביקורת או לפרודיה – אי אפשר למנוע את זה בתוך מדינת ישראל.
הווארד פולינר: בחוץ-לארץ לפי החוקים החלים שם - -
אורי רוזנווקס: אם הוא משלם אז הוא כן יכול להשתמש בזה בתור פרודיה?
הווארד פולינר: התשלום לא נוגע לעניין.
הווארד פולינר: פרודיה וביקורת – זה לא משנה אם אתה משלם או לא משלם, זה לא קשור לעניין.
לאה ורון: אנחנו לא אוהבים פרודיה וְסָטִירָה.
אורי רוזנווקס: - - - לחסוך את העניין של הביקורת, אבל אם אדם, במצב הנתון, משלם כסף ועושה שימוש כזה?
אורי רוזנווקס: זאת בעיה.
הווארד פולינר: זאת לא בעיה.
הווארד פולינר: אני אסביר - -
חמד עמאר: מה המצב היום?
חמד עמאר: אם מישהו רוצה תמונה, מה הוא עושה?
מאיר שטרית: הוא צריך לשלם עליה.
תומר אשור: במקרה הטוב.
הווארד פולינר: הוא צריך לפנות למדינה ולקבל רשות להשתמש בה.
הווארד פולינר: במשרד החוץ, כנראה שנותנים את התמונה בחינם.
הווארד פולינר: בלשכת העיתונות – עד עכשיו זה היה תמורת תשלום סמלי - -
חמד עמאר: הצעת החוק באה להסדיר תהליך מסודר לכולם.
חמד עמאר: לא יכול להיות שבמשרד החוץ יהיה בחינם ובמשרד לביטחון פנים יגבו מהם כסף - -
הווארד פולינר: כן, נכון.
הווארד פולינר: היתרון של החוק באחידות.
מאיר שטרית: החוק מציע לתת לכולם שימוש חופשי, בכל החומרים.
חמד עמאר: אתה דיברת על מסחר – שמישהו ייקח את התמונות ויתחיל לסחור בהן - -
מאיר שטרית: בחוק כתוב: לא יעשה בתמונות שימוש מסחרי.
אתי בנדלר: ההצעה שלך לא כל כך ברורה.
אתי בנדלר: ההצעה דיברה על כך שהמדינה עדיין נשארת הבעלים של זכות היוצרים וקובעת מהו שימוש מותר.
אתי בנדלר: אתה אומר ששימוש מותר הוא כזה שניתן לעשות בתמונות כל שימוש ובלבד שאיננו לשימוש מסחרי ובמגבלות האחרות שקבעת בהצעה: לא יעשה בתמונה שינוי, לרבות עריכה – זאת אומרת שלא ניתן יהיה לעשות ממנה יצירה נגזרת.
חמד עמאר: לזייף אותה.
אתי בנדלר: לא, זה לא סילוף, יצירה נגזרת יכולה להיות גם בלי סילוף, סליחה, בלי פגיעה בכבוד.
אתי בנדלר: אבל כרגע אתה משנה את ההצעה, אתה אומר: אני לא מדבר כרגע על שימוש מוסדר, אני רוצה שהמדינה תוותר בכלל על זכות היוצרים שלה - -
אתי בנדלר: - - משהיא מוותרת על זכות היוצרים שלה – כל אחד יכול לעשות בתמונה כל שימוש, אתה לא מגביל את השימוש במקרה כזה: לא בהיבט מסחרי או לא מסחרי; לא לפרסומת מסחרית; ולא לשום דבר אחר, כולל סילוף - -
מאיר שטרית: נראה לי נכון, אחרת עד שיהיה לנו שער לבן זה לא יקרה – אם לא נפתור הכול ונגמור את העניין, עד שיהיה לנו שער לבן זה לא יקרה.
מאיר שטרית: עד שמר פולינר ישב עם כל משרדי הממשלה ויגיע להסכמה – עוד 20 שנה זה לא יקרה.
מאיר שטרית: לכן, לדעתי, הדרך הכי טובה היא לעשות חוק גורף, פוטר הכול: את התמונות, את המסמכים הכול.
מאיר שטרית: נפתח את הדלת ואז נראה מה יקרה.
מאיר שטרית: אם מחר יסתבר שטעינו - -
אתי בנדלר: שעושים פרסומות בסגנון בנטון?
מאיר שטרית: עושים, עובדה שעושים.
אתי בנדלר: עושים.
אתי בנדלר: לכן כנראה זה מותר.
מאיר שטרית: הם קנו את התמונה, זה מותר.
מאיר שטרית: זה הרי מצחיק – זה לא עוצר את זה.
מאיר שטרית: הרי מי שרוצה לעשות פרסומות כאלה משלם כל כך הרבה כסף, אז מה אכפת לו לשלם על תמונה?
