GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף שוינגר: ביקשתי שכמה אדמו"רים יגיעו למקום אפילו.
ישראל אייכלר: תבקש מהם שלא יגיעו באותו יום.
ישראל אייכלר: תגיד שאני ביקשתי, שביום הזה לא יבואו, וביום הזה, שגדולי התורה והרבנים יכתבו שאנשים מתבקשים, וגם נשים מתבקשות, ומבטיחים שהתפילות שלהם, רחל אמנו תשמע מעל הגג ותבכה עליהם, גם אם יעשו את זה ב-5 דקות.
מרים עדני: גם בל"ג בעומר?
דוד אזולאי: גם בל"ג בעומר עושים את זה בקבר רשב"י, גם שם.
מרים עדני: בל"ג בעומר במירון כמות האנשים שמגיעה היא בין חצי מילון למיליון.
מרים עדני: המקום מכיל כמעט אותה כמות של אנשים, באותה פרופורציה.
אורי מקלב: הסביב.
מרים עדני: גם פה יש סביב.
דוד אזולאי: רבותיי, יש פה יהודי אחד, זה הרב שוינגר, שכולם מכירים אותו.
דוד אזולאי: בכל אירוע ששייך למקומות הקדושים, הוא נמצא, בניגוד לאנשי הביטחון פה, ועם כל הכבוד לכל האחרים – כל אחד נמצא בתחום שלו.
דוד אזולאי: שוינגר נמצא בצפון, במרכז, בדרום, אז יש לו ניסיון.
דוד אזולאי: אני מקבל את מה שהוא אמר.
דוד אזולאי: אין חכם כבעל ניסיון.
דוד אזולאי: בואו לא ננסה להתחכם מעבר למה שאנחנו יודעים.
בנימין חינקיס: אני כתב בעיתון "המודיע", אני העליתי את הנושא עם הרב מקלב בזמנו, בשנה שעברה.
בנימין חינקיס: רציתי לחדד את ההבדלים בין מירון וכו', שכאשר אנחנו מכניסים אוטובוסים למתחם הקבר, אנחנו בעצם דוחקים את האנשים לתוך אותה קובייה קטנה.
בנימין חינקיס: בכל המקומות האלה במירון לאנשים לוקח זמן לעלות, לרדת, להתפזר בצדדים, חלק נכנסים, חלק לא.
בנימין חינקיס: ברגע שאתה נותן עוד קילומטר לאנשים ללכת, להתפזר – זה העניין.
דוד אזולאי: רבותיי, אני ניגש לסיכום הדיון.
דוד אזולאי: אחת, הוועדה מחזקת את כוחות הביטחון ומשרד התחבורה על פעילותם למען הצלחת האירוע בקבר רחל.
דוד אזולאי: הוועדה קיבלה את הודעת כוחות הביטחון ו"אגד", למנוע כליאת נוסעים באוטובוסים בכל מקרה.
דוד אזולאי: הוועדה דורשת להאריך את האירוע גם לתוך הלילה של י"ב בחשוון.
דוד אזולאי: הוועדה פונה ל"אגד" ולמשרד התחבורה, לאפשר הסעות מבנייני האומה, מהר חוצבים ומתוך השכונות החרדיות.
דוד אזולאי: הוועדה דורשת לקבל פירוט של מערך ההסעות, מיקום ושעות עד סוף השבוע הזה, ממר דרור גנון, משרד התחבורה.
דוד אזולאי: הוועדה פונה לכוחות הביטחון, לבדוק אפשרות מעבר הולכי רגל מהשער הצהוב עד קבר רחל.
דוד אזולאי: הוועדה תקיים דיון בוועדת חוץ וביטחון בנושא הזה, אבל זה יבוא בשנה הבאה – אני לא מתחייב.
דוד אזולאי: הוועדה קיבלה את הודעת כוחות הביטחון על תיאום כניסת אח"מים עם הרב צבי רוזן, שהוא נציג המרכז הארצי למקומות הקדושים.
דוד אזולאי: הוועדה דורשת שהגורמים האחראיים יעמדו על כך, שלא יעמדו אנשים זמן רב בתוך הציון.
דוד אזולאי: הוועדה דורשת תגבור מערך האוטובוסים מאזורים נוספים, בידיעה כי הרבה נהגים נמצאים בחג הקרבן, ויש לקחת גם את זה בחשבון.
דוד אזולאי: הוועדה מבקשת שיהיה מחיר אחיד, שיאפשר לנוסעים להשתמש בכרטיס אחד.
דוד אזולאי: פה בעיקר הדברים מכוונים ל"אגד" – לא דנו בנושא הזה, ובכל זאת הייתי מבקש- - -
חגי יציב: זה משרד התחבורה, לא אני.
דוד אזולאי: יש כרטיס שהוא מחיר אחיד.
דוד אזולאי: מתברר שאנשים נדרשים לשלם מחיר נוסף, כאשר הם צריכים להגיע לקבר רחל.
חגי יציב: בשנה שעברה היו שני מחירים: כל נוסע שהגיע מירושלים בשירות הישיר, שילם מחיר של הלוך ושוב, שהספיק לו הלוך וחזור.
חגי יציב: אנשים שמגיעים לרוזמרין בכוחות עצמם או עם חברות זרות, יש להם מחיר שונה - יותר זול.
מרים עדני: למה הם צריכים לשלם בכלל?
