GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי טרבלוס: זה הוא זה.
יוסי טרבלוס: זה הנת"צ שלכם.
יוסי טרבלוס: 7 קווים.
דני קומיסר: אבל אלה קווים תדירים.
יוסי טרבלוס: זה לא קווים תדירים, זה קווים של פעם ברבע שעה, אתה יכול לבדוק באתר של משרד התחבורה.
יוסי טרבלוס: אני עשיתי את הסקר בעצמי, בדקתי את זה.
יוסי טרבלוס: עשיתי מחקר, וישבתי על כל קו וקו, מכל חברה, מ "מטרופולין", "דן" ו "אגד", ועד "קווים".
יוסי טרבלוס: כל קו עובר במקרה הטוב פעם ב-10 דקות בשעות העומס, או פעם ב-20 דקות בשעות הרגילות.
יוסי טרבלוס: תעשה את החשבון בעצמך - -
קריאה: - - 30 אוטובוסים בערך.
יוסי טרבלוס: 30 אוטובוסים זה לא נת"צ, אמרו לך את זה פה.
קריאה: 60.
קריאה: 60 בשעות השיא.
יוסי טרבלוס: אז אין בעיה – שבשעות השיא יהיה נת"צ.
שלמה סולומון: אוטובוס אחד בשתי דקות צריך נת"צ?
שלמה סולומון: זה נורמלי?
שלמה סולומון: זה יוצר יותר פקקים.
כרמל שאמה-הכהן: אני מבין מה לא בסדר, מהדברים שלכם.
כרמל שאמה-הכהן: איך מתקדמים?
יוסי טרבלוס: המצב כמו שהוא היה באבן גבירול – וזה חשוב לציין, אבן גבירול מעולם לא היה רחוב פקוק.
יוסי טרבלוס: בשעות השיא היה נת"צ בשני הצדדים.
יוסי טרבלוס: ביום שישי הרחוב פנוי לחלוטין.
יוסי טרבלוס: אין צורך בנת"צ עד 16:00.
יוסי טרבלוס: התחבורה הציבורית מסתיימת בחורף ב-15:30.
יוסי טרבלוס: אין צורך בנתיב תחבורה ציבורית.
יוסי טרבלוס: בכל מקרה, הרחוב אף פעם לא היה רחוב של חניה בלבד.
יוסי טרבלוס: זה היה רחוב שבו – בחלק מהרחוב היה כחול-לבן, בחלק הצפוני, נכון, אפשר היה לחנות במשך כל היום והלילה, אבל רוב הרחוב היה נתיב תחבורה ציבורית, בבוקר, בכניסה לעיר, נתיב תחבורה ציבורית בערב ביציאה מהעיר.
יוסי טרבלוס: מצפון לדרום ומדרום לצפון.
יוסי טרבלוס: המצב כמו שהוא היה היה סביר, ניתן היה לחיות אתו, לקיים חיים.
יוסי טרבלוס: אני לא מדבר על המסחר.
יוסי טרבלוס: אני מבין את המצוקה של בעלי העסקים.
יוסי טרבלוס: אני גר בבניין שיש בו עסקים, אני רואה את הקריסה שלהם.
יוסי טרבלוס: אנשים רוצים לעזוב את הרחוב, אין להם לאן.
יוסי טרבלוס: אף אחד לא רוצה לקחת את העסק.
יוסי טרבלוס: אבל היה נתיב תחבורה ציבורית, דה פקטו, 6 שעות באבן גבירול כל יום.
יוסי טרבלוס: תחזירו א המצב למה שהוא היה, תחזירו את החיים לאבן גבירול.
מוטי ארד: מה שאנחנו בעצם היום רוצים זה שעירית תל אביב, שהיא, למעשה, זו שלקחה את התיק הזה למשרד התחבורה, שיאשר אותו, למרות שמשרד התחבורה אומר כאן שזו יוזמה שלו, בתשובה לבית המשפט נאמר שזה של עירית תל אביב, וכך זה גם פועל בשטח – שעירית תל אביב תשב אתנו כמו שהיא גם תשב עם הספקים - -
כרמל שאמה-הכהן: עירית תל אביב טוענת שהיא במגעים אתכם, זה נכון?
מוטי ארד: אנחנו העברנו להם איזושהי הצעה.
יעקב פרלשטיין: נקבעה ישיבה, בעקבות העתירה.
מוטי ארד: אנחנו נשמח אם גם מהוועדה המכובדת הזו תצא קריאה למצוא פתרון שיאפשר את המשך החיים הרגילים והסדירים של בעלי העסקים והדיירים, יחד עם תחבורה ציבורית תקינה וסבירה ברחוב.
מוטי ארד: אפשר לעשות את זה.
מוטי ארד: זה היה קודם.
מוטי ארד: צריך נכונות לשנות.
שי ברמן: אני לא אחמיא לך ברשותך, אני פוחד שראשך יסתחרר.
שי ברמן: אני יודע שאתה מודע לבעיה.
שי ברמן: אנחנו מעריכים את זה שבאת ושמדובר בבעיה – פה יש נציגות קטנה של סוחרים אבל מגיעות אלינו פניות של עשרות.
שי ברמן: הבעיה היא אקוטית והפתרון חייב להיות מיידי, שיתחיל ממחר.
שי ברמן: שיתחילו עם הקלות.
