GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דן הראל: בפסק הדין שיצא ביום רביעי בצהריים סוכם: א – שהשביתה איננה מוגדרת פוליטית אלא מעין פוליטית, ולכן לעובדים שמורה הזכות לקיים מהלכים ארגוניים; ב – בית-הדין הארצי לעבודה אושש את האמירות של בית-הדין האזורי לעבודה שההתנהלות הייתה לא חוקית, לא מידתית, פרועה וכולי; ג – שלח גם את העובדים, גם את ההנהלה ואת כולנו לפסק זמן עד 23.10.11, קרי עד אחרי חג סוכות, ובמסגרת הזמן הזאת אנחנו אמורים לקיים הידברות על מה שעומד על הפרק ולדווח לבית-הדין הארצי לעבודה.
דן הראל: כך שלמעשה אנחנו מצויים עוד פעם בשלב של מעין פסק זמן כפוי על-ידי בית-הדין.
דן הראל: מצד אחד, העובדים מנועים מצעדים ארגונים, ומצד שני, ההנהלה מנועה מלקדם את הנושא של מיקור החוץ.
דן הראל: אם רוצים לעשות שיבושים, צריכים ללכת לבית-הדין הארצי לעבודה ולבקש את אישורו.
דן הראל: בשורה התחתונה: אנחנו כרגע במעין פסק זמן.
דן הראל: עד 23.10.11.
דן הראל: כרגע, למיטב ידיעתי, אין מהלכים ארגוניים על-ידי העובדים ואין קידום של המהלכים על-ידי הנהלת הרכבת.
דן הראל: אנחנו עכשיו בדיוק בתיאומי לוחות זמנים מול ההסתדרות על שתיים או שלוש פגישות השבוע, כדי להתחיל את ההידברות שקבע בית-הדין הארצי.
דן הראל: אני מקווה שלא נחזור להשבתות פרועות כמו שהיו.
דן הראל: אני שותף לדעה שלך שהשבתות האלה פגעו מאוד קשה בציבור, ואנחנו גינינו אותן בכל פה.
דן הראל: אני מקווה שאנחנו נצליח – כמו שעשינו בנושא הבטיחות – למצוא איזושהי קרקע משותפת ולנוע קדימה.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אנחנו נמצאים עכשיו בשלב של הידברות בין כל הצדדים להשיג הסכמות עד תום פסק הזמן שהוסכם?
דן הראל: בעיניי זה לברר בדיוק מה כל צד אומר, איפה אנחנו עומדים עם הדבר הזה.
דן הראל: על השולחן יש מספר דברים משמעותיים: נושא אחד הוא הקנייה של חבילת אחזקה עם הקרונות.
דן הראל: הרכבת הולכת להצטייד בשלוש פעימות שכוללות בסך-הכול 215 קרונות של "דאבל-דק", שזה מהווה בערך הכפלת כמות המושבים ברכבת.
דן הראל: הדיון הוא מי יעשה לזה את האחזקה.
דן הראל: כוונת ההנהלה היא לקנות חבילת אחזקה מהיצרן של הקרונות האלה.
דן הראל: אני לא רוצה לפתוח את זה לדיון, כי אנחנו הולכים להתדיין על זה.
ישראל אייכלר: כמה יעלה ה"דיל" של התחזוקה עם החברה הזאת?
דן הראל: זה עדיין טרם משא ומתן, ומכיוון שבית-הדין אמר שכרגע לא מתנהל משא ומתן, אנחנו לא מקדמים את זה כרגע.
דן הראל: לדעת הנהלת הרכבת זה יעלה פחות מאשר לרכוש את האחזקה.
דן הראל: העובדים כמובן אומרים הפוך.
דן הראל: אבל אני לא רוצה להיכנס לזה כי זה לא נושא הדיון וגם כי לא ניהלנו משא ומתן ואין סכומים.
כרמל שאמה-הכהן: למה הגעתם בכלל למחלוקת בנושא מיקור החוץ?
כרמל שאמה-הכהן: למה אתם רואים צורך במיקור חוץ?
כרמל שאמה-הכהן: שהרכבת תתייחס לזה?