מרים עדני: מאלצים אותם לרדת וגם לשלם כסף?
דוד אזולאי: אני אומר לנציג משרד התחבורה – במירון מגיעים עד למגרשי החנייה, שם יורדים, ועולים למעלה באוטובוסים חינם אין כסף.
דוד אזולאי: למה אי-אפשר לעשות את זה?
דרור גנון: מדובר פה בתקציבים – אני ממליץ לכולם, כמו שעשינו במירון, לבוא רק בתחבורה ציבורית, וכל מי שיבוא בתחבורה ציבורית, אני מבטיח לו שייכנס לשם.
דרור גנון: במירון הגבלנו את הכניסה של הרכב הפרטי באופן מוחלט.
דרור גנון: לכן נתנו את האפשרות הזאת.
דרור גנון: פה אנשים יכולים להגיע בכל מיני דרכים.
דרור גנון: מי שיגיע בתחבורה הציבורית, ישלם את התעריף המוזל, ומי שיגיע ברכב, מגיע ברכב.
דרור גנון: אנחנו לא מעודדים את ההגעה ברכב אלא תחבורה ציבורית.
דוד אזולאי: אבל כשאנשים מגיעים, יש נקודות, שגם אם הוא רוצה להגיע בתחבורה פרטית, הוא לא יכול – הוא חייב לעלות על האוטובוסים, אז למה לא לאפשר- - -
דרור גנון: יכול מראש לשים את הרכב שלו בכניסה לעיר, ולעלות על תחבורה ציבורית, ולהיכנס עד בפנים.
דרור גנון: אני מכיר את מה ששוינגר אמר, וברוזמרין אין חניה וגם לא תהיה חניה.
דרור גנון: אני מכיר גם את כוחות הביטחון – הם לא יאפשרו שם חניה בסמוך למחסום עצמו.
דרור גנון: לכן בכל מקרה אנשים יצטרכו להגיע לחניונים מוסדרים, ומשם לעלות בתחבורה ציבורית מסודרת.
דוד אזולאי: ומשם איך יהיה המחיר?
דרור גנון: מחיר רגיל של ירושלים.
דרור גנון: זה כמו אדם רגיל שעלה בתחבורה הציבורית.
דוד אזולאי: מבנייני האומה או מהר חוצבים הוא עולה, משלם את הכרטיס שלו עד לציון?
דרור גנון: הוא מקבל כרטיס מוזל.
דרור גנון: זה מחיר מסובסד ב-50 אחוז מראש.
חגי יציב: זה מה שהיה שנה שעברה בדיוק.
דוד אזולאי: אני מבקש להוסיף דבר חשוב שמציין חבר הכנסת מקלב - חשוב שיהיה פרסום בעיתונות המקומית בירושלים על סדרי הסעות.
דוד אזולאי: זה, אני מאמין, ברגע שמר גונן יעביר לנו את המסמך הזה – שהפרסום יהיה באמצעותכם, כפי שאתם עושים.
אורי מקלב: לא להתעכב, לא להגיע בשעות הלחץ, אפילו להגדיר אותן.
אורי מקלב: אני לתומי חשבתי ש-22:00 זה לא שעות הלחץ.
אורי מקלב: תגיד לא לבוא באילו שעות.
דוד אזולאי: יש לי בקשה - אחרי שקיבלתם החלטה על שעות ההסעות, אני מבקש שזה יבוא לידי ביטוי בפרסום בעיתונות המקומית.
דרור גנון: יבוא לידי ביטוי בפרסום בעיתונות המקומית באופן מלא.
דרור גנון: אפילו נעביר את זה גם לכבוד חברי הכנסת, שיוכלו גם להעביר את זה הלאה.
אורי מקלב: מקומית, ארצית.
דוד אזולאי: הם יודעים לעשות את המלאכה הזאת, לא צריך לכוון אותם.
אילן ברחת: למען הסר ספק – הוא אחראי על הפרסום אולי של התחבורה.
דוד אזולאי: על זה מדובר.
דוד אזולאי: לגבי ההצעה, לפנות לאדמו"רים, אז מי שירצה לקחת את היוזמה הזאת – תבוא עליו הברכה.
דוד אזולאי: אני כיושב-ראש ועדה לא מסוגל לעשות את זה.
דוד אזולאי: יהודה, בבקשה.
יהודה יהושע: חוץ מנקודות האיסוף מהחוצבים יש נקודת איסוף מהרוזמרין.
יהודה יהושע: יש לקחת בחשבון שבהיערכות תהיה נקודת איסוף נוספת.
יהודה יהושע: יכול להיות שנעשה את זה מטדי, אבל יהיו שאטלים לכל אלה שמגיעים ברכבים פרטיים.
ישראל אייכלר: מאוד חשוב.
ישראל אייכלר: צריך להשאיר את זה.
דוד אזולאי: זכותה של רחל אמנו תגן עלינו ועל כל עם ישראל.
דוד אזולאי: תודה רבה, הישיבה נעולה.
כרמל שאמה-הכהן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה השניה היום של ועדת הכלכלה.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום – מחירי מוצרי מזון במקומות בילוי.
כרמל שאמה-הכהן: מטרת הישיבה להתחיל תהליך לבחון ולהסדיר את הסוגיה שפרוצה ולא זוכה לטיפול של מחירי מוצרי מזון במקומות שלאנשים אין יכולת בחירה ויש אפס תחרות.