שי ברמן: בפועל, האנשים האלה לא ישרדו עוד כמה חודשים.
שי ברמן: אין זמן.
שי ברמן: לכן אני מבקש לשים לב שלא יקרה מה שקורה בדרך כלל.
שי ברמן: מה קורה בדרך כלל?
שי ברמן: אני שלחתי מכתב לשר התחבורה ולמנכ"ל המשרד.
שי ברמן: הם אמרו לי – זה באחריות עירית תל אביב.
שי ברמן: הלכתי לד"ר טיומקין מעירית תל אביב והוא אמר לי – מה פתאום, זה משרד התחבורה.
שי ברמן: אז מה שקורה בדרך כלל – שני הגופים האלה מתגוששים, ומי שסובל זה האנשים האלה: הסוחרים, האנשים הפשוטים שגרים שם.
שי ברמן: אני גר שם במקרה 20 שנה באזור הזה.
שי ברמן: הרחוב הזה מעולם לא סבל מבעיות תחבורה.
שי ברמן: היום יש יותר פקקים ממה שהיה קודם.
שי ברמן: אני 4-5 פעמים ביום נוסע ברחוב הזה.
שי ברמן: אני גר ברחוב בזל.
שי ברמן: אני אף פעם לא נתקלתי בפקק ברחוב אבן גבירול.
שי ברמן: היום אני נתקל.
שי ברמן: לכן צריך לשים לב שיהיו הקלות, לפחות הקלות, עד שפותרים אתה בעיה הזו פתרון טרמינלי.
שי ברמן: לעשות הקלות כדי שהאנשים האלה יוכלו לשרוד, בינתיים.
שי ברמן: שיוכלו להמשיך את חייהם ולנהל את עסקיהם.
שי ברמן: לזה אתה צריך, אדוני, לשים לב, אדוני, היות ואתה פועל בעניין בנחישות, ועל כך אנחנו מודים לך.
אלכס מילר: מפריעים לי שני דברים, ברקע.
אלכס מילר: האחד, שיש שתי עתירות שמתגלגלות בבית המשפט וגם – שעירית תל אביב לא פה.
אלכס מילר: היא זו שמנהלת את מערכת הדרכים - -
לאה ורון: עירית תל אביב הוזמנה לדיון ובחרה שלא להגיע.
אלכס מילר: אני אומר שזה מפריע לי, זה לא ביקורת אליכם, אלא ביקורת על המצב.
אלכס מילר: זאת אומרת, שבסופו של דבר, שמי שמנהל את מערכת הרחובות, המסחר, ההסדרים בעיר – זו העיריה, ולא משרד התחבורה.
אלכס מילר: נכון שמשרד התחבורה הוא הגורם המאשר, שבסוף צריך את החתימות שלו ואת האישורים שלו, אבל בסופו של דבר מי שמנהל את זה זו עירית תל אביב.
אלכס מילר: אז כמו שאמרתי, משרד התחבורה פועל להציל את התחבורה הציבורית, ומצד שני אנחנו בהחלט רוצים שהמרכזיות של תל אביב ושהמסחר בתל אביב לא ייפגע.
אלכס מילר: להפך.
אלכס מילר: אני חושב שכל ההשקעות באות ברמה של להעצים את העיר וגם להעצים את הרחוב.
אלכס מילר: מתכנים מערכת הסעת המונים, הזכיר אותה הבחור כאן, מתכננים את הקו הירוק שם.
אלכס מילר: אנחנו היום רק מעיינים אם הוא יהיה מינון חלקי או יותר ארוך.
אלכס מילר: זו היום הדילמה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אין שאלה שמערכת הסעת ההמונים תבוא לרחוב הזה.
אלכס מילר: חשוב לנו שהרחוב לא ייפגע.
אלכס מילר: אני חושב שהתיאורים פה לוקים בהגזמת יתר.
שלמה סולומון: סליחה?
שלמה סולומון: אתה חי באבן גבירול?
אלכס מילר: אני לא הפרעתי לך.
אלכס מילר: שמעתי כל מיני תיאוריות על תחבורה, על תכנון.
אלכס מילר: אני עכשיו ברשות דיבור, תרשה לי.
אלכס מילר: לנו חשוב שההסדרים יהיו טובים ומוצלחים.
אלכס מילר: בכל תכנון תחבורתי יש בסוף מערכת איזונים כזו או אחרת.
אלכס מילר: אני חושב שאם בית המשפט גם קבע שישבו וייפגשו, אז אנחנו נבוא למפגשים האלה בחפץ לב, למצוא סידור הולם.
אלכס מילר: אני הבנתי מעירית תל אביב שזה המצב.
אלכס מילר: אני מקווה שנגיע להסדרים ש - -
כרמל שאמה-הכהן: מה הפרוצדורה של הפגישות ביניכם עכשיו?
מוטי ארד: נאמר בבית המשפט שיתקיימו פגישות, ונקבע דיון בבית המשפט לתחילת דצמבר, ועד אז צריכות להיות פגישות.
מוטי ארד: לא היתה עדיין שום פגישה.
מוטי ארד: הדיון בבית המשפט היה בשבוע שעבר.
מוטי ארד: אני מקווה שיתאמו את הפגישה ויהיו נכונים לקיים אותה.