דן הראל: אפשר שהרכבת תתייחס, אני רק אגיד שהדבר הזה מקובל ברוב ארצות אירופה.
דן הראל: לטענת דו"ח שקראתי היום, ב-85% מחברות - - -
כרמל שאמה-הכהן: איזה דו"ח?
דן הראל: דו"ח של חברת "טאסק", חברה חיצונית.
כרמל שאמה-הכהן: מחקר שבוצע בהזמנת מי?
דן הראל: על פי הדו"ח - - -
גילה אדרעי: שיגידו של מי החברה.
גילה אדרעי: גם חשוב.
גילה אדרעי: מי שותף בחברה.
דן הראל: גילה, הוא אמר שלא תהיה פה מגבלה לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: תרשמי לך את הנקודה.
גילה אדרעי: זה חשוב.
דן הראל: זה כרגע לא משנה.
דן הראל: ברוב ארצות אירופה, לא משנה אם זה 85% או 75%, רוב החברות - - -
כרמל שאמה-הכהן: עובדות בשיטה הזאת?
דן הראל: עובדות כך שהן קונות חבילת אחזקה מהיצרן, כי היצרן הוא זה שמכיר הכי טוב.
דן הראל: אני לא רוצה להיכנס לדיון על זה, אני לא יודע בדיוק כמה זה עולה.
דן הראל: לדעתה של הרכבת ולדעת ה - - -
כרמל שאמה-הכהן: אני לא נכנס לפרטים, אבל האם יש לכם עמדה ברורה שלפיה מיקור החוץ עדיף כלכלית לרכבת מאשר תחזוקה פנימית?
דן הראל: לא רק כלכלית.
דן הראל: זה נוגע גם לעניינים של זמינות, שירות וכל הדברים האלה.
דן הראל: העובדים, מנקודת מבטם, חושבים אחרת.
דן הראל: על הרקע הזה העיצומים ועל הרקע הזה נשלחנו להידברות ולראות איך נצליח לקדם את העניין.
דן הראל: הנקודה המרכזית כרגע היא שאנחנו בפסק זמן.
דן הראל: אחרי שנתחיל לשבת עם ההסתדרות והעובדים, נגלה בדיוק איפה נקודות המחלוקת הגדולות.
דן הראל: יכול להיות שהן מאוד עקרוניות כמו שכולנו חשבנו; שהן שחור או לבן – אנחנו רוצים א', והעובדים או ההסתדרות לא מוכנים אלא רוצים ב'.
דן הראל: עניינית, הייתה החלטה של הממשלה, והייתה החלטה של הנהלת הרכבת.
דן הראל: כרגע הנושא הזה – אני לא רוצה להגיד "סוכל" – נעצר, בגלל ההשבתות וכל מה שקשור לזה, ואנחנו הולכים להתדיינות על התחום הזה.
דן הראל: זה פחות או יותר כדי לומר איפה הדברים מצויים כרגע.
דן הראל: ב-23.10 אנחנו נחזור לבית-הדין וניתן לו דו"ח.
גילה אדרעי: כל שבוע.
דן הראל: כן, כל שבוע אנחנו נותנים, ובסוף התקופה אנחנו צריכים לבוא ולהגיד איפה זה נמצא.
דן הראל: אני כולי תקווה שגם אם חילוקי הדעות יישארו בעינם, אנחנו לא נחזה עוד פעם במחזות שלא הוסיפו כבוד לא לעובדים של הרכבת, לא להנהלת הרכבת, לא למשרד ולא לאף-אחד בעם ישראל, אלא שנצליח למצוא דרך – וגם אם צריך לעשות עיצומים, שיעשו אותם בדרך שלא עולה על גבו של הציבור.
דן הראל: עד כאן מבחינתי.
כרמל שאמה-הכהן: עכשיו נעביר את הדיבור לוועד העובדים ואחרי זה נחזור להנהלת הרכבת.
כרמל שאמה-הכהן: כבוד יושבת-ראש הוועד גילה אדרעי, אני רוצה שתתייחסי גם לשאלה למה היה חשוב לשבש את פתיחת הקו בראשון לציון.