מאיר שטרית: לצרכים של מדינת ישראל, שרוצה את הפרסומים האלה - -
אתי בנדלר: בדרך כלל גם כשמוכרים, אם יש זכות יוצרים – מגבילים את זכות השימוש בתמונה, לא רק בארץ אלא בכל מקום.
מאיר שטרית: כיום, אבל אני מציע לא להגביל את השימוש, אם ישלמו 20 שקל הם כן יכולים לעשות שימוש?
מאיר שטרית: לכן אני מציע ללכת לדבר גורף ואת יכולה לשנות, כמובן, את הניסוח של החוק כמו שנראה לך.
אתי בנדלר: אבל צריכים להבין מה הכוונה: זאת אומרת שלא יהיו שום מגבלות מכל סוג או מין שהוא על השימוש בתמונות?
מאיר שטרית: שום מגבלות.
מאיר שטרית: לפתוח את העניין.
מאיר שטרית: אם מחר יסתבר לנו שטעינו – אני אתקן את החוק מחדש.
מאיר שטרית: אני מתחייב לתקן את החוק מחדש ולעשות מגבלות.
אתי בנדלר: בכל מקרה, זאת לא ההצעה שהממשלה התייחסה אליה.
חמד עמאר: הממשלה התייחסה להצעת החוק שהיא - -
אתי בנדלר: עכשיו אתה מציע משהו הרבה יותר רחב.
אתי בנדלר: זה בסדר - -
מאיר שטרית: נשמע את הממשלה.
מאיר שטרית: הממשלה יושבת פה.
חמד עמאר: נשמע את העמדה של הממשלה ואז אנחנו נתקדם.
הווארד פולינר: היתרון בשמירה על הבעלות בתמונות הוא מניעת שימושים מסוימים כמו היצירה הנגזרת.
הווארד פולינר: ביצירה נגזרת, צד שלישי לוקח את המונה ומשנה אותה לא לשם ביקרת או פרודיה אלא , אולי, לשנות היסטוריה.
הווארד פולינר: הוא מוחק אנשים שהיו בתמונה ואז מייצר היסטוריה אחרת.
מאיר שטרית: ואם הוא קונה את התמונה, הוא לא יכול לעשות את זה?
הווארד פולינר: הוא יכול לעשות את זה, אבל מה המדינה יכולה לעשות?
הווארד פולינר: אם המדינה בעלת זכויות יוצרים בתמונה הזאת היא יכולת לתבוע ולקבל צו מניעה נגדו להפסיק את השימוש בתמונה בצורה כזו, בארץ או בחוץ-לארץ.
תומר אשור: בחוץ-לארץ בתיאוריה.
הווארד פולינר: לא, לא בתיאוריה.
הווארד פולינר: אם הוא שומר על זכות היוצרים אז זה נחשב כשינוי של ההיסטוריה ולא בתחום שימוש הוגן – הוא יכול לתבוע, אני לא יודע אם המדינה תעשה את זה.
אורי רוזנווקס: איך תמצא אותו?
אורי רוזנווקס: הוא עושה את זה מאיזה Server בחו"ל.
אורי רוזנווקס: בכלל אין לך - -
הווארד פולינר: אני לא מדבר על התיאוריה - -
מאיר שטרית: המדינה תשלח את המוסד ואת השב"כ ויחפשו אותו.
הווארד פולינר: זה ההבדל בין השארת הבעלות למדינה לעומת ביטול זכות היוצרים בתמונות.
הווארד פולינר: אם אנחנו מבטלים את זכויות היוצרים בתמונות – הן הופכות לנחלת הכלל, כולם יכולים לעשות מה שהם רוצים בחינם.
הווארד פולינר: יש יתרונות וחסרונות לשיטה הזו והיא גם אחידה וידועה.
הווארד פולינר: יש יתרון לזה, אני מסכים.
הווארד פולינר: מצד שני, יש יתרונות לשמירת הבעלות אצל המדינה כדי לשלוט על שימושים ראויים של התמונות.
חמד עמאר: אתה יכול לסכם?
מאיר שטרית: אז מה אתה מציע?
הווארד פולינר: הרישיונות שלנו הולכים בכיוון הזה.
הווארד פולינר: אני מודה שבינתיים לא הצלחנו להגיע לאחידות בין משרדי הממשלה על היקף הרישיונות.
הווארד פולינר: היתרון של הרישיון הוא שנוכל לאפשר, פחות או יותר, מה שרצינו להשיג מהצעת החוק בלי לוותר על כל האופציות ולשלוט על שימושים מסוימים בתמונות.
הווארד פולינר: אם אנחנו רוצים ללכת על משהו הרבה יותר גורף, לעומת הנאמר בהצעת החוק, אז אנחנו צריכים הצעת חוק אחרת.
אתי בנדלר: לא צריכים הצעת חוק אחרת.