מוטי ארד: העניין שהפגישות צריכות לבוא מנקודת מבט לא של איך אנחנו מוסיפים עוד כמה משאיות שיוכלו לחנות שם בכך וכך שעות – כי זו עתירה אחרת, וצריך להבדיל בין הדברים.
מוטי ארד: פתרון של הוספת פריקה וטעינה של משאיות של חברות גדולות זה טוב לקבוצה מסוימת, ואין בזה שום מענה לקבוצה שיושבת כאן.
שלי שרמן: ולדיירים.
מוטי ארד: שזו הקבוצה שיושבת כאן.
שלמה סולומון: אני 22 שנה באבן גבירול, מאז שפתחתי את "פיצה פצה", ובנוסף יש לי עוד עסק.
שלמה סולומון: אני חי את הרחוב הזה, אני גם תל אביבי.
שלמה סולומון: אני חושב שההתייחסות אלינו היא כאל מובן מאליו.
שלמה סולומון: לא סופרים אותנו, באמת.
שלמה סולומון: אני לא חושב שאף אחד מהאנשים שיושבים כאן היה מסכים שעד השעה 8 בלילה הוא לא יוכל להגיע לביתו באוטו.
שלמה סולומון: זה לא הגיוני.
שלמה סולומון: אני לא יכול להביא סחורה לעסק עם האוטו שלי, אסור לי, במשך כל היום.
שלמה סולומון: האוטובוסים – אין נת"צ.
שלמה סולומון: בתכלס' אין נת"צ.
שלמה סולומון: סגן ראש העיר אמר את זה.
שלמה סולומון: כי בשני קטעים של הרחוב, אין נת"צ, מסומן לבן, כי אין מספיק נתיבים, והנת"צ נקטע לכל אורכו.
שלמה סולומון: במציאות, בצד ימין, מה שזה יוצר זה המון רפורטים, כי הם עושים את עבודתם, אבל במציאות אין נת"צ ולא יהיה נת"צ.
שלמה סולומון: אני רוצה שתדעו – מתי שעת השיא של האוטובוסים בבוקר?
דני קומיסר: בין 07:00 ל-09:00.
שלמה סולומון: בדיוק, בזמן שאין נת"צ.
שלמה סולומון: בזמן שאין נת"צ – שעת השיא של האוטובוסים.
לאה ורון: אז מתי היה הנת"צ?
שלמה סולומון: בעבר היה נת"צ בצד המזרחי.
קריאות: בכניסה לעיר.
שלמה סולומון: בצד המזרחי, שזה הצד מדרום לצפון.
שלמה סולומון: ביציאה מהעיר – אחר הצהריים, מ- 15:00 עד 18:00.
שלמה סולומון: בצד המערבי זה היה בבוקר, בכניסה.
שלמה סולומון: כשבאים מכיוון הירקון ונכנסים לתל אביב.
שלמה סולומון: מ- 06:30 עד 09:30.
שלמה סולומון: שם אסור היה.
שלמה סולומון: שם היו שלושה נתיבים כל הזמן.
שלמה סולומון: כתוצאה מזה שהנתיב – זה אוטובוס אחד בשתי דקות וכל הזמן הוא ריק, כל המכוניות הפרטיות נדחסות בתוך שני הנתיבים שנותרו, ואז נוצרים פקקים שקודם לא היו באבן גבירול.
שלמה סולומון: עכשיו נוצרים פקקים, כי האוטובוסים נכנסים שמאלה, ובעצם – משלושה נתיבים בכל צד נשארו שניים.
שלמה סולומון: להסתובב ביום שישי ולראות שכותבים רפורטים –זה כאב לב.
שלמה סולומון: הרחוב ריק, אף אחד לא נכנס לעבודה ביום שישי.
שלמה סולומון: זה עיר שביום שישי לא עובדים בה, והרחוב ריק.
שלמה סולומון: למה צריך נת"צ ביום שישי?
שלמה סולומון: למה צריך נת"צ מהשעה 06:00 עד 20:00?
שלמה סולומון: הרחוב ריק.
שלמה סולומון: תראו – שישה נתיבים ריקים.
שלמה סולומון: זה פשוט לא נורמלי.
שלמה סולומון: אין מקום באף מקום בעולם שעד 8 בערב אנשים בהסגר.
שלמה סולומון: זה לא אנושי.
שלמה סולומון: בגלל שיש שם אנשים זקנים, מתעללים בהם.
שלמה סולומון: אני גר על דרך נמיר.
שלמה סולומון: הכניסה אלי היא מאחורה.
שלמה סולומון: באבן גבירול אין חניות לבניינים.
שלמה סולומון: אין חניות למכוניות.
שלמה סולומון: בדרך נמיר לכל בניין יש חניה פרטית.
שלמה סולומון: בדרך נמיר עוברים כמה מאות אוטובוסים בשעה.
יוסי טרבלוס: הייתי רוצה ששחר תמיר, שגר ברחוב, ידבר.
שחר תמיר: אני תקליטן באירועים ובאמת עברתי לדירה ברחוב אבן גבירול לפני 8 שנים.
שחר תמיר: עברתי לשכונת מגורים, קודם כל.
שחר תמיר: העניין שלי הוא שאני צריך להוריד ציוד לפני יציאה לכל אירוע.
שחר תמיר: נהג מחכה לי למטה ואפילו לא יכול לעזור לי לרגע עם הדברים.
