GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דן הראל: זו הצגה שגילה הציגה פה, זה בתוך ה-90% שאני חושב שאינם נכונים.
רוברט טיבייב: הכיוון הוא הפרטה?
דן הראל: הכיוון הוא לא הפרטה, הכיוון הוא לקנות קרונות עם חבילת אחזקה ל-15 שנה בלי לפגוע באף עובד.
דן הראל: להפך, לקלוט עוד עובדים לרכבת ולהעמיד ברמה טובה את רמת התחזוקה, שהיא היום לא טובה.
דן הראל: אני לא חושב שזו מטרת הדיון למרות שזה יכול להיות מעניין.
דן הראל: שם הישיבה הוא "עיצומים ברכבת והפגיעה בציבור".
דן הראל: למרות שמנסים לסחוב את הדיון לנושא של מיקור חוץ, כרגע אנחנו תחת הנחיה של בית-משפט לשבת ולדון בזה.
דן הראל: אני מאוד מקווה שזאת הפעם – בניגוד למה שהיה עד היום – העובדים וההסתדרות יכבדו את הצווים של בית-משפט.
דן הראל: זה הכול.
גילה אדרעי: רק הערה אחת שהשופטת אמרה לדן הראל ולמנכ"ל הרכבת:
גילה אדרעי: אין כזה דבר "חבילה" – אלה לא מתכות, אלה בני-אדם.
גילה אדרעי: מאוד חשוב שהוא יזכור את זה.
גילה אדרעי: אני אמרתי וגם הצהרתי מראש שאני מצטערת אם פגענו בציבור.
גילה אדרעי: זאת לא הייתה הכוונה, ולהבא זה לא יקרה.
גילה אדרעי: אבל להפר את הצו שהפרנו - - -
דן הראל: רשמנו גילה.
גילה אדרעי: תרשום.
גילה אדרעי: אני גם רושמת לעצמי.
גילה אדרעי: יש לי ביקורת - - -
דן הראל: בסדר גמור.
כרמל שאמה-הכהן: גם אנחנו רשמנו.
כרמל שאמה-הכהן: הכול פה רשום, אדוני המנכ"ל.
דן הראל: אני שמח על האמירה הזאת.
מאיר אסרף: אדוני, אנחנו הגשנו פסק דין של בית-הדין הארצי לעבודה, כדי שחברי הכנסת יוכלו לשפוט לבד מה הוכרע ומה לא הוכרע, ועל מה דובר.
מאיר אסרף: גם עורכת הדין דוקטור מורן סבוראי, שהשתתפה בדיון, נמצאת כאן והיא תשמח לתת חצי נקודה על הפסיקה, כי דובר על הפסיקה בהתחלה.
מורן סבוראי: אני אשמח.
קריאה: לא דיברנו על אורי יוגב.
גילה אדרעי: דיברנו על אורי יוגב.
מורן סבוראי: אני רוצה להדגיש - - -
כרמל שאמה-הכהן: סליחה, את לא קיבלת את רשות הדיבור.
אריאל אבלין: כן.
כרמל שאמה-הכהן: התייחסו אליך כמה פעמים.
אריאל אבלין: אני, כמו דן הראל, לא מסכים למרבית הדברים שנאמרו על-ידי גילה אדרעי.
אריאל אבלין: אני חושב שאין שום הצדקה להתנהגות ולהתנהלות של הוועד בשביתות האחרונות, גם אם יש מחלוקות בין הצדדים.
אריאל אבלין: חלק מהמחלוקות מוצדקות ואפשר לדון בהן, אבל התנהגות כזו פראית על גבו של הציבור – אין לה שום הצדקה ואי אפשר לקבל אותה.
אריאל אבלין: הציבור אמר את דברו בעניין הזה ומתנגד להתנהלות כזאת כוחנית של ועד העובדים של רכבת ישראל.
אריאל אבלין: לעניין המשא ומתן.
אריאל אבלין: בלי להיכנס לפרטים, אנחנו כבר שנה במשא ומתן מול עובדי הרכבת, מנסים להתקדם ולדון בהשלכות של המהלך, ככל שישנן, על העובדים.
אריאל אבלין: אנחנו לא מצליחים לקבל התייחסות של עובדי הרכבת למהלך הזה, פרט להתנגדות גורפת ולחוסר רצון מוחלט להתקדם.
כרמל שאמה-הכהן: מה הרציונל של המהלך הזה בכלל?
אריאל אבלין: ראשית, נקדים ונאמר שחלק גדול מחברות הרכבת בעולם ביצעו במידה כזו או אחרת את המהלך של ביצוע התחזוקה על-ידי יצרנים או חברות חיצוניות.
אריאל אבלין: עד תחילת שנות ה-90 הרבה חברות רכבת באירופה ובעולם – חברות ממשלתיות כמובן – ביצעו את פעולות התחזוקה כמו שקורה היום ברכבת ישראל: על-ידי עובדי החברה במתקני החברה.
אריאל אבלין: מה שקרה זה שהרבה חברות בעולם התחילו לבצע את התחזוקה שלהם על ידי יצרני הציוד או על ידי חברות חיצוניות.
גילה אדרעי: תגיד מי.
אריאל אבלין: שבדיה ובריטניה לדוגמה.
גילה אדרעי: בריטניה חזרה.
אריאל אבלין: שנייה, גילה, את חוזרת על זה כבר - - -
דניאל בן-סימון: גרמניה, שמסיעה "דאבל דקינג", לא עושה את זה - -
גילה אדרעי: נכון.