אתי בנדלר: הוועדה רשאית, בהכנה לקריאה ראשונה, להכניס כל שינוי.
אתי בנדלר: יתכן שאתם צריכים לגבש מחדש את עמדתכם בעניין, אבל זה אפשרי לחלוטין לעשות בעת הכנה לקריאה ראשונה.
מאיר שטרית: מר פולינר, אתה אומר שזה הגיוני לעשות חוק אחד יפטור את כולם.
מאיר שטרית: זה הכי נכון, הכי פשוט, נכון?
מאיר שטרית: יותר פשוט מאשר לנהל משא ומתן עם כל משרד וגוף ממשלתי.
הווארד פולינר: כן, השאלה אם זה Overdoing it?
מאיר שטרית: אני לא חושב שזה Overdoing כי זה טובת המדינה.
מאיר שטרית: במצב הנוכחי היום, במצב הקיים – החוק הזה הוגש לפני יותר משנה.
מאיר שטרית: אני לא זוכר מתי החוק עבר קריאה טרומית.
מאיר שטרית: יותר משנה – ואמרתי לכם: תפתרו את הבעיה ואני אמשוך את החוק.
מאיר שטרית: לא פתרתם, אז אני מקדם את החוק.
מאיר שטרית: אתה אומר שזה הגיוני ואתה צודק.
מאיר שטרית: השימוש האפשרי בתמונה – מה מישהו יכול לעשות עם תמונה?
מאיר שטרית: שם את ביבי מתנשק עם אבו מאזן, אז מה?
מאיר שטרית: זה מצחיק, זה נחמד, בנטון עשו את זה – זה יופי של דבר.
מאיר שטרית: הרי מה יכולים לעשות בתמונה – ואני לא רואה את המדינה שולחת אף עורך-דין לחפש מישהו בחוץ לארץ שעיוות את התמונה או עשה פרודיה.
מאיר שטרית: הנזק, במצב הנוכחי של מדינת ישראל, שלא יכולים כל הדוקומנטרים, כל אתרי האינטרנט, להשתמש בחומרים שיש לנו, הוא הרבה יותר גדול לאין ערוך מאשר התועלת שבשמירה על הזכויות.
מאיר שטרית: אני חושב שהאינטרס של מדינת היום זה להוציא את דברה החוצה.
מאיר שטרית: אנחנו לא מצליחים לעשות את זה כי הכול חסום.
מאיר שטרית: זה מגוחך שעיתונים בארץ צריכים לקנות תמונות של ראש הממשלה מצלמים בחוץ לארץ כדי לפרסם אותן, זה מגוחך, זה לא הגיוני.
מאיר שטרית: הייתי שר במשך עשר שנים בממשלות שונות, בתפקידים שונים אבל אתה לא תמצא שום תמונה שלי בחוץ לארץ שנלקחה מאירועים שהשתתפתי בהם בארץ ושלשכת העיתונות צילמה.
מאיר שטרית: גם אני, אגב, לא רואה את התמונות האלה.
מאיר שטרית: גם אני לא יכול לראות אותן ולקבל אותן.
מאיר שטרית: אני אומר לך מה עושה שר שרוצה לפרסם תמונה שלו: הוא לוקח צלם שלו, זה אבסורדי.
מאיר שטרית: אני לוקח צלם שלי – בנוסף ללשכת העיתונות הממשלתית – מזמין צלם שמצלם את התמונות, אנחנו משלמים לו על התמונות ואז הן שלי לשימוש ואני יכול לפרסם תמונה שלי בחוברת.
מאיר שטרית: זה מגוחך, זה בזבוז כספים מיותר.
מאיר שטרית: אם ידעו השרים, ראש הממשלה, הנשיא וכולם שלשכת העיתונות הממשלתית, באופן גורף נמצאת ומצלמת אירועים – אם היה מצב כזה, אני לא צריך להשקיע צלמים שלי.
חמד עמאר: גם אני לא הבנתי: מאיזה שימוש אתם מפחדים?
מאיר שטרית: מה יכול לעשות עם תמונה?
חמד עמאר: הרי אם הוא משלם את ה-20 שקל שדיברתם עליהם, הוא יכול לעשות בתמונות שימוש.
חמד עמאר: ה-20 שקל יעצרו אותו אם הוא רוצה לעשות שימוש?
הווארד פולינר: זה לא העניין שזה - -
חמד עמאר: אני איתך בהשארת זכות יוצרים למדינה, לפי הצעת החוק המקורית.
חמד עמאר: הצעת החוק נותנת את הפתרונות.
הווארד פולינר: תשמעו מהאחרים פה שהם לא רוצים מגבלות על העניין של שימוש מסחרי.
מאיר שטרית: אני רוצה להרחיב את הצעת החוק, היושב-ראש, אני חושב שזה נכון להרחיב אותה.