גילה אדרעי: להכול.
גילה אדרעי: קודם כל אני שותפה עם דן הראל לנושא הבטיחות.
גילה אדרעי: אני חושבת שהשר ביקש בטיחות, ואנחנו הצלחנו למפות את כל הנושאים האחרים ולהתעסק רק בבטיחות.
גילה אדרעי: הגענו להסכם בטיחות מצוין.
גילה אדרעי: נתנו למשרד התחבורה את כל הכלים האפשריים כדי שהבטיחות ברכבת תהיה מרבית.
גילה אדרעי: לנושאים האחרים התפנינו אחר-כך.
גילה אדרעי: ואחד הנושאים העיקריים הוא אחזקת צי נייד.
גילה אדרעי: כבר שלוש שנים אנחנו מנהלים התנהלות קלוקלת מול ההנהלה.
גילה אדרעי: זה מנשרים, זה מכתב למנכ"ל משרד התחבורה ולשר, וזה פניות.
גילה אדרעי: אנחנו מציגים עובדות.
גילה אדרעי: אין לנו כספים לחברת ייעוץ כמו "טאסק".
גילה אדרעי: חשוב לציין שהחברה הזאת היא בבעלות אורי יוגב, שהוא כרגע דירקטור ומחכה להיות יושב-ראש דירקטור ברכבת ישראל.
גילה אדרעי: היו לחברה הזו כמה דו"חות.
גילה אדרעי: פעם היא בעד, ולמחרת – כשהם צריכים להגיד משהו אחר – הם נגד.
גילה אדרעי: יש לי את כל הדוחות אצלי, וכשנצטרך נחשוף אותם.
גילה אדרעי: אז לבוא ולהגיד שחברת "טאסק" אמרה 85%, זה אפילו לא רציני לדיון הזה.
אריאל אבלין: גילה, אני לא בטוח שיש ביסוס למה שאת אומרת.
גילה אדרעי: יש ביסוס.
גילה אדרעי: יש לנו הכול כתוב.
אריאל אבלין: "טאסק", למיטב ידיעתי, לא בבעלותו של אורי יוגב.
גילה אדרעי: הוא שותף, לא אמרתי "בבעלות".
גילה אדרעי: יש לנו מסמכים שמראים את זה.
גילה אדרעי: הוא חתום למטה.
גילה אדרעי: אני רוצה להודות לך שיזמת את הדיון.
גילה אדרעי: כי אנחנו, עובדי הרכבת, מרגישים שאין לנו את הנישה לבוא ולהגיד את הדברים לאשורם.
גילה אדרעי: אנחנו לא מקורבים לחברי כנסת.
גילה אדרעי: יש איזו דיסאינפורמציה: אנחנו הגענו לעיצומים, באותו יום שראיתם את העובדים על המסילה, אחרי שניסינו הכול.
גילה אדרעי: וכשאני אומרת "הכול" – לא היה משהו שלא ניסינו.
גילה אדרעי: אם זה פניות בכתב, אם זה מנשרים, אם זה משא ומתן.
גילה אדרעי: במשך שלוש שנים אנחנו מגיעים לדיונים עד אמצע הלילה, ובדיונים כל הזמן מדברים איתנו על השלכות.
גילה אדרעי: בדיון האחרון ישב אריאל מטעם משרד האוצר ואמר לנו: אנחנו רוצים זמינות, אנחנו רוצים אמינות, אנחנו רוצים תחזוקה ברמה גבוהה.
גילה אדרעי: לא משנה שהמוסכים שלנו קיבלו ציונים מחברות בחוץ-לארץ כמוסכים הכי בטיחותיים וברמה הכי גבוהה.
גילה אדרעי: ואת זה לא חברה פרטית שלי אמרה, אלא חברה שהנהלת הרכבת הביאה.
גילה אדרעי: אמרנו לו: כל זה אנחנו נותנים לך בלי הסכם קיבוצי.
גילה אדרעי: כאילו חתום.
גילה אדרעי: לא מבקשים על זה לא תוספת ולא שום דבר.