דניאל בן-סימון: - - את אותם "דאבל דקינג".
דניאל בן-סימון: רק החשמליים.
אריאל אבלין: מה שאת אומרת על בריטניה כבר 20 פעם הוא לא נכון.
אריאל אבלין: מה שחזר בבריטניה לבעלות המדינה הוא רק מקטע התשתיות.
גילה אדרעי: גם האחזקה.
אריאל אבלין: האחזקה של התשתיות.
אריאל אבלין: כל שאר הנושאים של הפעלת הרכבות, הסעתן והבעלות על הציוד הנייד נשארו בידי חברות חיצוניות.
אריאל אבלין: תבדקי אותי.
אריאל אבלין: זה חלק ממהלך כולל שנעשה בעולם, שיש לו - - -
קריאה: - - - ספרד, גרמניה - - -
אריאל אבלין: יש שלל דוגמאות בעולם לחברות שנוהגות כך, ולא בכדי.
אריאל אבלין: יש ליצרני הציוד, בעצם זה שהם יצרני הציוד, יתרון מובנה בתחזוקת הציוד שלהם, אם בהיבט של זמינות לחלפים, ואם בהיבט של ידע ותשתית "בק-אופיס" של מהנדסים שמכירים את הציוד לפני ולפנים.
גילה אדרעי: איזה "בק-אופיס" יש להם?
גילה אדרעי: על מה?
אריאל אבלין: רק ל"בומברדייה", שמייצרת את הקרונות, יש את כל התשתית המקצועית לדעת איך לתחזק את הקרונות שלה על-פי הוראות היצרן, דבר שלא קורה היום ברכבת ישראל, שלא מטפלת בציוד בהתאם להוראות היצרן.
אריאל אבלין: רק לסבר את האוזן – מבוצעים היום - - -
יהושע טל: אתה יודע שמה שאתה אומר זו הוצאת דיבה.
יהושע טל: אתה מאשים - - -
אריאל אבלין: אתה מוכן לשבת?
כרמל שאמה-הכהן: חברים, לא להפריע אחד לשני.
רוברט טיבייב: זה מעניין.
רוברט טיבייב: זה מתועד מה שאתה אומר?
רוברט טיבייב: שהם לא פועלים לפי הוראות היצרן?
אריאל אבלין: ודאי.
גילה אדרעי: אנחנו פועלים ללא הוראות יצרן?
אריאל אבלין: לא.
אריאל אבלין: אתם מתחזקים את הציוד שלא בהתאם להוראות היצרן.
גילה אדרעי: באמת?
אריאל אבלין: ולראיה – לפי נתונים שלכם אתם מבצעים 55% מהבדקים האמיתיים.
דניאל בן-סימון: למה?
קריאה: מי אשם?
קריאה: מי אשם בזה?
אריאל אבלין: רגע, שנייה.
גילה אדרעי: תראה, הוא מכפיש את - - -
אריאל אבלין: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול - -
מאיר אסרף: איפה מנכ"ל הרכבת שיגיב על זה?
מאיר אסרף: מי קובע את ההנחיות – הוועד או ההנהלה?
כרמל שאמה-הכהן: חברים, חברים, אתם מפריעים לו.
אריאל אבלין: אני מדבר עם היושב-ראש.
גילה אדרעי: כנראה צריך לפטר את המנכ"ל.
כרמל שאמה-הכהן: אתם עושים את זה במקהלה.
רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, הם צודקים, הם לא אשמים.
כרמל שאמה-הכהן: רגע, חבר הכנסת רוברט טיבייב, לכל אחד פה מותר להגיד מה שהוא רוצה, ולכם מותר להגיב.
גילה אדרעי: אבל הוא לא יכול להכפיש אותנו.
קריאה: עדיף שישב - - -
גילה אדרעי: לפחות שיגיד "לכאורה", לפחות שיגיד "לכאורה".
רוברט טיבייב: רבותיי - - -
כרמל שאמה-הכהן: אני יכול להגיד לו מה לומר?
כרמל שאמה-הכהן: אני לא יכול להגיד לו מה לומר.
יהושע טל: ברגע שהוא יכפיש אנחנו - - -
כרמל שאמה-הכהן: אני גם לא יכול להגיד לךְ מה לומר.
רוברט טיבייב: חבר'ה, יש פה בן-אדם שמבין קצת באחזקה.
כרמל שאמה-הכהן: הנה, יש לכם חבר כנסת מומחה.
יהושע טל: אז אנחנו רגועים.
אריאל אבלין: לא האשמתי את עובדי הרכבת.
אריאל אבלין: אני מאוד נזהר בדבריי.
כרמל שאמה-הכהן: מה זה לא האשמת?
כרמל שאמה-הכהן: אמרת שהם פועלים - - -
גילה אדרעי: כרגע האשמת.
רוברט טיבייב: אמרת שהם לא פועלים לפי הוראות יצרן.
אריאל אבלין: "הם" זו חברת רכבת ישראל על עובדיה ועל מנהליה.
רוברט טיבייב: הם או רכבת ישראל?
אריאל אבלין: "הם" זו רכבת ישראל.
רוברט טיבייב: יש הבדל עצום.
אריאל אבלין: יש הבדל עצום?
אריאל אבלין: אני לא יודע.
רוברט טיבייב: יש הנהלה, שנכללת גם כן.