מאיר שטרית: אנחנו לומדים תוך כדי - -
לאה ורון: אם מרחיבים את הצעת החוק, זכויות היוצרים ממילא לא נשארות של המדינה.
אתי בנדלר: זה מה שמציע כרגע חבר הכנסת שטרית.
הווארד פולינר: אפשר להרחיב את סעיף 6 בחוק הנוכחי בו כתוב שאין זכות יוצרים בחקיקה או בפסקי דין ואפשר גם להוסיף ולפטור את המדינה ואז זה הופך להיות נחלת הכלל.
אתי בנדלר: לא על זה מדובר.
מאיר שטרית: המשפטנים יכולים להגיד מה יותר טוב.
מאיר שטרית: אני בעד לפתוח הכול.
מאיר שטרית: לדעתי, זה האינטרס של המדינה.
מאיר שטרית: אפשר לעשות זאת בשתי דרכים – אני לא יודע אם משפטית זה אפשרי – דרך אחת: כמו שהוא מציע, שומרים את זכויות היוצרים של המדינה אבל החוק נותן פטור גורף מהכול, כל אחד יכול להשתמש ועדיין זכויות היוצרים בידי המדינה.
מאיר שטרית: זה מותר, נכון?
מאיר שטרית: אין סתירה?
אתי בנדלר: ואתה תאפשר שימוש לכל מטרה שהיא?
מאיר שטרית: חופשי, בלי רישיון.
חמד עמאר: כל אחד יכול להיכנס לאינטרנט ולהוציא - - -
אתי בנדלר: אז מה המשמעות של שמירת זכות היוצרים?
מאיר שטרית: מה שהוא אמר – אם מישהו יעשה שימוש בתמונה והמדינה תחשוב שהשימוש בה הוא כזה עקום וקלוקל - -
אתי בנדלר: אז אתה לא מאפשר שימוש חופשי לכל מטרה שהיא כי עדיין - -
מאיר שטרית: מאפשר.
אתי בנדלר: אתה אומר כך: שימוש חופשי ובלבד שהמדינה לא חשוב שעשו שימוש לרעה בתמונה.
אתי בנדלר: אם המדינה תחשוב שעושים שימוש לרעה בתמונה אז זה כבר לא שימוש חופשי.
מאיר שטרית: אני לא יודע להגדיר.
אתי בנדלר: אני רוצה להבין, אני לא סתם מקשה.
מאיר שטרית: את צודקת.
מאיר שטרית: אני לא יודע להגדיר את זה משפטית.
מאיר שטרית: המטרה שלי להביא לכך שכל החומרים יהיו פתוחים לשימוש כולם.
מאיר שטרית: אני חוזר על מה שאמרתי קודם: הנזק היום, במצב הנוכחי, כשהציבור כולו – בארץ ובעולם – לא יכול להשתמש בחומרים של הממשלה ושל המדינה הו נזק עצום למדינת ישראל.
מאיר שטרית: אני חושב שמי שלא מבין את זה – יש לו בעיה.
מאיר שטרית: אני מסתובב בכל הפורומים הבין-לאומים וזה פשוט לא יאומן, הפער שיש בינינו לבין מדינות אחרות בעולם, בפרסום החומרים של המדינות.
מאיר שטרית: זה נובע מתפיסת העולם הישנה והאנכרוניסטית שהמדינה שומרת על זכויות התמונות שלה.
מאיר שטרית: נגיד שאני רוצה להכין ספר על המעברות.
מאיר שטרית: יש אוצרות – בקרתי פעם בלשכת העיתונות הממשלתית – יש שם אוצרות של תמונות מתקופת המעברות.
מאיר שטרית: מראים אנשים שגדלו בארץ באוהלים.
מאיר שטרית: הייתי "מת" למצוא תמונה שלי שם באוהל או בצריף, הלוואי.
מאיר שטרית: לך תדע, אני אלך לחפש בכל התמונות?
מאיר שטרית: אם היה באינטרנט, הייתי יושב שתי לילות ועובר על התמונות אחת-אחת ומחפש.
מאיר שטרית: את יודעת איזה נכס נמצא?
מאיר שטרית: את מתארת לך: תמונה שלי כילד במרוקו, עם ברט ב"שער עלייה", את יודעת מה זה?
מאיר שטרית: הייתי מוכן לשלם עליה – לא 20 שקל – 1,000 שקל הייתי מוכן לשלם עליה, אם היו מביאים לי אותה, אבל אין.
מאיר שטרית: יש אוצרות עצומים למדינה.
מאיר שטרית: איש לא משתמש בהם, איש לא חושף אותם, אף אחד שכותב ספרים לא יכול להשתמש בהם, מי שרוצה לכתוב ספר על תקופת המעברות, על העלייה, לעולם לא יגיע לשם – הוא לא יכול לעשות את זה.