כרמל שאמה-הכהן: אני אסביר.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עוסקים, בטח בימים אלה, בכל מה שקשור לריכוזיות – קרטלים, מונופולים והגברת תחרותיות, בעיקר כלפי התאגידים הגדולים במשק.
כרמל שאמה-הכהן: כשאני מסתכל על מזנונים בחופי הים, בתי קולנוע, באצטדיונים, בהופעות ובתיאטראות - זה סוג של מקום סגור שאדם ברגע שנכנס אליו הוא פוגש סוג של מונופול כשאין לו יכולת להתמחר על מוצר, לערוך הליך צרכני ראוי.
כרמל שאמה-הכהן: הוא לקוח שבוי שחייב לרכוש- פופקורן או שתיה.
כרמל שאמה-הכהן: רק בשבוע שעבר היה פרסום על בקבוק מים מינרליים באתר מצדה במשהו כמו 12 שקל לבקבוק.
כרמל שאמה-הכהן: בקבוק מים.
כרמל שאמה-הכהן: מדובר ברווח של אלפי אחוזים.
כרמל שאמה-הכהן: אני מבין שמקומות בילוי שלא פועלים בצורה רציפה צריכים לקבל פרמיה כלשהי על המוצרים שהם מוכרים – על היערכות מיוחדת, על שעות מיוחדות.
כרמל שאמה-הכהן: אבל בין זה לבין המחיר שמשפחה צריכה לשלם כשהיא הולכת לקולנוע והופכת את הבילוי הזה שאמור להיות נגיש למשהו שהוא כבד מאד, בטח למשפחה עם שני ילדים ויותר, ואם אנחנו לוקחים – אמנם כל קניה היא קטנה, אבל בין 100 ל-200 ₪, אם לוקחים את סך כל העסקאות האלה במשק, הפגיעה במשקי הבית ובצרכנים מגיעה לסכומים לא מבוטלים.
כרמל שאמה-הכהן: היו לי שיחות, גם עם הממונה על הגבלים עסקיים, גם עם התמ"ת, איך אפשר לעקוף את הבעיה הזו.
כרמל שאמה-הכהן: גישה אחת תבוא ותגיד- אתה בעצם רוצה לבוא ולפקח על המוצרים האלה, וזה לא פשוט להכניס את כל המוצרים האלה לפיקוח, להגדיר אותם ולפקח על זה.
כרמל שאמה-הכהן: מצד שני יש אפשרות לראות בזה מסחר לא הוגן שנופל לאחד הסעיפים בהגבלים עסקיים, שאולי היה צריך לחדד אותו וללטש אותו אבל המצב הזה שבו הצרכנים בישראל ניגשים לבלות- שוב, כמו שאמרנו, זה יכול להיות בקולנוע, במשחק כדורסל, כדורגל, הופעה של אומן או בילוי בחוף הים, גם אם המקום לא סגור עם שער לפעמים אין לך אפשרות לחזור אחורה, או אין משהו אחר באזור, והניצול פה הוא רב.
כרמל שאמה-הכהן: זה בולט במיוחד במכונות האוטומטיות.
כרמל שאמה-הכהן: אותה מכונה – כשהיא עומדת במקום אחד או במקום אחר, במקום אחד המחיר של פחית שתיה הוא X ובמקום אחר – פעמיים או שלוש פעמים X.
כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר – זו אותה מכונה, אין פה היערכות מיוחדת, למה ההבדל הזה?
כרמל שאמה-הכהן: כשאתה בודק ורואה, זה בדרך כלל במקומות ציבוריים.
כרמל שאמה-הכהן: תבדוק את דמי הזכירות שמשלמים הזכיינים ואתה רואה דמי שכירות שהם לא הגיוניים.
כרמל שאמה-הכהן: אתה בודק את ההתפתחות שלהם לאורך השנים, אתה רואה שכבר מגיעים בחופי הים בתל אביב למיליוני שקלים לשנה שכר דירה.
כרמל שאמה-הכהן: פשוט אפשר להעמיס הכל, לשרשר את הכל על מי שבא לבלות בחוף.
כרמל שאמה-הכהן: אז אנשים מתחרים, העיריה חוגגת, או אם זה בית חולים שנותן את הזיכיון – הוא חוגג, או כל מקום אחר.
כרמל שאמה-הכהן: מי שמשלם את המחיר זה הצרכן.
כרמל שאמה-הכהן: לכן, אולי יש מקום להכיל שמקומות כאלה, שנותנים זיכיון, זה יהיה מלווה, לפחות לגבי המוצרים הבסיסיים - מים, כריך, מחיר מקסימום שמובנה בתוך המכרז ואז יש לזה מחיר, זה ברור.
כרמל שאמה-הכהן: זה אומר שאותה עיריה, אותו בית חולים, יקבל פחות כסף עבור המכרז, כי לא נותנים לזכיין להתפרע ולהשתולל על חשבון הצרכן, אבל זה משהו שחייב הסדרה.
כרמל שאמה-הכהן: לכן אמרנו שהדיון הזה הוא ראשוני, אין לנו כרגע הצעת חוק גמורה שמונחת על השולחן.