רוברט טיבייב: האם אפשר להאשים גם את ההנהלה, או רק את העובדים?
יהושע טל: הוא צודק, יש הנהלה ויש עובדים.
יהושע טל: אלה שני גופים שונים.
כרמל שאמה-הכהן: מי לא מתחזק בהתאם להוראות יצרן?
אריאל אבלין: תן לי להשלים, אני לא יודע עד כמה אתה מכיר את הפרטים.
רוברט טיבייב: אני מכיר את השיטה.
אריאל אבלין: תן לי להציג את הנתונים כפי שאני מכיר אותם ואולי תשנה את דעתך.
אריאל אבלין: יש ביצוע חסר של התחזוקה היום.
אריאל אבלין: צריך להבין לאיזה מהלך אנחנו הולכים.
אריאל אבלין: במסגרת החלטת הממשלה על תכנית נתיבי ישראל, הוחלט על הרחבה משמעותית של רשת הרכבות לפריפריה: מסילת העמק, עכו-כרמיאל, ועוד ועוד.
אריאל אבלין: במסגרת הזאת הוחלט על רכישת מסה של ציוד נייד לרכבת – קרונות וקטרים – שכמעט מכפילה את כמות הציוד הנייד ברכבת.
אריאל אבלין: זה מחייב את המדינה וחייב את הממשלה לחשוב איך היא רואה את רכבת ישראל לעתיד לבוא.
אריאל אבלין: אנחנו מדברים על גידול אדיר בפעילות הרכבת שצפוי בעשור הקרוב – בין הכפלה לשילוש כמות הנוסעים ברכבת.
אריאל אבלין: זה מחייב מבנה ארגוני והיערכות אחרת.
אריאל אבלין: חלק מאותו שינוי שנדרש – אותו שינוי מבני שדיברנו עליו קודם ומרכיב מסוים בשינוי הארגוני – הוא נושא תחזוקת הציוד הנייד.
אריאל אבלין: תפיסת הממשלה הייתה: מיקוד פעילות החברה בנושאים של הסעת נוסעים והובלת מטענים, כאשר שאר הנושאים, כמו פיתוח מסילות הרכבות ותחזוקה, יוצאים לגורמים אחרים.
גילה אדרעי: הפרטה.
אריאל אבלין: לא הפרטה.
אריאל אבלין: ולראיה – הוחלט בהחלטת ממשלה שנושא הפיתוח יוצע לחברה ממשלתית, חברת מע"צ.
אריאל אבלין: במקרה של התחזוקה, כל הדברים שאמרה גילה קצת לא תורמים לטיעון שלה מאחר שהיא אומרת שרק לרכבת ישראל יש מוסכים ורק לרכבת ישראל יש עובדים בישראל.
אריאל אבלין: כמובן, כי חברת רכבת ישראל היא החברה היחידה בישראל שעסקה בזה עד היום, ולכן אין לזה משקל.
גילה אדרעי: אז איפה יהיה המוסך של "בומברדייה"?
גילה אדרעי: יש לו מסילה?
גילה אדרעי: בהרטוב?
אריאל אבלין: המוסך העתידי של "בומברדייה" יהיה במתחם בבאר-שבע שמוקם על-ידי המדינה.
גילה אדרעי: מכספי המיסים.
קריאות: מכספי המיסים.
רוברט טיבייב: כבר הוחלט?
אריאל אבלין: זו הכוונה.
גילה אדרעי: הוא רוצה.
אריאל אבלין: זו הכוונה, לא הוחלט כלום.
יהושע טל: מכספי הציבור.
אריאל אבלין: עד שלא יהיה סיכום, לא הוחלט.
דניאל בן-סימון: מכספי מיסים.
אריאל אבלין: אבל ההחלטה של הממשלה התקבלה, ואנחנו מחויבים אליה.
אריאל אבלין: בהחלטה על תכנית נתיבי ישראל נאמר מפורשות ש - - -
גילה אדרעי: השופטת גם על זה ערערה.
כרמל שאמה-הכהן: איפה האישור התקבל, בממשלה?
אריאל אבלין: יש החלטת ממשלה, החלטת נתיבי ישראל.
גילה אדרעי: זה לא קשור.
אריאל אבלין: אחד הסעיפים להחלטה אומר מפורשות שרכישת הציוד הנייד תתבצע עם חוזי תחזוקה.
גילה אדרעי: כאופציה.
אריאל אבלין: לא כאופציה.
יהושע טל: גם השופטת כתבה - - -
אריאל אבלין: גילה, זה עניין עובדתי, אני בטוח שחברי הכנסת - - -
גילה אדרעי: גם השופטת אמרה לכם שזה לא נכון.
אריאל אבלין: זה לא נכון.
גילה אדרעי: כתוב את זה בפסק הדין.
גילה אדרעי: חד-משמעי.
אריאל אבלין: גילה, עזבי, זה עניין עובדתי.
גילה אדרעי: אולי אתה מבין בכספים אבל לא מבין בניירות משפטיים.
אריאל אבלין: גילה, זה עניין עובדתי, אפשר לבדוק את זה.
אריאל אבלין: חבל.
אריאל אבלין: ולכן, מכל הטעמים שציינתי, הממשלה החליטה ללכת למהלך הזה.
אריאל אבלין: אנחנו חושבים שזה מהלך נכון ומוצדק.