גילה אדרעי: כל מה שביקשת יש לך, זה מה שאנחנו נותנים גם היום.
גילה אדרעי: לכן לבוא ולהגיד את זה, היה קצת ציני.
גילה אדרעי: אריאל התנגד, אמר: לא, לא, זה לא רק זה, יש דברים מעבר.
גילה אדרעי: ביקשנו שיעלה אותם על השולחן, אבל הוא לא הסכים.
גילה אדרעי: בגלל זה החלטנו לעשות מעשה – ב-15 לחודש הסתיים השקט התעשייתי, וראינו שבמשך שלוש שנים אנחנו מנהלים משא ומתן של חירשים ואילמים.
גילה אדרעי: אנחנו אומרים: לא רוצים השלכות, רוצים להראות לכם שאנחנו יותר זולים ב-30%.
גילה אדרעי: זה גם לא רציני, סליחה שאני אומרת את זה, שיושבים פה משרד האוצר ומשרד התחבורה ולא יודעים כמה "בומברדייה" רוצה.
גילה אדרעי: כי אני יודעת.
גילה אדרעי: ואם אני יודעת, אז גם הם יודעים.
גילה אדרעי: הם יודעים שאנחנו זולים ב-30%.
גילה אדרעי: ויותר לא רציני זה למהר לסגור איתם את העסקה, כי בהתחלה "בומברדייה" נתנה להם הצעה על קרונות - - -
כרמל שאמה-הכהן: מי קבע שאתם זולים ב-30%?
כרמל שאמה-הכהן: מאיפה הנתון הזה?
דן הראל: הוועד קבע.
גילה אדרעי: לא, לא, לא הוועד קבע.
גילה אדרעי: המנכ"ל שאל את סמנכ"לית כספים – ואם הוא יכחיש אתה זה, אני יכולה להביא עדים – הוא שאל אותה האם טענת הוועד לגבי 30% נכונה, והיא אישרה.
גילה אדרעי: היא יודעת בדיוק כמה זה עולה.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, הנהלת הרכבת רוצה ללכת ולשלם לחברה חיצונית 50% יותר.
קריאות: 30%.
כרמל שאמה-הכהן: 30% פחות זה 50% יותר.
גילה אדרעי: לפחות.
רוברט טיבייב: גם לי זה נשמע קצת מוזר.
גילה אדרעי: נכון, אבל מה לעשות, אנחנו חיים במדינה מוזרה.
כרמל שאמה-הכהן: על איזה היקף כספי מדובר בשנה?
גילה אדרעי: 450 מיליארד שקל לאורך חיים.
דניאל בן-סימון: ל-30 שנה אורך חיים.
גילה אדרעי: הם נתנו להם 20 שנה.
ישראל אייכלר: אמרת שאת יודעת מה הסכום שמנכ"ל משרד התחבורה לא רצה להגיד.
ישראל אייכלר: מה הסכום שהם רוצים לשלם לחברה ההיא?
דניאל בן-סימון: 125 אלף שקל לשנה לקרון.
גילה אדרעי: 125 אלף שקל לשנה לקרון.
כרמל שאמה-הכהן: כמה קרונות יש?
גילה אדרעי: 220.
דניאל בן-סימון: 250.
גילה אדרעי: - - - 250.
קריאה: 251.
גילה אדרעי: רק כדי לסמר את האוזן: הם רוצים לקנות עוד 54 כדי לדאוג שלקבלן יהיה "ספייר" במוסך.
גילה אדרעי: מה קורה היום?
גילה אדרעי: היום כשהמנכ"ל מצלצל לסמנכ"ל צי נייד ואומר: אני צריך זמינות של כל הצי, המנכ"ל שולט בזה ומוציא את כל הצי למסילה.
גילה אדרעי: מחר המנכ"ל ירצה שהחברה תוציא את הכול, החברה תגיד לו: מה העובדים שלי יעשו במוסך?
גילה אדרעי: ישחקו שש-בש?
גילה אדרעי: אז אנחנו כבר "דאגנו" – דאגנו במירכאות – שיהיה לחברה "ספייר".