כרמל שאמה-הכהן: יש את חוקי ההגבלים העסקיים שאולי אפשר לעשות בהם שימוש, עם תיקון כזה או אחר, ויש טיוטות של הצעות חוק שטרם הונחו על שולחן הכנסת,שיש בכוונתנו לקדם מייד עם חזרת הכנסת מהפגרה.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת יואל חסון שהצטרף אלינו – אתה רוצה להעיר?
יואל חסון: כולנו יודעים שיש בעיה, אני יותר רוצה להקשיב ואחר כך אתייחס.
כרמל שאמה-הכהן: נציג הרשות להגבלים עסקיים?
כרמל שאמה-הכהן: איך אתם רואים את הסוגיה הזו?
זיו גלעדי: האמת שאין לי הרבה להוסיף על מה שנאמר, בנוסח הנוכחי של החוק.
זיו גלעדי: הסעיף הכי מתאים לכאורה זה סעיף של מונופולים.
זיו גלעדי: יש באמת שאלה האם אנחנו רואים כאן איזושהי בעיה תחרותית – אם בכלל יכולה להתפתח תחרות במצבים כאלה.
זיו גלעדי: זה בנוסח הנוכחי של החוק.
כרמל שאמה-הכהן: מה, אתה אומר שניתן לראות, נניח בתוך אצטדיון מסוים- את המזנונים כמונופולים?
כרמל שאמה-הכהן: אני אכוון אותך – בשיחה שקיימתי עם הממונה הוא הפנה לסעיף אחר שמדבר על מסחר לא הוגן, עסקה בתנאים לא הוגנים, יש דבר כזה?
זיו גלעדי: בחוק ההגבלים העסקיים?
זיו גלעדי: יש ניצול לרעה של מעמד מונופוליסטי.
זיו גלעדי: זה דורש מעמד מונופוליסטי כדי בעצם לעורר חשש לניצול לרעה.
כרמל שאמה-הכהן: אתם בחנתם פעם את הסוגיות האלה באופן מעמיק ומסודר אצלכם?
זיו גלעדי: באופן נקודתי אני לא חושב שנבדק, אבל אני לא רוצה להתחייב, לא בדקתי את זה קודם.
כרמל שאמה-הכהן: הסוגיה הזו של מונופולים זעירים – כך אני קורא להם, סדר היום שלכם מוכתב על המונופולים הגדולים ועל השווקים היותר כבדים.
כרמל שאמה-הכהן: הנושא הזה נדחק הצידה.
כרמל שאמה-הכהן: היינו רגילים בעבר, וגם זכו לכינויים "גזלנים" אותם מוכרים במקומות האלה.
כרמל שאמה-הכהן: היום זה כבר די מוסדר.
כרמל שאמה-הכהן: בתוך בתי הקולנוע, זה כבר חלק מחופי הים, זה כבר לא אותו אחד שהולך עם קלקר, צועק "ארטיק-ארטיק" וקובע את המחיר.
כרמל שאמה-הכהן: היום זה זה כבר מוסדר, בדרך כלל יש להם חוזי שכירות או זיכיונות מגופים ציבוריים-ממשלתיים, עירוניים, כאלה ואחרים.
כרמל שאמה-הכהן: איך אנחנו יכולים להיכנס לתוך זה?
כרמל שאמה-הכהן: ראיתי באילת שלטים בחופי הים על מחירים בסיסיים.
כרמל שאמה-הכהן: דברים בסיסיים.
כרמל שאמה-הכהן: אותי לא מעניין בכמה ימכרו וודקה על חוף הים.
כרמל שאמה-הכהן: מי שרוצה – שישלם גם 100 ₪ לכוס.
כרמל שאמה-הכהן: מעניין אותי המחיר של הקרטיב והמים המינרליים.
כרמל שאמה-הכהן: דברים אלמנטריים.
יואל חסון: יש גם בעיה שהמונופול לא קיים במקום עצמו אלא גם שלפעמים יש זכיין אחד במקומות דומים אחרים.
יואל חסון: זאת אומרת, יש חברה אחת שמצליחה בצדק או לא לזכות במכרזים, והיא למעשה מחזיקה כמה נקודות, למעשה: כמה אצטדיונים, כמה בתי קולנוע, או כמה מרכזים המוניים למכירה.
יואל חסון: לכן נוצר כאן מונופול בסדר גודל ארצי.
יואל חסון: אני לא יודע עד כמה יש פיקוח על הדבר הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא כל כך משפיע על הצרכן כי אצטדיון לא מתחרה עם אצטדיון.
כרמל שאמה-הכהן: זה אולי משפיע בתוך המזנונים עצמם, בתוך ענף המזנונים.
יואל חסון: זה קובע רף מחיר.
יואל חסון: הוא, עצמו – אין לו מתחרה.
יואל חסון: נניח שאדם היה הולך לאצטדיון "נוקיה" ואחר כך לאצטדיון "בלומפילד" – הוא רואה שהמחירים שם הם אותו הדבר.
יואל חסון: אין באמת תחרות – או בגלל שזה אותו זכיין או בגלל שהרף נקבע מראש - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל הם במילא מתחרים על מחיר השכר דירה, הם לא מתחרים על המחיר לצרכן.
כרמל שאמה-הכהן: הם מתחרים על המחיר מקסימום לשכר דירה.
יואל חסון: המחיר בסוף הוא אותו הדבר, או בגלל שזה אותו זכיין, וגם אם הוא משלם פחות שכר דירה- הקרטיב ב "בלומפילד" וב "נוקיה" יעלה אותו הדבר.