שחר תמיר: חוץ מזה שכאשר אני מגיע והפקח בא עם מבט של רצח בעיניים זה מפחיד את הנהגים שבאים לעבוד אתי.
שחר תמיר: עוד דבר, לגבי תחבורה ציבורית – אני עברתי לרחוב בגלל שאני משתמש בתחבורה ציבורית ואני זקוק לה, ורציתי שהאוטובוסים יהיה קרובים אלי.
שחר תמיר: עכשיו, מאז הרפורמה יש הרבה פחות אוטובוסים ממה שהיו לפני כן.
שחר תמיר: אני זה שמחכה להם, וכיוון שאני מסרב לשבת במקום אדם זקן באוטובוס מלפנים, אני עומד הרבה יותר באוטובוסים צפופים ועמוסים בכל שעות היום.
שחר תמיר: זה בערך מה שקורה אתי, אבל בשורה התחתונה – עברתי לשכונת מגורים, לא לדרך ראשית, אחרת הייתי מקים את הבית שלי בנתיבי איילון.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נסכם את הדיון בדברים הבאים: אל"ף, שמענו שעד לשינוי האחרון ברחוב אבן גבירול בתל אביב פעל נתיב תחבורה ציבורי בצורה הרבה יותר מצומצמת, וכאן אני פונה בעיקר אל משרד התחבורה, אבל גם לעירית תל אביב.
כרמל שאמה-הכהן: אבל במיוחד אליך, מר לנגר, לא בגלל שאתה אשם, אלא בגלל שאני סומך עליך ומכיר אותך.
כרמל שאמה-הכהן: אני יודע שתדע למצוא את נקודת האיזון כי המצב כרגע, באבן גבירול, לא נמצא בנקודת איזון נכונה ומדתית.
כרמל שאמה-הכהן: יש לתת משקל גדול יותר ולתת תשומת לב גדולה יותר לאיכות החיים, לאינטרסים של בעלי העסקים והדיירים – כל קבוצה מהזווית שלה, ולחפש פתרונות יצירתיים ומדתיים אחרים שיאפשרו מחד את זרימת התנועה, על פי העקרונות שאתה הצגת, ומצד שני לא ישבשו יתר על המידה את החיים ברחוב אבן גבירול, הן לעסקים והן לדיירים.
כרמל שאמה-הכהן: אני אומר לך – באתי לדיון, יכולתי לקבוע את הדיון מבלי לסייר שם.
כרמל שאמה-הכהן: הלכתי וראיתי את הדברים בעניים, וחשתי מה עובר על האנשים.
כרמל שאמה-הכהן: אז נכון שאמרת שיש פה הקצנה של תיאור המצב.
כרמל שאמה-הכהן: קשה לעשות הצגות לאורך זמן.
כרמל שאמה-הכהן: אני עובר ביקורים כאלה ברחבי הארץ ויודע מתי זה בא מהלב, וכאן ראיתי אנשים שהיו על סף דמעות.
כרמל שאמה-הכהן: לכן אני רוצה לקבל מכם משוב על הפגישות ביניכם – איזה רעיונות הועלו, דווחו לוועדה.
כרמל שאמה-הכהן: פניתי אליך באופן אישי לנושא הזה ואני מצפה ממך לתשובה גם באופן אישי.
כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום שני חוקים: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - חובת הקלטה ופרסום תנאי התקשרות בעסקה מתמשכת ופיצוי בשל חיוב שגוי), התשע"א-2011, של חברי הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון- חובת הקלטה של עסקה טלפונית), התש"ע-2010, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
כרמל שאמה-הכהן: אני מבין שאנחנו בכוונה לאחד את שתי הצעות החוק.
כרמל שאמה-הכהן: אורי, בבקשה.
אורי אריאל: החוק הגיע אליי דרך עוזרי, שנתקל בבעיה כזאת, אבל נראה שלא רק עוזרי, זיו מאור, נתקל בבעיה כזו, אלא רבים וטובים, והיא נקראת "שיטת מצליח", כי יש תופעה שחברות גדולות, סלולריות אבל גם אחרות, מנפיקים כל מיני חשבונות, בתקווה שהצרכן הבודד, שאין לו זמן לקרוא את כל הניירות, ולהבין כל מה שכתוב שם, ואיך חייבו אותו, ותמיד זה סכום לא כל כך גבוה, והוא ממשיך הלאה, וממיליוני צרכנים – בסלולר, נדמה לי, יש 6 או 7 מיליון צרכנים, אולי יותר, אבל גם אחרים – אני לא מייחס את זה דווקא אליהם.
אורי אריאל: העניין הוא שזה עסקה מתמשכת.
אורי אריאל: בעצם, הצרכן נותן לצרכן את מספר החשבון בבנק, והוא עושה כבתוך שלו.
אורי אריאל: זה נובע מיחסי אמון: אני אומר: אני מקבל שירות, ואתה יכול לחייב אותי.
אורי אריאל: הרי כשאני הולך למכולת, אני משלם, ובזה תם הקשר בינינו.
אורי אריאל: פה אני נכנס למסלולים שנעים בין שנתיים, שלוש, ולפעמים לעשר, עשרים שנה – נתתי את מספר החשבון, החברה הזו או אחרת נכנסת, מחייבת, והכול נעשה מתוך יחסי אמון.