אריאל אבלין: כל המהלכים של הוועד הם מהלכים שנועדו לשרת את גידול הכוח שלו, את היכולת שלו להפעיל - - - כמו שראינו: לשבש את חייהם של תושבי מדינת ישראל עם יד קלה על ה"שאלטר".
אריאל אבלין: לזה אנחנו לא ניתן יד.
גילה אדרעי: ואתם – היכולת שלכם היא לפגוע בעבודה המאורגנת.
כרמל שאמה-הכהן: לא תיתנו לזה יד, אבל זה קורה.
כרמל שאמה-הכהן: מה יהיה בהמשך?
אריאל אבלין: בהמשך, כמו שנאמר, אנחנו נפעל לפי קביעת בית-הדין הארצי לעבודה.
אריאל אבלין: נקיים ישיבות משא ומתן שבמהלכן נתייעץ עם העובדים.
אריאל אבלין: כפי שנקבע – דרג בכיר בהסתדרות ישב מול דרג בכיר במשרדי הממשלה, ואנחנו נישא וניתן על העניין הזה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מאחלים לכם בהצלחה ושתגיעו להסכמות.
כרמל שאמה-הכהן: היה ואין הסכמות, איפה אנחנו עומדים?
אריאל אבלין: היה ואין הסכמות, אנחנו נמשיך לפעול על-פי החלטת הממשלה, כי אנחנו מחויבים להחלטת הממשלה, וגם אם היא תשתנה, אנחנו נמשיך לפעול לפי החלטת ממשלה ולפי קביעת בתי-הדין בישראל.
אריאל אבלין: אנחנו נחושים לבצע את המהלך.
גילה אדרעי: אם אין הסכמות חוזרים לשופטת בבית-הדין הארצי.
אריאל אבלין: כמו שאמרתי – אנחנו נפעל לפי החלטת הממשלה ופסיקת בית-הדין.
כרמל שאמה-הכהן: אין אצלכם בחינה מחדש של הצעד מול "בומברדייה"?
גילה אדרעי: וזה לא בסדר, כי השופטת אמרה להם לבוא בתום לב.
כרמל שאמה-הכהן: אני שואל אותו, הוא עוד לא ענה.
אריאל אבלין: כפי שאמרתי גם בבית-הדין, אם אנחנו נשתכנע – ואני בספק – אבל אם נשתכנע על-ידי העובדים - -
כרמל שאמה-הכהן: במהלך המשא ומתן.
אריאל אבלין: - - במהלך המשא ומתן, שמה שהם מציעים זו חלופה טובה יותר, אז בוודאי נמליץ בפני הממשלה לשנות את ההחלטה.
כרמל שאמה-הכהן: אילו פרמטרים את שוקלים בעניין הזה?
אריאל אבלין: אותם פרמטרים נקודתיים שדובר עליהם: עלות כלכלית, רמת השירות, זמינות הציוד, איכות העבודה וכולי.
אריאל אבלין: כמובן שזה נתון לפרשנות וקשה למדוד את זה אל מול העבודה הקיימת, שוב, מאחר שהיא לא נעשית על-פי הפרמטרים הללו.
אריאל אבלין: יש גם פרמטרים יותר כלליים של אסטרטגיה: איך הממשלה כבעלת החברה, כגוף שסוברני לקבוע מדיניות בתחום הרכבות – איך היא רואה את משק הרכבות בעוד עשור או שני עשורים, בהתחשב בכל הגידול בפעילות.
אריאל אבלין: המדינה רשאית לקבוע שהיא רוצה שרכבת ישראל תתמקד בפעילויות ליבה א' ולא ב'.
גילה אדרעי: יש לך הסכם קיבוצי.
אריאל אבלין: וזה חלק מהאסטרטגיה שהממשלה רשאית לקבוע במדינה דמוקרטית באופן לגיטימי.
אריאל אבלין: זה שיקול רחב שעולה על כל השיקולים האחרים של עלות, זמינות ושאר הדברים שציינתי.
אריאל אבלין: אלה השיקולים.
כרמל שאמה-הכהן: השאלה היא האם ממשלת ישראל החליטה כאסטרטגיה ללכת על מהלך כזה, לא משנה מה המחיר?
דן הראל: אף אחד עוד לא יודע מה המחיר כי עוד לא התחלנו אפילו משא ומתן מול "בומברדייה".
גילה אדרעי: איך אתה יכול להגיד את זה, דן?
כרמל שאמה-הכהן: גילה, שנייה.
רוברט טיבייב: אבל היא צודקת.
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה להבין - - -
רוברט טיבייב: כבר יש החלטה לבנות מוסך בבאר-שבע.
גילה אדרעי: איך הוא יכול להגיד את זה?
גילה אדרעי: אני יודעת שהיו אמורים לסגור איתם ביום שלישי בבית מלון בתל-אביב.
קריאה: לגבי בית המלון אני לא יודע.
בועז צפריר: סליחה, אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להתייחס בבקשה.
דן הראל: גילה יודעת הרבה דברים: שחברת "טאסק" שייכת לאורי יוגב; שאנחנו היינו אמורים להיפגש ביום שלישי בתל-אביב - - - גילה אדרעי אנחנו נביא ניירות.
יהושע טל: עד היום היא לא טעתה בכלום.
דן הראל: אני לא יודע.
גילה אדרעי: אתה יודע, דן.
גילה אדרעי: היית איתי במשא ומתן.
גילה אדרעי: פעם אחת אמרתי לך משהו שהוא לא נכון?
דן הראל: גילה - - -
גילה אדרעי: דן, תגיד.