קריאה: מתיישרים לגבוה.
יואל חסון: זו הנקודה שצריך לראות איך פותרים אותה.
יואל חסון: זה רק הולך ומתייקר.
יואל חסון: אני עשיתי בדיקה וראיתי שעלות הפופקורן, עלות - - זה רק עולה למעלה, ובקצבים דרמטיים.
יואל חסון: זה לא עולה בצמוד למדד יוקר המחיה - -
קריאה: זה 160 עד 200 שקל לפופוקורן.
קריאה: זה 8 עד לסל של .
קריאה: אני שקלתי ובדקתי.
יואל חסון: העניין כאן שזה רק הולך ומתייקר.
יואל חסון: המדינה, לפני שחברי הכנסת יטפלו בזה – כי בסוף, מה שיקרה זה שיהיה פה קונצנזוס, תהיה חקיקה, וחקיקה תעצור את זה וזהו.
יואל חסון: אני חושב שהמדינה צריכה להתעורר לפני המחוקקים ולעשות מעשה.
יואל חסון: לבחון - אל"ף, אם יש כאן מונופול אמיתי, ואם יש כאן גם, אולי, תיאומי מחירים או דברים כאלה.
כרמל שאמה-הכהן: ודאי.
כרמל שאמה-הכהן: לא רק שיש פה מונופול אמיתי.
כרמל שאמה-הכהן: בחלק מהמקרים, אם אתה רוצה להביא מהבית – שזה לא התהליך הנורמלי שאדם צריך להביא אתו את השתיה ואת הסנדויץ' מהבית.
כרמל שאמה-הכהן: גם לא נותנים לך להכניס.
כרמל שאמה-הכהן: לא רק שאתה חייב לקנות אצלם כי לא תצא החוצה בהפסקה, אתה גם לא יכול להכניס אתך דברים.
כרמל שאמה-הכהן: בטח ובטח שאתה לא יכול להביא אלכוהול.
כרמל שאמה-הכהן: זה גם פרקטית בלתי אפשרי.
כרמל שאמה-הכהן: לכן הניצול פה של הצרכן הוא מקסימלי.
כרמל שאמה-הכהן: אני שואל את עצמי איך לא פתרנו את זה עד היום.
כרמל שאמה-הכהן: יש מצב שאתה נותן לנו פה אמירה שאתם נכנסים לעבודה סביב הנושא הזה שלנו יהיו כלים מקצועיים, מבחינת ההגבלים העסקיים?
כרמל שאמה-הכהן: תבחנו את החקיקה הקיימת, את התופעה הכללית, תגישו לנו מסקנות.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו יכולים לקדם.
כרמל שאמה-הכהן: יש לנו הצעות חוק.
כרמל שאמה-הכהן: לא צריך להיות פה גאון גדול כדי להגיד- בואו נכניס את זה לפיקוח, נקבע כך או נקבע סנקציות כאלה ואחרות.
כרמל שאמה-הכהן: מאחר ומולנו עומדים הצרכנים, והעוסקים, אנחנו לא רוצים לפגוע בהם פגיעה מיותרת שאינה מדתית.
כרמל שאמה-הכהן: אולי יש כלים שכבר קיימים שאפשר להשתמש בהם.
כרמל שאמה-הכהן: לכן – אתם הגוף שהוא מקצועי, אי אפשר להאשים אתכם בפופוליזם.
כרמל שאמה-הכהן: אם תבוא ותגיד לנו – יש לכם שלושה חודשים עד שאנחנו חוזרים מהפגרה, לעשות עבודת מטה אצלכם, בעניין הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נברך על כך.
זיו גילעדי: אני לא בעל סמכות להתחייב שנבדוק את זה.
זיו גילעדי: אני אעביר את זה לממונים עלי.
זיו גילעדי: במסגרת הרבה משימות נוספות שקיבלנו בזמן האחרון אני לא רוצה להתחייב שנעשה את זה, אבל אעביר את זה לממונים עלי.
כרמל שאמה-הכהן: יש לנו בערך שעתיים לדיון הזה.
כרמל שאמה-הכהן: תפנה לממונה, כי אני קיימתי או שיחה בעניין הזה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא מכיר את העמדה שלי.
כרמל שאמה-הכהן: אמרתי לו שזו אחת המטרות הראשיות שלי בכנס הבא, לגמור את הסיפור הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אולי תביא ממנו בשורה.
כרמל שאמה-הכהן: תפנה אליו, תציג לו את הפניה כדי שנהיה תכליתיים.
סלעית קולר: הנושא מורכב ואינו פשוט בכלל.
סלעית קולר: קודם כל צריך לשים לב בענייני חקיקה שלא תמיד אוכפים את החוקים שמחוקקים פה.
סלעית קולר: יש פה חוקים יפים, חוקים נפלאים שהיו יכולים לפתור חלק מהבעיה ולא אוכפים אותם – יש חוק מים צוננים, שמחייב הכנסת קולרים לכל המוסדות הציבוריים, כולל מתקני ספורט.
סלעית קולר: אם היו מאפשרים לשים קולרים לא היינו יכולים לדבר על דבר בסיסי כמו מים, אבל מים זה דבר בסיסי, ברגע שאין לך אופציה אחרת.