אורי אריאל: נכון, מוטלת חובת הבדיקה על הצרכן, אלא שהעניין הפך למגפה, ולכן הוא קיבל את השם "שיטת מצליח", כי במקרה הטוב אתה מתלונן, ידברו אתך עשר פעמים, יגידו לך כך או אחרת.
אורי אריאל: אנחנו רוצים ללכת עם הצרכנים, ולא נגד החברות.
אורי אריאל: אין לנו עניין לפגוע בחברות, אדרבה – שחברות ירוויחו ויובילו את המשק, אבל צריך לעשות את הדברים האלה בצורה הרבה יותר קפדנית ומדויקת לטובת כל הצרכנים.
אורי אריאל: למעשה, אנחנו יוצרים פה מציאות שהצרכן, במקום שפעם הוא היה צריך לרדוף אחרי החברות, ולהוכיח, ברגע שהוא בא עם תלונה, הנטל במידה רבה עובר לחברות המשווקות למיניהן.
אורי אריאל: החברה חייבת להעמיד לרשות הצרכן את כל המידע שיש אצלה, ויש אצלה, כי רבות החברות היום שמקליטות את העסקה, ויש כל מיני דברים אחרים, והצרכן לא צריך לרוץ ולחפש את הדברים – הוא יכול לקבל את כל החומרים, ואנחנו רוצים שיהיו לו החומרים, כדי שהוא יוכל להתמודד.
אורי אריאל: אנחנו מציעים שעל כל חיוב שגוי יהיה פיצוי של אלף שקלים, שזה דבר מרתיע, כי בדרך כלל החברות לוקחות סכומים קטנים, או זה באמת בטעות – ו-וודאי שזה יכול לקרות; אני לא רוצה להטיל כתם על כל החברות, או זה ב"שיטת מצליח" – סכומים קטנים, שהצרכן לא ירגיש בהם - שוכחים לבטל איזה חיוב כמה חודשים וכן הלאה.
אורי אריאל: סך הכול, אם יהיה קנס מיידי, שלא צריך – סליחה, תיקון: הסכמנו על 500 שקלים, בסדר.
אורי אריאל: בזה נלך לקראת הצרכנים.
אורי אריאל: לדעתי, זה גם הליכה לקראת החברות.
אורי אריאל: אין פה עימות חזיתי מול החברות, מבחינתי.
אורי אריאל: זה יעזור גם לחברות לתת שירות טוב יותר, יקפידו יותר, השירות יהיה טוב ואמין יותר, ממילא זה יביא יותר לקוחות.
אורי אריאל: אני חושב שסך הכול יש הסכמות על הדברים בין הממשלה לבינינו.
יצחק וקנין: מי רוצה להתייחס מהתמ"ת?
חנה טירי: אנחנו לא התמ"ת כבר אלא רשות עצמאית, הרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן.
יצחק וקנין: בעצם, מי הרגולטור שלכם היום?
חנה טירי: הממונה על הגנת הצרכן והשכר ההוגן, הגב' תמר פינקוס.
יצחק וקנין: למי הוא כפוף?
חנה טירי: לשר.
חנה טירי: מבחינת האחריות המיניסטריאלית, אנחנו לא כפופים למנכ"ל.
חנה טירי: כמה מילים מקדימות: קודם כל, הממשלה תמכה בהצעת החוק.
חנה טירי: התנגדנו לסעיף הפיצוי העונשי.
חנה טירי: יחד עם זאת, הגענו להסכמה, ונדבר על זה בהמשך.
חנה טירי: מבחינת חוק הגנת הצרכן, כאשר הצרכן עושה עם עוסק עסקה טלפונית ומכר מרחוק באמצעות האינטרנט, חובה על העוסק למסור לצרכן מסמך גילוי של הפרטים המהותיים לעסקה – זו חובה קיימת.
חנה טירי: אנחנו מדברים על "שיטת מצליח", ושגובים מחיר מעל המחיר שהתחייב, או שגובים על שירותים, למשל, שהצרכן לא התחייב לגביהם, אז צריך שיהיה ברור שהעוסק חייב למסור לצרכן מסמך גילוי.
חנה טירי: עם העסקה יש חובה של חוזה בכתב - אצל חלק מחברות התקשורת יש חובת חוזה בכתב – על-פי חוק הגנת הצרכן, יש חובה לתת לצרכן זכות לעיין בחוזה לפני החתימה, וחייבים לתת לו עותק, כלומר כל המידע גם בכתב חייב להיות אצל הצרכן.
חנה טירי: לגבי הצעת החוק, אנחנו הגענו לנוסח מוסכם, אם כי לגבי נקודות מסוימות נרצה לשקול לקראת השנייה והשלישית, אבל אמרנו שלגבי חובת ההקלטה, שעדיף שהחובה הזאת לא תהיה מנוסחת בהצעת החוק.
חנה טירי: חששנו שחובה גורפת של חובת הקלטה תהווה פגיעה בעסקים קטנים ובינוניים.
חנה טירי: כמובן, אנחנו מדברים רק על עסקאות מתמשכות ולא על עסקאות חד-פעמיות.
אורי אריאל: אולי תסכימו שחברות ממחזור מסוים, קרי שבאמת לא כל עסק קטן- - -
חנה טירי: יכול להיות שצריך להחריג במפורש עסקים מסוימים, או השר יקבע במפורש על מי זה יחול, אבל בשלב הראשון אמרנו: לא חובה גורפת.