דן הראל: אני אומר לך שאני לא ידעתי - -
גילה אדרעי: דן, עשית איתי משא ומתן על הבטיחות.
דן הראל: - - לא יודע, ולדעתי לא הייתה מתוכננת פגישה ביום שלישי.
גילה אדרעי: דן, עשית איתי משא ומתן על הבטיחות, ישבת איתי בחדר, אני אצטט מה אמרת: "שבעים איש בחדר, והיא היחידה שיודעת על מה היא מדברת".
דן הראל: לא, זה ניסוח של הסעיף שם.
גילה אדרעי: אז אני גם פה - - - לא משנה.
דן הראל: כן משנה, גילה.
גילה אדרעי: אני אומרת לך שגם פה כנראה אני היחידה שיודעת על מה היא מדברת.
דן הראל: אני יכול להשלים את המשפט?
כרמל שאמה-הכהן: גם אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.
גילה אדרעי: כן, אתם והשופטים.
דן הראל: אני שוב אומר:
דן הראל: היות שלא נכנסנו עדיין למשא ומתן עם "בומברדייה" כי אנחנו מכבדים את - - -
רוברט טיבייב: רגע, שמענו שיש כבר החלטה לבנות מוסך בבאר-שבע.
קריאות: זה לא קשור.
דן הראל: המוסך בבאר-שבע לא קשור, הוא לא בשביל "בומברדייה".
דן הראל: המוסך בבאר-שבע - - -
יהושע טל: הייתה ישיבה של משא ומתן עם "בומברדייה".
יהושע טל: סמנכ"ל צי נייד ישב איתם.
יהושע טל: זה לא נכון.
כרמל שאמה-הכהן: אדוני, אתה מפריע סדרתי.
דן הראל: אתה יודע מה, בסופו של דבר עוד בכלל לא נכנסנו למשא ומתן, כי העובדים לא הסכימו להתדיין על העניין הזה בכלל.
קריאות: לא להאמין - - -
דן הראל: אבל מעבר לזה, אני רוצה להגיד מה אמרה השופטת.
דן הראל: בעמוד 14 היא כותבת: "אירועים אלה התרחשו במהלך הצעדים הארגוניים שנקטו העובדים.
דן הראל: על פני הדברים, אירועים אלה הם בלתי מידתיים שכן הם היו כרוכים בפגיעה קשה בשירות לציבור - -
גילה אדרעי: מה קשור?
דן הראל: - - עד כדי סיכון חיי אדם.
דן הראל: התנהגות לכאורית מעין זו, אשר נמשכה זמן רב, לקויה ואינה עומדת בקנה אחד עם התנהלות ארגונית מידתית, סבירה ואחראית, במסגרתה נדרש פיקוח על עוצמת המחאה ומשכה.
דן הראל: יש לזכור כי מדובר בציבור עובדים המופקד על מתן שירות ציבורי חיוני.
דן הראל: מציבור עובדים זה נדרשת מידה מוגברת של אחריות בבואם לנקוט צעדים ארגוניים לגיטימיים.
דן הראל: "
גילה אדרעי: מה הקשר?
דן הראל: כל זה נאמר על השיבושים שהעובדים עשו בניגוד להחלטות של בית-הדין.
רוברט טיבייב: אתם לא מבינים החלטות של בית-הדין.
גילה אדרעי: אנחנו לא מבינים.
גילה אדרעי: אתה צודק.
גילה אדרעי: אני רק רוצה דקה להתייחס לדן הראל.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, מנכ"ל הרכבת עוד לא דיבר.
גילה אדרעי: דקה.
גילה אדרעי: על הנושא שהוא אומר "לא חתמו" – ישב מנכ"ל החברה ואמר לכבוד השופטת: אין לנו זמן, הקבלן לא יכול להיערך, גג עד ה-23, כי מעבר יוסי דסקל כבר רוצה את הנייר חתום.
גילה אדרעי: יש לי מסמך הבנות שכבר חתום איתם.
גילה אדרעי: הבנות.
גילה אדרעי: אם תרצו אני ארד לאוטו להביא אותו.
גילה אדרעי: כמה כסף?
גילה אדרעי: הם לא יודעים בעצמם, הם הולכים לקבל מכה שהם לא ידעו מאיפה הם באו.
גילה אדרעי: אבל אני אומרת לכם שגם עם מה שיש לנו בהערכה הראשונית - -.
גילה אדרעי: איך עשינו תחשיב?
גילה אדרעי: לקחנו את ההערכה ש"בומברדייה" הציעה לרכבת; העלינו את העלויות שעולים עובדי רכבת; את כל מה שעולה לנו: חלפים, מוסכים, שעות והכול; ויצא שאנחנו ב-30%, גס, יותר זולים.
גילה אדרעי: על זה אף אחד לא יכול להתווכח איתנו.
כרמל שאמה-הכהן: נעבור למנכ"ל הרכבת, בבקשה.
בועז צפריר: שלום.
בועז צפריר: אנחנו הוזמנו לדיון על השיבושים החמורים ברכבת ישראל.
בועז צפריר: ואנחנו לא דנים בשיבושים החמורים ברכבת ישראל אלא במיקור החוץ.
כרמל שאמה-הכהן: הם טוענים שללא מיקור החוץ לא היו שיבושים.
בועז צפריר: אבל על כל דבר אפשר לדון, על המשמעויות השונות של מיקור החוץ.