סלעית קולר: לכן, כשמדובר במשהו בסיסי, יש יותר מקום לבחון התערבות.
סלעית קולר: הבעיה היא שאם נכניס כל דבר לפיקוח לא יפקחו עליו.
סלעית קולר: אנחנו יודעים את זה.
סלעית קולר: זה כבר ברור.
סלעית קולר: נסו לקנות חלב בפיצוציה ותראו כמה זה עולה.
סלעית קולר: וזה מחיר בפיקוח.
סלעית קולר: הדבר השני הוא שיכול להיות שנכרות את הענף שעליו אנחנו יושבים, כי אותם דמי שכירות, שאמרת – ואותם תנאים שמוצבים לאותם מוכרים במקומות, יוצרים את הסיטואציה שבה הם צריכים להרוויח הרבה הרבה יותר כדי לכסות את ההוצאות.
סלעית קולר: אז אולי הטיפול באמת צריך להיות במסגרת אותם גופים ציבוריים כמו בתי חולים - להיכנס לעניין של המכרזים של בתי החולים ולבדוק אותם, להיכנס לעניין של גופים ציבוריים כמו אצטדיונים, שהם גופים ציבוריים, לא של אנשים פרטייםי, בדרך כלל, ודברים כאלה, להיכנס ולבדוק מה התנאים מסוימים.
סלעית קולר: אבל להכניס את הכל לפיקוח – אני לא חושבת שמישהו יפקח על זה.
סלעית קולר: דבר שני – הבעיה שלא נותנים לך להכניס.
סלעית קולר: הבעיה שבחלק מהמקרים לא נותנים לך להכניס.
סלעית קולר: היום, בתי קולנוע במתחמים, כמו סינמה סיטי, כמו מקומות אחרים, שבהם בעצם אתה יושב בתוך הקניון, אז אף אחד לא מוציא לך את האוכל שקנית מהתיק, וגם לא יוציאו לך את האוכל שהבאת מהבית, אבל –במקומות שבהם אי אפשר לקנות אז צריך להפריד בין אוכל ובין שתיה.
סלעית קולר: יש בעיה להכניס בקבוקי שתיה, וזו בעיה שהם קוראים לה של ביטחון.
סלעית קולר: יש חשש ויש תקנות, אפילו, בעניין הזה, שאפשר להחרים בקבוקי שתיה.
סלעית קולר: יש חשש שעלולים ל הכניס בהם דברים שעלולים לפגוע בציבור ולכן מותר להם להחרים אותם.
סלעית קולר: בדקתי את זה לפני הופעות.
סלעית קולר: לצערי הרב, על פי החוקים שחוקקו פה ועל פי תקנות שאושרו כאן מותר להם להחרים את הבקבוקים.
סלעית קולר: בסיטואציה כזו אני חושבת שהמצב הרבה יותר בעייתי.
סלעית קולר: אז יש מקום להגיד - -
יואל חסון: גם בקבוקי פלסטיק?
סלעית קולר: את הבקבוקים המלאים.
סלעית קולר: את החומר שבפנים.
סלעית קולר: הבעיה היא החומר שבפנים.
סלעית קולר: הם לא נותנים להיכנס גם עם בקבוקים ריקים וכאן אני אומרת שוב – אם היו אוכפים את חוק המים הצוננים והיו מאפשרים בקבוק מים ריק, אז יכול להיות שחלק מהבעיה היתה מצטמצמת.
סלעית קולר: אבל ברגע שיש חוק שאומר שאסור להכניס בקבוקים וכולם מנצלים את זה לכך שאחר כך מוכרים בפנים במחיר מאד גבוה, החשש הוא לא שיזרקו את זה על השחקנים או משהו כזה, אלא פשוט החומר בפנים - יש תפיסה שבגלל שחושבים שאולי יזרקו את זה על השחקנים, אז לא נותנים לך להכניס את זה פנימה עם נוזל.
סלעית קולר: זה לא נכון.
יואל חסון: מה ההבדל אם אני קונה בקבוק - -
סלעית קולר: לכן אני אומרת – זה לא החשש.
סלעית קולר: החשש הוא שיכניסו נוזלים – או אלכוהול, שזה בעייתי, זה יכול ליצור בעיה בטיחותית לאנשים שנמצאים שם, אם אנשים ישתכרו, והדבר השני שיש בעיה אתו זה נוזלים שהם נוזלים מסוכנים שאי אפשר לזהות אותם מתוך הבקבוק, ולכן לא נותנים להכניס אותם.
סלעית קולר: אז בסיטואציות כאלה כמו הופעות, כמו מגרשי ספורט, כמו זה – צריך ליצור את האלטרנטיבה, וצריך לתת את האפשרות לקנות לפחות מים במחיר נמוך.
סלעית קולר: אני לא רואה איזו חקיקה יכולה לאסור או לחייב מקומות שאתה מוכר בהם כרטיסים להכניס אוכל מהבית.
סלעית קולר: כלומר, במקום שבו לא נותנים לי להכניס אוכל מהבית לאולם עצמו וגם לא מוכרים לי – כמו תיאטראות, אני מניחה שלא נדרוש את זה בכלל.
כרמל שאמה-הכהן: אני גם לא רוצה ש - - אוכל מהבית, זה גם לא המטרה.
כרמל שאמה-הכהן: כנראה פספסת את רוב הדברים שדיברנו עליהם.