גילה אדרעי: אבל עוד לא הגעתי לשם, תכף אגיע לשם.
גילה אדרעי: אין לנו שום בעיה עם הקנייה.
גילה אדרעי: אנחנו שמחים שהצי הנייד שלנו גדל, כי רמת הביקוש של הנוסעים גדלה.
גילה אדרעי: אבל חברת "בומברדייה" לא עושה אחזקה.
ישראל אייכלר: כמה קרונות?
גילה אדרעי: 251, כולל הקרונות "ספייר".
גילה אדרעי: מה שחשוב זה שהיצרן מייצר, הוא לא עושה אחזקה.
גילה אדרעי: היצרן בארץ הוא מנכ"ל החברה יוסי דסקל ושני עורכי דין.
גילה אדרעי: זו החברה בארץ.
גילה אדרעי: מה הוא עושה?
גילה אדרעי: הוא לוקח חברת בת שמתחילה לקלוט עובדים.
גילה אדרעי: אין בארץ בית ספר לרכבות, שמכין עובד לאחזקת צי נייד.
גילה אדרעי: מכינים אותם ברכבת: אנחנו קולטים טכנאי או הנדסאי; מצמידים אותו לעובד רכבת; עובד רכבת ותיק מכין אותו; ואחרי שלוש שנים הוא יכול לעשות אולי שני סוגי בדקים.
גילה אדרעי: אני לא רוצה להלאות אתכם במה שאנחנו עושים, אם תרצו אפרט גם על זה.
גילה אדרעי: מה שמצחיק הוא שעד שהם יקלטו את האנשים ויכינו אותם, הכול פתיר בלקלוט עוד 50 עובדים לצי הנייד.
כרמל שאמה-הכהן: בהנחה שכל מה שאת אומרת הוא נכון – שהם הולכים לעשות טעות קשה מבחינה כלכלית ומכל הבחינות – למה אתם לא נלחמים נגד הצעד הזה בכלים משפטיים אלא על גב הנוסעים?
גילה אדרעי: ניסינו.
כרמל שאמה-הכהן: אפשר עתירות.
כרמל שאמה-הכהן: הם הרי רשות מנהלית, הם חייבים לפעול בסבירות.
גילה אדרעי: אני שנה וחצי ועד, אין לי - -
כרמל שאמה-הכהן: אפשר לעשות לובי לעניין בכנסת.
גילה אדרעי: - - אין לי ניסיון ועדי, אני נעזרת המון בהסתדרות, ומה שהם אומרים לי אני עושה.
גילה אדרעי: אני פניתי לאורי יוגב בהתחלה, למרות שהוא עדיין לא קיבל מינוי בפועל ליושב-ראש דירקטוריון.
גילה אדרעי: זו גם איזו התנהלות ממושכת - - -
רוברט טיבייב: מי זה אורי יוגב?
כרמל שאמה-הכהן: הוא היה ראש אגף באוצר.
לאה ורון: הוא היה ראש אגף תקציבים.
אריאל אבלין: הוא היה ממונה על התקציבים והיום הוא יושב-ראש - - -
גילה אדרעי: הוא עוד לא.
אריאל אבלין: הוא דירקטור.
גילה אדרעי: הוא דירקטור שמחכה כבר יותר מ-8 חודשים - - -
רוברט טיבייב: אבל אומרים שכבר.
גילה אדרעי: אם אני אומרת לך, תסמוך עליי.
אריאל אבלין: אני מתקן: הוא משמש כיושב-ראש זמני.
גילה אדרעי: הוא לא.
גילה אדרעי: גם היועץ המשפטי אמר לו שהוא כנראה לא יקבל, אבל הוא עדיין שם.
אריאל אבלין: הוא חבר דירקטוריון – זה בטוח.
רוברט טיבייב: איך הוא קשור לעניין?
גילה אדרעי: הוא מחליט.
גילה אדרעי: הוא נסע אז לגרמניה וישב בעסקה הזאת.
גילה אדרעי: אצלנו בארץ הוא לא הופיע בדו"חות, אבל בדו"חות של "בומברדייה" הוא הופיע כאחד שהשתתף.