מאיר שטרית: אני אומר בואו נפתח את הכול, תני להם שיעשו מה שהם רוצים: יפרסמו, יכתבו, יסקרו, יפרסמו תמונות, יעשו אלבומים – יעשו מה שהם רוצים.
מאיר שטרית: אני לא חושב שיגרם נזק למדינה.
מאיר שטרית: להפך, הנזק נגרם מאי-פרסום ואני חושב שצריך לשנות את זה ולכן אני בעד להרחיב ככל האפשר.
מאיר שטרית: אם יש איזושהי הפרעה למדינה שזכויות היוצרים לא יהיו שלה – אין לי בעיה לכתוב בחוק שזכויות היוצרים עדיין נשארות של המדינה אבל החוק פוטר את כולם מהצורך לקבל אישור או רישיון או לשלם על זה, זה פותר את העניין הזה.
אתי בנדלר: האם אני מבינה נכון שההצעה החדשה שלך כוללת גם חובה על המדינה ועל הרשויות הציבוריות להנגיש את כלל התמונות לציבור?
אתי בנדלר: כי זה לא כלול היום בהצעה.
מאיר שטרית: בשלב הראשון זה לא כלול, אני אסביר מדוע: העלויות הרבות והזמן שייקח לעשות את זה – המון שנים, יגידו שייקח 10 שנים – אני לפחות רוצה לפתוח ולתת אישור, כך שאפילו במצב הנוכחי שאין הנגשה, אני חושב שהמדינה צריכה להנגיש – זה אינטרס שלה, אבל כל עוד שאין הנגשה יכול כל דוקומנטר כזה לפנות ללשכת התיאום ולהגיד שהוא רוצה לבוא, לחפש תמונות, להעתיק ולקבל תמונות.
מאיר שטרית: הוא ישלם את עלות העתקת התמונה - -
חמד עמאר: אין את האפשרות הזאת היום?
אורי רוזנווקס: תלוי באיזה גופים.
חמד עמאר: האם יש את למצוא אפשרות ללכת ולחפש את התמונה של מאיר שטרית?
חמד עמאר: יש לי את האפשרות הזאת?
אורי רוזנווקס: תלוי איפה: לע"מ, למשל, מאוד יעילים.
אורי רוזנווקס: אבל בגנזך המדינה אין לך עם מי לדבר בכלל.
אורי רוזנווקס: כל העניין הוא שברגע שהחוק הזה יפתח את הצינור – אז גם הדרישה תעלה והגופים יצטרכו להתייעל ולהשיב על הדברים.
אורי רוזנווקס: בסך הכול אנחנו מצילים את החומרים האלה.
אורי רוזנווקס: החומרים האלה נרקבים.
חמד עמאר: לא קיבלתי ממשרד המשפטים עמדה ברורה.
חמד עמאר: אבקש סיכום של שתי שורות.
הווארד פולינר: אם אנחנו הולכים בכיוון של להפוך הכול לנחלת הכלל – אין לי מנדט לתת לך - -
חמד עמאר: ואם אנחנו הולכים לפי הצעת החוק?
הווארד פולינר: אנחנו העדפנו ליישם את הצעת החוק באמצעות רישיונות ואנחנו הולכים לכיוון הזה.
הווארד פולינר: אני יכול לתת לך סקירה על מה שקורה בפועל - -
חמד עמאר: כמה זמן אתם אומרים שאתם רוצים ליישם את כרישיונות?
הווארד פולינר: הפיילוט שלנו בלע"מ כבר פועל, זה יעלה לאינטרנט השבוע או עלה בשבוע שעבר.
הווארד פולינר: נשמע סקירה של מה שקורה אצל האחרים, נשמע מהם גם מה העמדה שלהם.
הווארד פולינר: לדעתי, הרישיון גורף יותר לעומת הצעת החוק המקורית.
הווארד פולינר: אם אנחנו רוצים לשנות את הצעת החוק המקורית, אין לי - -
מאיר שטרית: נתקן את הנוסח, נפתח את זה לגמרי.
מאיר שטרית: לא רישיונות, מה רישיונות?
מאיר שטרית: יתחיל כל משרד לנהל - -
אורי רוזנווקס: לקבור את זה שוב, פשוט לקבור את זה.
חמד עמאר: עורכת-דין ליאת בלום מרשות השידור.
ליאת בלום: ראשית, להערה האחרונה: דוקומנטר כזה, בסופו של דבר, מוכר סרט ועושה כסף.
ליאת בלום: אני מציעה שנעשה קצת סדר כי עלו פה כמה נושאים שונים שבכלל לא באו בהצעת החוק.
מאיר שטרית: גם מי שכותב ספר עושה כסף, אולי.