חנה טירי: יש חברות שיש להן חובה כזו מכוח הרשיון.
אורי אריאל: אילו חברות?
חנה טירי: רק הסלולר, לא כולן.
חנה טירי: נקודה שנייה זה נושא הנגשת השיחה.
חנה טירי: הסכמנו, שאם העוסק מקליט את השיחה עם הצרכן, והעוסק מעוניין להשתמש באותה שיחה, הוא חייב להנגיש לצרכן.
חנה טירי: אם הוא לא מנגיש את השיחה לצרכן – נטל ההוכחה לגבי הפרטים שסוכמו באותה שיחה - כמובן, לגבי אותה עסקה מתמשכת - נטל ההוכחה יהיה עליו.
חנה טירי: זה לגבי הסעיף הראשון.
חנה טירי: לגבי הסעיף השני, הסכמנו, שאם יש ויכוח לגבי גובה הסכום שנגבה מהצרכן, העוסק צריך לבדוק את הטענה, צריך להשיב לצרכן תוך 24 שעות – כך קבענו, ואם הצרכן צודק, ואכן נקבע סכום עודף, העוסק צריך להשיב לצרכן את כספו תוך שלושה ימים בתוספת ריבית והצמדה, ואם העוסק לא משיב לצרכן את כספו בתוספת ריבית והצמדה, בית המשפט יהא רשאי לפסוק פיצויים בסכום שלא יעלה על 500 ₪.
חנה טירי: זו היתה ההסכמה בינינו לבין המציע, בשיתוף עם משרד המשפטים.
חנה טירי: כמובן, יש עוד נקודות ושאלות, שעד מועד דיון זה צצות ועולות, ואמרנו שעוד נשב, נשקול חלק מהנושאים, חלק מהבעיות.
יצחק וקנין: משרד המשפטים, כאשר המדינה גובה סכום שלא מגיע לה, בדרך כלל לא מחזירה אותו בזמן.
יצחק וקנין: האם הדבר הזה יחול גם על המדינה, או אתם מדברים רק על עוסק מורשה?
יצחק וקנין: אני יכול לתת דוגמה מהימים האלה.
חנה טירי: תלוי באיזה כובע גובה המדינה.
יצחק וקנין: אפילו בקנסות של חניות.
יצחק וקנין: והמדינה לא מחזירה, וזה לוקח חודשים.
יצחק וקנין: אני מדבר על עצמי כרגע.
יצחק וקנין: ב-2000 הייתי סגן שר.
יצחק וקנין: לסגן שר יש נהג, וכנראה, הנהג חנה במקום אסור.
יצחק וקנין: אני מקבל דוח אחרי 10 שנים, כי הם שלחו אותו למשרד העבודה – אז, התמ"ת - וכנראה, המשרד לא ידע למי להפנות את הדבר.
יצחק וקנין: אני מקבל הביתה – כנראה, התעוררו אחרי 10 שנים – דוח, לפני שנה קיבלתי אותו.
יצחק וקנין: כתבתי מכתב: מעולם לא קיבלתי דוח כזה.
יצחק וקנין: בדקו, ובינתיים עשו לי עיקול על החשבון.
יצחק וקנין: אתם מכירים את המרכז לגביית קנסות.
יצחק וקנין: לא רציתי שבחשבות בכנסת פה יחשבו שהמדינה מעקלת אותי, ושילמתי.
יצחק וקנין: קיבלתי תשובה אחרי חצי שנה, שאכן טענתי צודקת, והחליטו לבטל את הדוח.
יצחק וקנין: כתבתי מכתב, צילמתי, שלחתי, כבר לפני ארבעה חודשים, רבותיי, ועד היום לא קיבלתי כלום.
יצחק וקנין: זו דוגמה.
יצחק וקנין: זה זועק לשמיים.
יצחק וקנין: המדינה לוקחת את מה שמגיע לה בדין, וזה צריך להיות כך, אבל לא יכול להיות שכשצריך להחזיר, אין עם מי לדבר.
יצחק וקנין: קחו זאת לתשומת לבכם, ואם לא, אביא חקיקה בנושא הזה.
אורי אריאל: אני שותף שלך.
אסף תכלת: בעניין הזה, יש ודאי תחומים מסוימים שהתחומים האלה מאורגנים, כמו החזרי מס, שגם אם לוקחים תקופה, כשמוחזר הכסף, ודאי מוחזר עם ריבית והצמדה, לפי חוק.
יצחק וקנין: לא רוצה ריבית והצמדה; תנו לי את מה שמגיע לי.
חנה טירי: חוק הגנת הצרכן עוסק ביחסים שבין עוסק לצרכן, וייתכן שכאשר עירייה גובה קנסות על חנייה, היא לא עושה את זה בכובע של עוסק במשמעות של חוק הגנת הצרכן, יכול להיות שזה צריך לבוא לתיקון חקיקה אחרת, שעוסקת בפעילות של העירייה כרגולטור, כמי שגובה קנסות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש גם חברות הביטוח, שמוחרגות מחוק הגנת הצרכן, וגם שם יש קטסטרופה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לספר סיפור אישי – עשיתי ביטוח – כשזה דרך האינטרנט, אולי יש לך סימוכין, אבל כשזה דרך הטלפון מול הסוכן, אתה מקבל הצעה, סגרת את הכול, ופתאום כשמגיעה אליך הפוליסה או החישוב של חברות האשראי, אתה מגלה שזה הרבה יותר ממה שסגרת, ואומרים לך אז: זה לא כולל את זה ולא כולל את זה, ולא אומרים לך את זה בעסקה הטלפונית.