בועז צפריר: נקבע שבשלושת השבועות הקרובים אנחנו נדון במיקור חוץ, בחבילת האחזקה, במשמעויות, בכל הדברים האלה.
בועז צפריר: כמו שההסתדרות וועד העובדים מעוניינים ושמחים לדון, כך גם הממשלה והנהלת הרכבת.
בועז צפריר: אבל הדיון נקבע בנושא הסבל הרב שנגרם לציבור הנוסעים ביום חמישי בערב, ביום שישי בבוקר ובמוצאי שבת, על אף החלטות בית-המשפט שהנזק שנגרם לציבור הנוסעים איננו מידתי.
בועז צפריר: הדיון פה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אדוני המנכ"ל, רק לעשות סדר בעניין – אנחנו שמענו מעת לעת על עניין מיקור החוץ.
כרמל שאמה-הכהן: זה היה בחודשים האחרונים, עוד לפני השיבושים.
כרמל שאמה-הכהן: לא זימנו דיון במיקור החוץ כי לא חשבנו שזה מספיק חשוב כדי שוועדת הכלכלה תתכנס ותדון בפרטי הנושא.
כרמל שאמה-הכהן: מרגע שזה גלש לשיבושים והביא לסבל רב של יותר מדי אנשים, זו הייתה הסיבה לדיון.
כרמל שאמה-הכהן: אבל ברגע שבאים לדיון ושואלים למה הגענו – הגענו כי יש ויכוח על מיקור החוץ.
כרמל שאמה-הכהן: חברי הכנסת רוצים להבין על מה המהומה, כדי לדעת בסוף אם לגבות אותך או לגבות אותם, אם לחשוב על פתרון כזה או על פתרון אחר.
בועז צפריר: אני הייתי מציע לוועדת הכלכלה לגבות את ציבור הנוסעים, ושציבור הנוסעים והמשתמשים במטענים של רכבת ישראל ייהנו מהשירות המרבי.
גילה אדרעי: אנחנו גם מצטרפים לזה, אין לנו בעיה עם זה, זה לא העניין.
בועז צפריר: סליחה גברת אדרעי, אני לא הפרעתי, אז בבקשה.
גילה אדרעי: אני מצטרפת אליך.
בועז צפריר: אני רוצה לדבר על המכלול הכולל.
בועז צפריר: בתור אחד שהצטרף לא מכבר לרכבת ישראל, אני חושב שיש החלטות של ממשלת ישראל שחבל שהציבור והרכבת יפסידו אותן.
בועז צפריר: מדובר על השקעה של למעלה מ-40 מיליארד שקל בשנים החולפות ובחמש השנים הקרובות.
בועז צפריר: מדובר על יעד של 100 מילון נוסעים בתוך 5 שנים – שילוש מספר המשתמשים ברכבת ישראל.
גילה אדרעי: אנחנו בעד.
כרמל שאמה-הכהן: גילה, נא לא להפריע לו.
בועז צפריר: הרכבת עומדת בפני אתגרים ענקיים והשקעות ענק.
בועז צפריר: אנחנו הולכים לבנות ולהשלים את הקו החדש לירושלים; את רכבת העמק; רכבת לכרמיאל; קו חדש אשקלון-באר שבע; פתיחת הקו מראשון לציון – שנפתח בשבוע שעבר – עד יבנה, אשדוד ואשקלון; השבחת הקו לנהרייה והכפלתו; וקיצור משך הנסיעה לבאר שבע ל-52 דקות, בתוך 8 חודשים.
בועז צפריר: שינוי מהותי בתשתית הרכבות בשנים הקרובות.
בועז צפריר: ממשלת ישראל תקצבה את הרכבת בסכומי עתק לרכישת 251 קרונות "בומברדייה" ועוד 31 קרונות "סימנס", סך-הכול יותר מ-280 קרונות ועוד עשרות קטרים.
בועז צפריר: כל זה על מנת להשביח את השירות של רכבת ישראל לציבור הנוסעים ומשתמשי המטענים.
בועז צפריר: במצבת העובדים, המוסכים, המתחמים, וכל התשתיות הנוכחיות – רכבת ישראל לא יכולה לעשות את כל הדברים האלה.
בועז צפריר: לפיכך יש תקציב ענק לבניית מתחמי תחזוקה חדשים: השבחת המתחם בחיפה, השבחת המתחם בלוד, בניית מתחם חדש בבאר שבע, ותחילת תכנון של מתחם חדש באשקלון.
גילה אדרעי: אז איפה תעבוד "בומברדייה"?
בועז צפריר: לעובדים שעובדים היום בחברה מובטחת תעסוקה וביטחון תעסוקתי להרבה שנים קדימה.
בועז צפריר: זה נאמר מטעם - - -
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אף אחד מהעובדים לא יפוטר.
בועז צפריר: אף אחד מהעובדים לא יפוטר.
בועז צפריר: יתרה מכך – רכבת ישראל תקלוט בשלוש השנים הקרובות לפחות 300 עובדים מקצועיים חדשים בתחומי הנהיגה, התחזוקה, הטכנאות - -
כרמל שאמה-הכהן: אתה מתכוון שרכבת ישראל תקלוט ישירות?
כרמל שאמה-הכהן: לא דרך "בומברדייה"?
בועז צפריר: רכבת ישראל תקלוט ישירות.