סלעית קולר: יש לי דרך לייצר תחרות.
סלעית קולר: הדרך שלי לייצר תחרות היא שאני אביא את האוכל מהבית.
כרמל שאמה-הכהן: אמרתי שזו לא הדרך שאני רוצה.
סלעית קולר: יכול להיות.
כרמל שאמה-הכהן: הצרכן הישראלי לא צריך להיות סבל.
סלעית קולר: גם נכון, והצרכן הישראלי צריך לגלות חלק מהאחריות ולא לקנות במחיר כזה מופקע.
סלעית קולר: זה גם צריך להיות חלק מהעניין.
יואל חסון: חלק מבילוי זה גם תרבות צריכה והרעיון של צריכה.
יואל חסון: אני לא רוצה שאת הרצון הזה לצרוך ולבלות מישהו ינצל.
סלעית קולר: אני לא רואה בפופקורן מוצר בסיסי, אבל – ניצול מצוקה.
סלעית קולר: נתייחס לסעיף בחוק הגנת נצרכון - -
יואל חסון: זה עניין של fun.
יואל חסון: חלק מתרבות של fun זה גם צריכה, גם לקנות משהו.
יואל חסון: זה חלק מהקטע של לשבת בקולנוע – ולאכול פופקורן, ומה עושים כשיש השתוללות בעניין הזה.
סלעית קולר: אתה יכול לחוקק חוקים טובים ולא יאכפו אותם.
סלעית קולר: לכן הרעיון שבמקומות בהם זה בסיסי, המדינה צריכה להתערב.
סלעית קולר: במקומות שהדברים הם לא בסיסיים אפשר לאפשר לאנשים להביא מהבית, ולדאוג לתרבות צריכה מצומצמת יותר, לא קרה כלום אם נצרוך פחות.
פיני קבלו: אנחנו באמת, לאור כל ההתעוררות הזו, כולנו – אי אפשר לצפות שרק הממשלה או חברי הכנסת יעשו.
פיני קבלו: כל אחד בשטח הקטן שלו באחריות שניתנת לו בציבוריות צריך לעשות.
פיני קבלו: לכן אנחנו רוצים להרים את הכפפה הזו.
פיני קבלו: לא כל מה שקורה בבתי תיאטרון וקולנוע שייך לעיריות, אבל במקומות שאנחנו שוכרים אותם, אם זה אצטדיונים לגופים מסוימים, אנחנו באמת נקבע אתם בחוזה שאותם זכיינים שיפעילו את המזנון, המסעדה, או כל גוף אחר – כמו שאנחנו נוהגים לעשות בבתי ספר, ששם יש מזנונים בהם נקבעים המחירים, כמו שעושים באוניברסיטאות – ששם מוכרים בצורה שהמחיר יהיה לכיסו של הסטודנט, אנחנו באמת נעשה את זה גם לאזרחים לנו.
פיני קבלו: אנחנו רוצים להירתם לזה.
פיני קבלו: אנחנו ננחה את הרשויות המקומיות שיכניסו בחוזים שלהם קביעת מינימום ומקסימום לאותם מוצרים בסיסיים, כמו שאמרנו.
פיני קבלו: כמובן שמי שרוצה לשווק שם משקאות חריפים זה לא נושא שנקבע אותו מבחינת מחירים, אבל מים, ארטיקים, כריכים, קפה - אנחנו באמת רוצים לקחת, אדוני היושב ראש, את הפניה שלך ואנחנו נוציא את זה בחוזר מנכ"ל, שכל החוזים שיסתיימו ויחודשו - הרשויות ידאגו בחוזים לקבוע פיקוח על מחירים של אותן רשתות.
יואל חסון: אני סקפטי לחלוטין שהרשויות יעשו את זה.
יואל חסון: זה חלק מהדרך להכניס כסף לרשויות.
יואל חסון: אני לא רואה את הרשויות היום מגבילות את הסוחרים בתחומן.
יואל חסון: אני הייתי בקפיטריות של מרכזי תרבות עירוניים וראיתי את המחירים שאנשים נאלצים לשלם שם.
יואל חסון: כשאני שאלתי את הזכיין הוא אמר לי: אני אראה לך את השכירות שלי שאני משלם, אראה לך שאחוז הרווח שלי מאד מוגבל.
יואל חסון: אני גם מוכן לומר איפה זה היה.
יואל חסון: אני סקפטי כרגע.
יואל חסון: הלוואי שתשכנע את הרשויות המקומיות בעניין הזה, להכין חוזים חדשים שיאפשרו מחירים יותר זולים.
יואל חסון: אני המום מהעובדה שתושבים שבאים למרכז תרבות עירוני, שמימנו אותו מכספי הארנונה שלהם, עדיין, כשהם באים לראות הצגה שם, נאלצים לשלם סכומים עצומים עבור קפה, מים מינראליים, סנדוויץ' או יותר מזה.
פיני קבלו: תראה, קרה משהו עכשיו.
פיני קבלו: אני חושב שההתעוררות היא של כולנו.
פיני קבלו: אני נכנס ברחוב איפה שאני עובד וראיתי הבדלים של מחירים.
פיני קבלו: אמרתי - אנחנו כמוסד כבר לא נקנה ממך, נקנה במקום אחר.
פיני קבלו: יש היום מודעות לעניין.
פיני קבלו: לכן צריך היום לבדוק.