אורלי לוי אבקסיס: לכן חובת ההקלטה פה צריכה להיות חוצה, וגם להכליל את חברות הביטוח – זה עלה משהו אישי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל היכולת של הצרכן להוכיח: לא זו העסקה שנסגרה, היא משהו שלא נמצא בידו.
אורלי לוי אבקסיס: היום חלק מהחברות מקליטות – לא בגלל חובת חוק – אבל הן אף פעם לא מעבירות את זה ללקוח; רק כאשר ההקלטה פועלת לטובתן, הן אומרות: יש לנו הוכחה, אבל כאשר זה הפוך, אף אחד לא מכריח אותם להוציא את ההקלטה ולתת אותה ללקוח.
אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק שלי מדברת, שעל סכום מסוים, שיקבע השר – אני לא מדברת, למשל, אם הזמנתי פיצה בטלפון, אם הזמנתי אותה עם זיתים או בלי – את הדברים האלה אפשר להחריג, אבל מסכום מסוים צריכה להיות חובת הקלטה כדי להבטיח שהלקוח ישלם את מה שהוא סיכם עליו, ולא יותר מכך.
יצחק וקנין: האם בזה התכוונת להציג את הצעת החוק שלך, ואת מסכימה לאחד אותה?
אורלי לוי אבקסיס: בהחלט, בתנאי שתהיה חובת הקלטה.
אתי בנדלר: אין חובת הקלטה, בהתאם להצעת הממשלה.
אורי אריאל: למה חברות הביטוח מוחרגות?
חנה טירי: הן לא מוחרגות; יש להן הסדר ספציפי.
חנה טירי: אני לא יודעת, הסדר ספציפי לעניין חובת ההקלטה, אבל יש המון הוראות צרכניות בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים, ביטוח, ואם רוצים שהוראה דומה כזו תהיה גם לגבי ביטוח, זה צריך להיות מתוקן בחוק הספציפי שלהם.
חנה טירי: זה לא שזה מוחרג כי חברות הביטוח יכולות לעשות מה שהן רוצות.
אורי אריאל: לא היתה טענה כזו.
אורי אריאל: אני רק שואל לגבי ההקלטה.
חנה טירי: אני לא מייצגת את חברות הביטוח.
חנה טירי: אני לא מייצגת את הרגולטור שמפקח על הביטוח, אני לא חושבת שהוא נמצא פה היום.
אורי אריאל: אתי, אפשר להכניס את נושא הביטוח, את ההקלטה, לחוק הזה?
אתי בנדלר: אתייחס לשני דברים: קודם כל, חוק הגנת הצרכן חל רק ביחסים שבין עוסק לצרכן, ויש הגדרות באותו חוק, מיהו עוסק ומיהו צרכן.
אתי בנדלר: ההגדרה של עוסק היא הגדרה מאוד רחבה.
אתי בנדלר: לעניין שאלתו של חבר הכנסת וקנין לעניין המדינה, עוסק הוא מי שמוכר נכס או נותן שירות דרך עיסוק, כולל יצרן.
אתי בנדלר: המדינה לובשת בעצם ככלל שני כובעים – יש לה סמכויות שלטוניות, ואז היא לא עוסק, כהגדרתו בחוק הגנת הצרכן.
אתי בנדלר: יש פעולות מסוימות שהיא עושה כעוסק.
אתי בנדלר: מיעוט פעולות, כלומר בהתקשרויות מסחריות שלה בעיקר, ואז היא עשויה להיות עוסק.
אתי בנדלר: ככלל, החוק הזה לא חל על פעולות שלטוניות, גביית קנסות ודאי, או הטלת קנסות וגבייתם היא בגדר סמכויותיה השלטוניות של המדינה.
אורי אריאל: זה נכון גם לעירייה?
אתי בנדלר: לעירייה יש מספר פעולות שהיא מבצעת, בין בעצמה ובין באמצעות תאגידים עירוניים, פעולות היכולות להיחשב כפעולות הנכנסות לכובע העוסק, למשל הפעלת משפחתונים או בריכות שחייה ודברים כאלה, אבל רוב הפעולות שלה הן אינן במסגרת הגדרת עוסק בחוק הגנת הצרכן.
אתי בנדלר: לשאלה השנייה, של הסכמי ביטוח ובנקאות, הרי שסעיף 39 לחוק הגנת הצרכן, עניינו בסייג לתחולה, והוא קובע מפורשות, שהוראות חוק זה לא יחולו על שירות הניתן בידי אחד מאלה: 1.
אתי בנדלר: תאגיד בנקאי כמשמעותו בחוק הבנקאות, שירות ללקוח; 2.
אתי בנדלר: מבטח או סוכן ביטוח כמשמעותם בחוק הפיקוח על עסקי ביטוח.