חמד עמאר: אני מבקש ממי שלא היה אצלי בוועדה, כשאני ניהלתי את הוועדה – אצלי מדברים רק באישור.
ליאת בלום: תודה.
ליאת בלום: המדינה מעודדת יצירה – תכף אני אתייחס ספציפית לרשות השידור – אבל עלו כאן
ליאת בלום: כמה רעיות שונים מהצעת החוק.
ליאת בלום: עלה רעיון לבטל בכלל את זכות היוצרים בצילום, זה משהו לגמרי שונה ממה שמובא בהצעת החוק.
ליאת בלום: אם אנחנו פותחים את הכול, ומעכשיו כל יצירת צילום, בואו נשמע את הצלמים, יש להם זכויות.
ליאת בלום: מישהו צילם את זה – מישהו יצא עם המצלמה ליום עבודה וצילם את זה.
ליאת בלום: אני מציעה שאם אנחנו עושים משהו שהוא הרבה יותר רחב ממה שמוצע כאן – בואו ניקרא לכל הגורמים לקבל עמדה.
אתי בנדלר: גברת ליאת בלום, סליחה, אני חושבת שחבר הכנסת שטרית מדבר על ויתור על זכות יוצרים באותם צילומים שלמדינה יש זכויות יוצרים - -
חמד עמאר: כי הציבור שילם על אותה תמונה של אותו צלם שיצא.
חמד עמאר: לא מדברים על מישהו פרטי שיצא.
ליאת בלום: כשאנחנו דיברנו על שימוש פרטי שהוא לא מסחרי כמו שמוגדר בהצעת החוק – זה משהו אחד, וכשאנחנו משחררים את זה לגמרי, לכל דוקומנטר או לכל מפיק, עדיין צריך לזכור שבסופו של דבר יש כאן גם רווח לאותם גופים פרטיים.
מאיר שטרית: אז למה לא?
מאיר שטרית: שיעשו רווח, למה לא?
ליאת בלום: אם המדינה – כרגע עוד לא התייחסתי לרשות השידור ספציפית – אבל צריך לשמוע את עמדת המדינה לנושא הזה שהוא נושא אחר לגמרי - -
מאיר שטרית: מי זה "המדינה"?
מאיר שטרית: הכנסת היא הריבון.
מאיר שטרית: מה זה "המדינה"?
מאיר שטרית: הכנסת היא הריבון לא המדינה.
מאיר שטרית: הכנסת היא האחראית על המדינה.
מאיר שטרית: מה לא בסדר בזה שיתנו לדוקומנטרים שיעשו דוקומנטציה כמה שהם רוצים ושירוויחו?
מאיר שטרית: מה זה מפריע לכם?
ליאת בלום: אני לא מתיימרת לייצג את המדינה, אני רק אומרת שאם מביאים הצעת חוק כזאת שמאפשרת היום לכל יוצר ולכל מפיק להשתמש בתמונות שצולמו על-ידי מי ממוסדות המדינה – אני חושבת שראוי להביא את זה בהצעת החוק ולאפשר לקיים דיון, כי זה דיון אחר לגמרי מהדיון שמתקיים פה עכשיו.
ליאת בלום: לגבי רשות השידור: בהצעת החוק רשות השידור לא מוזכרת ולכן אנחנו מבקשים שאפשר יהיה להעביר נייר עמדה מסודר לגבי כל ההצעות שעלו כאן.
ליאת בלום: אני מפרידה כרגע בין הצעת החוק הנוכחית להנגשת ארכיון רשות השידור.
ליאת בלום: כמו שאמרה היועצת המשפטית של הוועדה, ארכיון רשות השידור נדון כרגע גם במוסדות, גם במשרדי הממשלה, בכל הנוגע להצעת חוק רשות השידור.
ליאת בלום: אנחנו מאוד מקווים לקדם את זה, אבל יש לזה המון השלכות:
ליאת בלום: הארכיון הקיים כיום הוא לא ארכיון שיכול טכנית להעמיד את זה בצורה מונגשת לציבור.
ליאת בלום: יש כאן המון שאלות שצריך לחשוב עליהן ואני לא חושבת שזה נכון, בתוך הצעת חוק כזאת שבאה להסדיר שימוש פרטי - -
מאיר שטרית: החוק לא מציע הנגשה.
מאיר שטרית: החוק מציע אפשרות לקבל את החומרים תמורת העלות.
ליאת בלום: בשביל לקבל את החומרים היום, גם לשימוש פרטי, אתה פונה לארכיון רשות השידור, מישהו צריך לעשות תחקיר, מישהו צריך למצוא ולאתר את זה.
ליאת בלום: כיום, הארכיון ברובו, לא דיגיטאלי.
ליאת בלום: יש פה שאלות אחרות שרשות השידור חייבת שתינתן לה האפשרות להגיב עליהן.