פיני קבלו: יש היום מקומות – למשל קולנוע ביישוב מסוים, הכניסה היא לחצי שעה, בדיוק לחצי שעה, הוא סוגר ופותח רק למחרת.
כרמל שאמה-הכהן: תראה, חבר הכנסת חסון.
כרמל שאמה-הכהן: החוזר מנכ"ל שלהם זה יותר טוב מכלום.
כרמל שאמה-הכהן: זה המקסימום שהם יכולים לעשות.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נפעל גם בכלים שלנו אבל זה משהו שבהחלט יעזור.
כרמל שאמה-הכהן: נצפה לראות לפחות את החוזר מנכ"ל הזה.
כרמל שאמה-הכהן: משה גרדינגר, מנכ"ל רשת רב חן וי- יס פלאנט.
משה גרדינגר: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו פה.
משה גרדינגר: בחלקם אלה דברים שמייצגים את הענף, אבל זה בוודאי דברים, העובדות הם דברים שקיימים אצלנו ברשת.
משה גרדינגר: אז אל"ף, באופן כללי, אני חושב שצריך להבדיל בוודאי בין סקטור ציבורי לסקטור פרטי.
משה גרדינגר: אנחנו סקטור פרטי.
משה גרדינגר: ענף הקולנוע ניהנה מהדימוי השלילי הזה של הפופקורן שכל כך ניהנים לדבר עליו אבל באופן כללי צריך לזכור אלמנט אחד מרכזי והוא: הפעילות שלנו פר הצגה במזנון היא בסדרי גודל של בין 10 ל-15 דקות.
משה גרדינגר: מצד שני, אתה לא יכול להגיד לעובדים שלך – תבואו מ-15:00 עד 15:15, תצאו ואחר כך תחזרו מ- 16:00 עד 16:10 וכן הלאה.
משה גרדינגר: מטבע הדברים, לאורך כל השנים, ואני גדלתי בבית קולנוע מגיל אפס - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא בתי קולנוע של היום, זה בבתי קולנוע של אולם אחד, של פעם.
כרמל שאמה-הכהן: אני זוכר, כשהייתי ילד, בקולנוע "אורדע" - -
משה גרדינגר: תן לי, אני אגיע לכל.
משה גרדינגר: בבתי הקולנוע האלה, שעליהם אתה מדבר כרגע – המתחמים הגדולים, התחרות קיימת.
משה גרדינגר: זה לא קולנוע "אורדע" של פעם שכבר לא היו נותנים לך לצאת, אחרי הבידוק הביטחוני, ומה שבפנים אתה צריך לקנות.
משה גרדינגר: היום אנחנו מוקפים בקניונים או במרכזים כמו "סינמה סיטי", שמוקף בעשרות מסעדות ובתי אוכל, ובסך הכל, האיזון שם צריך להתקיים.
משה גרדינגר: הקולה, במסעדה, לפני הכניסה ל – YES PLANET בחיפה תעלה 2 שקל, אנחנו לא יכולים למכור ב-10 שקלים.
משה גרדינגר: יש תחרות וכמובן ששמים לב למחירים האלה.
יואל חסון: אבל אתה יודע כמה עולה - - ב - YES PLANET, שזה מקום שאני מגיע אליו לעתים תכופות, אני יכול להגיד לך שיש הבדל בין כוס הקולה שאתם מוכרים לבין כוס הקולה שמוכר "סבארו" או "מקדונלס".
משה גרדינגר: אז תקנה שם, אני לא מונע ממך.
יואל חסון: אתה תיתן לי?
משה גרדינגר: כן, בוודאי.
משה גרדינגר: דבר שני, אני חושב שאחד הדברים שעשו וכל הנושא שהתחיל מהקוטג', הדברים שראינו אותם, ההשוואה לחו"ל -אני אומר לכם בצורה חד משמעית: אנחנו זולים, גם במחיר הכרטיס וגם במחירי המזנונים לעומת אנגליה וארצות הברית, בצורה מובהקת, בסדרי גודל של 14-15% לפחות במחירים ולא לקחנו רק את ניו יורק ואת לונדון לקחנו את מנצ'סטר ואת דנוור.
משה גרדינגר: אין לנו מצב כמו שקוטג', שעולה 4 שקל בניו יורק ו-7.5 שקל בתל אביב.
משה גרדינגר: אז זו גם נקודה שהיא משמעותית.
משה גרדינגר: אנחנו יודעים להכניס, למעט מאכלים שבושלו בבית, כי אנחנו לא יודעים אך כך איך לנקות אם זה נשפך על המושבים - אפשר להכניס קולה ומה שרוצים.
כרמל שאמה-הכהן: זאת אומרת, אם מחר דפני ליף וסתיו שפיר יבואו ויחלקו בחינם פופקורן.
משה גרדינגר: אין בעיה.
משה גרדינגר: הבעיה היא עם הקניון
כרמל שאמה-הכהן: יתנו להם להכניס את הפופקורן.
משה גרדינגר: אם הקניון נותן להם להעמיד מכונה - -
כרמל שאמה-הכהן: הם כולים להכניס את הפופקורן.
משה גרדינר: בוודאי.
משה גרדינר: אין שום מניעה.
משה גרדינר: ברשת שלנו אין שום מניעה להכניס שום מוצר.
משה גרדינר: מים צוננים.