אתי בנדלר: בהקשר של שירותי צרכן או לקוח עם תאגידים בנקאיים או עם חברות ביטוח, יש חוקים ספציפיים – חוק הבנקאות, שירות ללקוח, וחוק הפיקוח על הסכם ביטוח - היום יש לזה שם אחר, ולכן ככל שרוצים שהוראות מקבילות יחולו באותם חוקים, צריך להציע הצעת חוק כדי להחיל עליהם, או לפחות, אפשר להרחיב את זה במסגרת הצעת חוק כזו כל עוד מכינים את זה לקריאה הראשונה, אבל כמובן, אז יהיה צורך בישיבה נוספת, לגבש את הצעה, ולהזמין את הגורמים הרלוונטיים לדיון כזה, כי אי-אפשר לעשות זאת בלא שהם נוכחים, בלא שאיש יודע על כך שהיתה כוונה להחיל עליהם את החובה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: ואם מדברים בזה לפני הקריאה הראשונה, ומעלים את זה לקריאה ראשונה, אפשר לדון בזה לפני שנייה ושלישית, כי זה לא יהיה נושא חדש, לא?
אתי בנדלר: הגבולות של לדבר ולהתייחס בדברי ההסבר כדי שלא יטענו אחר כך נושא חדש צריכים להיקבע בצורה סבירה וראויה.
אתי בנדלר: מדובר כאן בגופים שהחוק לא חל עליהם, בתיקון של חוקים אחרים לגמרי, לכן לרשום הערה בדברי ההסבר, שהוועדה תדון בחוקים אחרים לגמרי, אחרי הקריאה הראשונה- - -
אורלי לוי אבקסיס: עשינו את זה בוועדות אחרות, וזה היה בסדר.
אתי בנדלר: הניסיון שלי בכנסת – אני מכירה את הפרוצדורה, אבל עדיין לא ניתן לסכל את הרעיון של הגשת הצעת חוק פרטית, ולכתוב בדברי ההסבר כל מה שעולה על הדעת כדי לאפשר אחר כך פתח שאין לו כמעט גבולות לגבי מה שאפשר לעשות בהצעת חוק, בלי שההצעה פורסמה, בלי שהרעיון, מה את רוצה לעשות, בא לידי ביטוי בנוסח החוק לקריאה ראשונה.
אתי בנדלר: אפשר לעשות את זה בגבולות סבירים.
אורלי לוי אבקסיס: להחיל את זה על חברות הביטוח זה לא סביר?
אתי בנדלר: אפשר לעשות את זה, רק צריך לקיים דיון בנושא הזה.
אתי בנדלר: אפשר להכין נוסח מורחב כרגע, לקיים עוד ישיבה בהכנה לקריאה ראשונה, ואז גם המדינה תוכל לתת את דעתה למשמעויות של הנושא הזה, גם הרגולטורים שמפקחים על התאגידים הבנקאיים ועל חברות הביטוח לא נמצאים כאן, כי הגב' טירי, כאמור, ממונה על הגנת הצרכן והסחר ההוגן.
אתי בנדלר: יש המפקח על הביטוח במשרד האוצר, יש המפקח על הבנקים וכו', כלומר זו פרוצדורה רחבה יותר.
אתי בנדלר: זה לשיקול דעתכם.
אורי אריאל: בהתייעצות עם הנהלת הוועדה, יושב-ראש הוועדה, אני מבקש – אנחנו רוצים להכניס את זה, ומבינים שהדיון לא ייגמר היום.
אורי אריאל: ייקבע דיון נוסף, שיכלול גם את נושא הביטוח.
אתי בנדלר: אני מניחה שההזמנה תצא בהתאם, אבל אני כבר מבקשת מנציגי הממשלה להעביר את המידע הזה גם לגורמים אצלכם שמטפלים בחברות ביטוח ובתאגידים בנקאיים.
אסף תכלת: לעמדתנו, חובת הקלטה, שהיא חובה גורפת, יש לה משמעויות- - -
אתי בנדלר: אנחנו עדיין לא מדברים על היקף החובות שיחולו; מדובר, מה שייקבע, האם ייקבע- - -
אסף תכלת: לגופים ספציפיים?
אתי בנדלר: שייקבעו הוראות מקבילות לגבי תאגידים בנקאיים ולגבי חברות ביטוח.
אתי בנדלר: עכשיו מתעוררת השאלה לגופו של עניין, לגבי עצם חובת ההקלטה, שזו השאלה הראשונה.
אתי בנדלר: הצעת החוק שהגישה חברת הכנסת אורלי אבקסיס מדברת על חובת הקלטה.
אתי בנדלר: המדינה מתנגדת להטיל חובת הקלטה גורפת.
אתי בנדלר: עמדת המדינה, כפי שאני מבינה שהוסכם עם חבר הכנסת אורי אריאל, היא שככל שנעשית הקלטה בעסקאות מתמשכות, תהיה חובת הנגשת אותה הקלטה לצרכן- - -
אורלי לוי אבקסיס: אסור לוותר על החובה, כי היום כשאת מתקשרת אומרים: לצורך שיפור השירות אנחנו מקליטים חלק מהשיחות.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הם יכולים לומר: דווקא את השיחה הזאת לא הקלטנו.
אתי בנדלר: הסנקציה המוצעת היא שאם עוסק טוען שאין הקלטה, או שבדיוק היא הלכה לו לאיבוד, או כל מיני סיפורים כאלה, הוא לא יוכל לעשות שימוש כלשהו בהקלטה - היא לא תשמש ראיה לשום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש לו אינטרס לא לשחרר את ההקלטה, כשהיא לא עובדת לטובתו, אז השיחה הספציפית הזו לא הוקלטה.