ליאת בלום: אנחנו לא מוזכרים בהצעת החוק, אנחנו הגענו לכאן בשביל לראות אם זה מתרחב לפתחנו ולבקש אפשרות להגיב בצורה מסודרת.
ליאת בלום: יש כאן השלכות מאוד גדולות לגבי רשות השידור.
ליאת בלום: התיקון שהוצע בהצעת החוק עדיין בדיונים – הוא לא חל – ובשביל להחיל אותו מהיום לעכשיו, אנחנו חייבים לבדוק את זה גם במוסדות וגם מבחינה תקציבית כי יש לזה השלכות כלכליות.
ליאת בלום: ההצעה במתכונתה הנוכחית – ככל שהיא לא חלה על רשות השידור – יכולה בהחלט להיות נכונה אלא אם כן בהתאם לשינויים כאלה ואחרים מבחינת הטמעת החוק בתוך חוק זכויות יוצרים.
ליאת בלום: רשות השידור היא אמנם גוף ציבורי אבל היא לא דומה למשרדי ממשלה, לצבא ולמשטרה, היא גוף בתוך תקשורת תחרותית וכדי שאנחנו נוכל לעשות את המיטב לציבור - -
מאיר שטרית: שהציבור משלם את העלות.
ליאת בלום: הציבור משלם עבור שידור – ואנחנו משדרים.
ליאת בלום: מה שאתה מבקש כאן זה משהו אחר לגמרי.
מאיר שטרית: הציבור משלם אגרה.
מאיר שטרית: זאת אומרת שכל מה שאתם עשיתם והפקתם ויצרתם – הכול שייך לציבור.
חמד עמאר: בנוסף לתשלום האגרה של הציבור, מי שמממן את רשות השידור זאת המדינה, זה הציבור.
ליאת בלום: בסדר גמור, ולכן זה משודר.
ליאת בלום: אבל מה שאתם מבקשים כאן זה משהו אחר לגמרי שיש לו השלכות אחרות לגמרי.
חמד עמאר: ממשרד ראש הממשלה, מר רביב מייזל.
רביב מייזל: אני נותן, בין היתר, ייעוץ משפטי ללשכת העיתונות הממשלתית.
רביב מייזל: אני רוצה לומר מה חל כרגע ומה יחול בעוד מספר ימים לגבי לשכת העיתונות הממשלתית.
רביב מייזל: אני חושב שהצעת החוק של חבר הכנסת המציע, בכל מה שקשור ללע"מ, מיצתה את עצמה ועשתה את העבודה ואני חושב שהוא יבוא על סיפוקו בעוד מספר ימים.
רביב מייזל: כרגע, רק להעמיד דברים על דיוקם, כל מי שרוצה לקבל צילום מהאוסף של לע"מ, שולח מייל ונענה, בדרך כלל עוד באותו יום או אולי יום לאחר מכן, ומקבל למייל שלו את התמונה ומשלם דמי טיפול של 20 שקלים.
רביב מייזל: כמו שהוזכר פה, במאי השנה לע"מ הובילה החלטת ממשלה שדיברה על פתיחת מאגר התמונות הלאומי לציבור ללא תשלום.
רביב מייזל: כרגע, כל מה שקשור ללע"מ בוצע – כל המאגר הועבר לאנשי המחשוב, לתהיל"ה וכו' ורישיון השימוש – רישיון שימוש בעברית ובאנגלית, תכף אומר עליו כמה מילים – ולמעשה נאמר לי שבעוד ימים, כשאנשי המחשוב יסיימו את העבודה, יועלה לאוויר אתר אינטרנט עם מאגר התצלומים וכל מי שירצה יוכל, מהמחשב הביתי אצלו בבית ללא פנייה במייל, להוריד את התמונה ללא תשלום.
אתי בנדלר: אבל לא לכל שימוש.
לאה ורון: לפי המסמך שהועבר לוועדה: אין לשנות את התצלום או להשתמש בו בצורה שפוגעת וכו' ואין להשתמש בתצלום בפרסומת מסחרית או לפעילות מפלגתית.
לאה ורון: יש מגבלות על השימוש.
רביב מייזל: נכון מאד.
רביב מייזל: השימוש המותר הוא להעתיק, להפיץ, להראות, לשלוח, כל תצלום שנכלל באוסף.
אתי בנדלר: וגם לא ליצור יצירות נגזרות.
רביב מייזל: באמת אסור לסלף את התצלום, להשתמש בו בצורה שפוגעת בכבוד המדינה וכו'.
רביב מייזל: צריך לזכור שיש זכות מוסרית גם לצלם – המדינה יכולה להיות חשופה לתביעה מצד הצלם שצילם את התמונה אם יבוצע בה סילוף.
רביב מייזל: זה גם טיעון למה לא להתפרק לגמרי מזכות היוצרים אלא להרשות רק שימוש.