בועז צפריר: בשביל לתת את כל השירות הנדרש הגדול הזה, רכבת ישראל צריכה לפעול בכמה ראשים: חיזוק רב מאוד של מערך התפעול, חיזוק רב מאוד של מערך התחזוקה, וגם עבודה עם חבילות תחזוקה של גורמים אחרים.
גילה אדרעי: אוי אלוהים.
בועז צפריר: זו הטעיה מאוד גדולה לומר - - - סליחה, סליחה, חבר הכנסת - - -
רוברט טיבייב: רק שאלה, אם אפשר:
רוברט טיבייב: אם כל-כך טוב להם למה רע להם?
דן הראל: מה רע להם?
בועז צפריר: אמר את זה - - -
רוברט טיבייב: בוא נשאל אותם.
גילה אדרעי: יש הסכם קיבוצי - - -
בועז צפריר: לא צריך להיות רע להם.
בועז צפריר: למעט אידיאולוגיה - -
כרמל שאמה-הכהן: חברים! לחברי כנסת מותר להפריע.
בועז צפריר: - - למעט אידיאולוגיה ולהגיד "הפרטה-הפרטה-הפרטה" – איזו הפרטה אם הולכים לקלוט לפחות 300 עובדים חדשים?
בועז צפריר: כבר אושרו בדירקטוריון 251 תקנים לעובדים נוספים.
יהושע טל: למה לא קולטים?
גילה אדרעי: אלה תקנים ישנים משנת 2000, שלא קלטנו.
גילה אדרעי: אי אפשר לקלוט, כי לא רוצים לבוא לעבוד ברכבת בהשלמה לשכר מינימום.
כרמל שאמה-הכהן: הנה, המנכ"ל אומר לפרוטוקול - - -
יהושע טל: אם תיתן לה להסביר תראה שהכול הבל הבלים
גילה אדרעי: אני אומרת לך, אני הייתי בהחלטה לפני שהוא הגיע.
גילה אדרעי: אני קצת יודעת למה.
גילה אדרעי: זה גם היה לסמר לכם את האוזן.
גילה אדרעי: כאילו תשמעו 270 עובדים – משנת 2000 לא נקלטו עובדים.
גילה אדרעי: אנחנו מחזיקים את ה"סימנס" עם 8 עובדים שהוצאנו מה"בומברדייה".
גילה אדרעי: המנכ"ל שוכח שהוא בהסכם קיבוצי, והסכם קיבוצי אומר 4 חטיבות ברכבת: חטיבת ההפעלה, חטיבת מטענים, חטיבת נייד וחטיבת תשתיות.
בועז צפריר: סליחה, היושב-ראש.
גילה אדרעי: וכל הארבע האלה נותנות ממשק אחד ומוציאות רכבת מוכנה למסילה.
כרמל שאמה-הכהן: גילה, תודה.
כרמל שאמה-הכהן: נחזור אליו.
כרמל שאמה-הכהן: הוא באמצע.
גילה אדרעי: אני רק רוצה - - -
כרמל שאמה-הכהן: את במהלך דבריו.
כרמל שאמה-הכהן: הוא לא הפריע לך.
גילה אדרעי: רגע.
גילה אדרעי: אוניות.
גילה אדרעי: אני אומרת - - -
כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא הוגן, זה לא הוגן.
בועז צפריר: אני אומר באופן חד-משמעי: לא תהיה פגיעה כהוא זה בציבור עובדי הרכבת.
בועז צפריר: יותר מזה – כפי שאמרתי, ייקלטו מאות עובדים חדשים.
כרמל שאמה-הכהן: אתה יודע לומר עד מתי?
בועז צפריר: לעשרות שנים.
כרמל שאמה-הכהן: לא, עד מתי יגויסו 300 העובדים?
בועז צפריר: בתוך שנתיים יגויסו 300 עובדים חדשים.
בועז צפריר: חבל שהגברת צוחקת.
רוברט טיבייב: לקבלן או לרכבת ישראל?
בועז צפריר: לרכבת ישראל.
בועז צפריר: עובדים בהסכם קיבוצי.
גילה אדרעי: צריך נהגים, אין לנו נהגים להסיע את ראשון לציון.
גילה אדרעי: אתם לא מבינים שזה פרדוקס?
כרמל שאמה-הכהן: גילה, תני למנכ"ל שלך.
בועז צפריר: אני חושב שהצגת הדברים כמו שהיא מוצגת היום - -.
בועז צפריר: לא תהיה הפרטה ברכבת ישראל, אין כוונה להפרטה של רכבת ישראל, יש כוונה לחזק את רכבת ישראל.
בועז צפריר: אני גם מבקש מחברי הכנסת הנכבדים - - -
רוברט טיבייב: שמעת מה נציג משרד האוצר אמר לפני רבע שעה בדיוק?
אריאל אבלין: אותו דבר בדיוק.
בועז צפריר: הוא אמר בדיוק את אותן מילים.
רוברט טיבייב: הוא התכוון להפרטה.
בועז צפריר: הוא לא התכוון להפרטה, הוא התכוון בדיוק לאותן מילים שאני אמרתי.
בועז צפריר: אנחנו מדברים בדיוק באותה שפה.
גילה אדרעי: בטח.
גילה אדרעי: חסר לך שלא, חסר לך שלא.
כרמל שאמה-הכהן: גילה, זה לא מכובד.
בועז צפריר: יש לנו עכשיו שלושה שבועות, ואני חושב שאפשר יהיה ליישם ולדון ביחד.
בועז צפריר: כי בסופו של דבר אנחנו עובדים באותה חברה.