מאיר שטרית: איך עשו את זה בארצות הברית ובבריטניה ובמקומות אחרים?
מאיר שטרית: למה שם זה כן - - -
רביב מייזל: לא כל דבר שעשו בחו"ל אנחנו צריכים להעתיק.
מאיר שטרית: צריך ללמוד מה שעשו אחרים, למה לגלח את זקננו?
מאיר שטרית: אין זכויות לצלמים בארצות הברית?
מאיר שטרית: את שיא התקשורת אנחנו לומדים מהם.
מאיר שטרית: שם אין זכויות ופה יש זכויות של צלמים?
מאיר שטרית: הצלם קיבל תשלום על העבודה שלו, שילמו לו על התמונה – מאותו רגע היא בבעלות המדינה, אין לו זכות דיבור על התמונה, עם כל הכבוד לגישות האלה.
רביב מייזל: אבל חוק זכויות יוצרים קובע משהו אחר.
מאיר שטרית: אנחנו משנים את זה בחוק.
מאיר שטרית: זה מה שאני רוצה לשנות, שלא יהיה דבר כזה.
מאיר שטרית: אתה שילמת על תמונה, היא שלך.
מאיר שטרית: אם אני שילמתי על תמונה היא שלי, עם כל הכבוד לצלם.
רביב מייזל: קיבלת רישיון להשתמש בתמונה.
מאיר שטרית: לא קיבלתי רישיון.
מאיר שטרית: קניתי את התמונה, היא שלי.
חמד עמאר: הטענה הזאת, שאתה חשוף לתביעה מהצלם – אין לה מקום.
חמד עמאר: כשאני מצטלם אצל צלם ומשלם לו 50-20 שקל ולוקח את התמונה, אני יכול להשתמש בתמונה איך שאני רוצה, אני יכול לשנות מה שאני רוצה.
חמד עמאר: הצלם שצילם אותי יכול לבוא ולתבוע אותי ששיניתי את התמונה?
ליאת בלום: כן.
רביב מייזל: אני מסכים שבמחלוקת בינינו מה שתגיד היועצת המשפטית של הוועדה מקובל עלי.
מאיר שטרית: שיתבע.
מאיר שטרית: מי שרוצה שיתבע.
מאיר שטרית: אני לא מפריע לו לתבוע, יש בתי משפט, שיתבע.
ליאת בלום: אבל זה החוק.
מאיר שטרית: אנחנו משנים את החוק.
מאיר שטרית: החוק נועד לבטל את זכויות היוצרים על התמונות שביבי הממשלה.
מאיר שטרית: מי שרוצה – שיתבע.
רביב מייזל: אתה חושף את המדינה לתביעות.
אתי בנדלר: חוק זכות יוצרים מכיר בשני סוגים של זכות יוצרים: זכות היוצרים שעליה מדובר כאן כל הזמן, יש עוד זכות, לצידה של זכות היוצרים, שהיא זכות עצמאית שנקראת "הזכות המוסרית", שאומרת כדלקמן – ואני אקרא שני סעיפים מחוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007 – והיא זכות מוכרת בכל העולם, זאת לא המצאה ישראלית כמובן.
אתי בנדלר: סעיף 45 (א) אומר: "ליוצר של יצירה אמנותית, יצירה דרמטית, יצירה מוסיקלית או יצירה ספרותית, למעט תוכנת מחשב, שיש בה זכות יוצרים, תהיה ביחס ליצירתו זכות מוסרית, למשך תקופת זכות היוצרים באותה יצירה.
אתי בנדלר: (ב) הזכות המוסרית היא אישית ואינה ניתנת להעברה, והיא תעמוד ליוצר אף אם אין לו ביצירה זכות יוצרים או אם העביר את זכות היוצרים ביצירה, כולה או חלקה, לאחר.
אתי בנדלר: " זו זכות אישית של מי שיצר במקור את היצירה – לעניינו, הצלם – וגם אם אתה עושה הסכם עם הצלם שאתה קונה את זכות היוצרים תמורת הסכום שאתה משלם לו, עדיין ליוצר התמונה יש זכות מוסרי.
אתי בנדלר: מה אומרת הזכות המוסרית, ובזה דן סעיף 46 לחוק, אומר כדלקמן: "זכות מוסרית ביחס ליצירה היא זכות היוצר – (1) כי שמו ייקרא על יצירתו בהיקף ובמידה הראויים בנסיבות העניין; (2) כי לא יוטל פגם ביצירתו ולא ייעשה בה סילוף או שינוי צורה אחר, וכן כי לא תיעשה פעולה פוגענית ביחס לאותה יצירה, והכל אם יש באילו מהם כדי לפגוע בכבודו או בשמו של היוצר.
אתי בנדלר: " דהיינו, יש סילופים שהם סילופים מותרים.