בועז צפריר: זה לא כמו שמישהו ניסה לומר פה: העובדים, וההנהלה.
בועז צפריר: אנחנו כולנו רכבת ישראל, וכולנו בחברה הזאת מיועדים לשרת את ציבור הנוסעים שלנו.
בועז צפריר: זו לא רכבת שלנו, ואסור לנו לפספס את ההזדמנות של קפיצת 10 קומות ברכבת ישראל.
גילה אדרעי: 10 קומות.
כרמל שאמה-הכהן: מה הנזק שלך בהכנסות עד היום מכל השיבושים?
בועז צפריר: מיליונים רבים.
בועז צפריר: אני לא רוצה לזרוק נתונים כי אין לי את הנתונים.
כרמל שאמה-הכהן: זו גם תשובה.
כרמל שאמה-הכהן: ההערכה שלך היא מיליוני שקלים.
בועז צפריר: מיליוני שקלים.
גילה אדרעי: אין לו נתונים, אז אני אתן לכם.
גילה אדרעי: הקו לראשון לציון היה אמור להסיע 30 נוסעים.
גילה אדרעי: זאת הפגיעה – 30 נוסעים.
כרמל שאמה-הכהן: דיברתי על העיצומים הכלליים.
גילה אדרעי: אם הרכבת לא תעמוד בזה, ועד העובדים יעשה קופה וייתן.
כרמל שאמה-הכהן: מה עם מתנות לחג?
גילה אדרעי: אני רוצה - - -
כרמל שאמה-הכהן: כמה רכבת ישראל משקיעה בפרסום, יחסי ציבור ותדמית בשנה?
בועז צפריר: בשנת 2011, אחרי קיצוץ, זה יהיה כ-5 מיליון שקל.
כרמל שאמה-הכהן: נציג האוצר, אתה התכוונת במהלך דבריך – אולי פספסתי – לכיוון של הפרטה של הרכבת?
כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר את זה באופן ברור?
כרמל שאמה-הכהן: אין כיוון מבחינת מדיניות האוצר להפריט את הרכבת?
אריאל אבלין: נראה לי שחבר הכנסת מייצג נאמנה את ציבור עובדי הרכבת ופחות את ציבור נוסעי הרכבת.
גילה אדרעי: איזו חוצפה.
רוברט טיבייב: זה לא בדיוק נכון, אבל - - -
אריאל אבלין: לגופו של עניין, התשובה היא לא.
גילה אדרעי: מה זה, הוא שופט?
אריאל אבלין: התשובה היא לא.
אריאל אבלין: אנחנו מדברים פה על שירות תחזוקה שיירכש על-ידי הרכבת.
אריאל אבלין: לא מדובר על הפרטה, אף אחד לא מוכר נכסי מדינה לבעלות פרטית.
אריאל אבלין: אנחנו לא מדברים על הפרטה בסגנון בריטניה, ששם התשתית, הציוד והכול נמכרו לידיים פרטיות.
אריאל אבלין: אנחנו מדברים על ציוד ותשתית בבעלות המדינה, ושירות נקודתי של תחזוקת הקרונות, שנקנה מיצרן הציוד שמספק את הקרונות.
גילה אדרעי: היצרן עצמו לא נותן אחזקה.
גילה אדרעי: אתם מטעים את חברי הכנסת.
גילה אדרעי: היצרן עצמו לוקח חברת בת.
גילה אדרעי: חשוב שתבינו.
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לשאול את ועד העובדים: למה המאבקים שלכם לא גורמים סבל להנהלה או למשרד האוצר?
כרמל שאמה-הכהן: למה לא להפגין מול משרד האוצר או מול הכנסת?
כרמל שאמה-הכהן: למה לגרום סבל לנוסעים?
גילה אדרעי: אני רק רוצה להגיד שהפגנתי ונעצרתי אחרי 10 דקות.
כרמל שאמה-הכהן: על מה?
גילה אדרעי: באתי להפגין מול ביתו של אורי יוגב, שבלי שמינו אותו עדיין ליושב-ראש דירקטור לקח החלטה כלכלית ופגע בהסכם הקיבוצי שלי.
גילה אדרעי: ניסינו להפגין ליד הבית שלו.
גילה אדרעי: אין לי קשרים כמו לו.
גילה אדרעי: חמש דקות, עוד לא הגעתי לשטח, הגיע מפקד משטרת מודיעין, עצר אותי, וביליתי לילה ב"נווה תרצה".
גילה אדרעי: אני לא חושבת ששם הייתי צריכה להיות.
גילה אדרעי: זה היה מביש, הלחיץ את המשפחה שלי, את הבנות שלי.
גילה אדרעי: אני אימא חד-הורית.
גילה אדרעי: הבת שלי הדליקה את הטלוויזיה ב-11 בלילה ושמעה שאימא שלה נעצרה רק כי היא הגיעה למקום ההפגנה.
גילה אדרעי: כששאלתי את המפקד מה עשיתי, הוא אמר:
גילה אדרעי: קיבלתי רשימה של חברי הוועד – לעצור אותם.
גילה אדרעי: אז מה נשאר לנו?
כרמל שאמה-הכהן: אין לנו פה נציג של המשרד לביטחון פנים.
כרמל שאמה-הכהן: לא ידענו שזה יגיע עד לשם.
גילה אדרעי: אתה יכול לבדוק את זה.
רוברט טיבייב: אפשר לתעד את זה?