גילה אדרעי: הוא החליט כמה קונים, ואיזו רמה קונים.
גילה אדרעי: לא משנה, זה למקום אחר, הייתה כבר עתירה בבג"ץ.
ישראל אייכלר: סליחה רגע.
ישראל אייכלר: כשאני שומע את היושב-ראש, זה מזכיר לי את מה שבגין היה אומר.
לאה ורון: היושב-ראש לא שאל מי זה אורי יוגב.
רוברט טיבייב: אני שאלתי.
רוברט טיבייב: מודה.
ישראל אייכלר: זה בסדר.
ישראל אייכלר: בגין היה אומר: "כך חולפת תהילת עולם.
ישראל אייכלר: " אדם שהיה בעל הבית של המדינה לפני פחות מעשור, והיום שואלים מי זה.
כרמל שאמה-הכהן: בעל הבית של המדינה זה העם.
גילה אדרעי: יפה, אהבתי.
רוברט טיבייב: בגלל זה שאלתי.
גילה אדרעי: מה שקרה זה שאנחנו סיימנו ב-15 לחודש את השקט התעשייתי, אחרי הרבה זמן.
גילה אדרעי: אני אומרת לכם שלא הייתה פינה שלא הגענו אליה, ושלא ניסינו להרים את הבעיה הזאת ולהגיד: חבר'ה, תפסיקו לדבר איתנו על השלכות.
גילה אדרעי: איך קוראת לזה כבוד השופטת נילי ארד – היא אומרת: אל תעשו שימוע, תעשו התייעצות.
גילה אדרעי: בהתייעצות אתה לא בא סגור ואומר: חבר'ה אני החלטתי, אני רוצה לדבר איתכם על השלכות.
גילה אדרעי: "התייעצות" אומרת: חבר'ה, בואו תפתחו בפנינו את כל הקלפים ואנחנו נפתח בפניכם.
גילה אדרעי: הם כל הזמן אמרו לשופטת בבית-המשפט: מהר, מהר, החברה לא תספיק להתארגן.
גילה אדרעי: זה קוריוז.
גילה אדרעי: מה יש לה להתארגן?
גילה אדרעי: אין לה אנשים; היא עדיין לא נתנה להם מפרט טכני; כבר שנתיים הם במשא ומתן איתם; ואין להם מוסכים.
גילה אדרעי: היחידה בארץ שיש לה מוסכים עם מסילה זו רכבת ישראל.
גילה אדרעי: מה קורה?
גילה אדרעי: ממשלם המיסים הקמנו מוסך בבאר-שבע שיהיה מוכן כנראה לקראת סוף 2014.
גילה אדרעי: זה מוסך שעובדי הרכבת מייחלים לו כמעט 60 שנה.
גילה אדרעי: אנחנו עובדים מאוד בצפיפות, מאוד בסכנה לעובדים שלנו.
רוברט טיבייב: לא מסתדר לי – הכיוון הוא הפרטה?
גילה אדרעי: כן, כן.
גילה אדרעי: מסתדר לך מצוין בינתיים.
גילה אדרעי: ואז באנו ואמרנו להם: חבר'ה, זה המוסך שלנו, אתם הולכים לתת אותו ל"בומברדייה"?
גילה אדרעי: אנחנו חיכינו לו 60 שנה.
גילה אדרעי: ובינתיים – עד 2014 – איפה הם יעבדו?
גילה אדרעי: "בלוד," שזה מוסך שלנו.
גילה אדרעי: בתעלה אחת יהיה עובד רכבת דור ב' או דור א' ובתעלה השנייה יהיה עובד קבלן של חברת בת של "בומברדייה".
גילה אדרעי: על דברים כאלה אני כוועד לא יודעת לשבת ולהתדיין.
גילה אדרעי: אני יכולה לדבר על מבנה ארגוני, אני יכולה לדבר על עלויות.
גילה אדרעי: אם יאמרו לי שאני לא טובה - -.
גילה אדרעי: המנכ"ל גם עמד בפני כבוד השופטת ואמר: "עובדים מצוינים.
גילה אדרעי: " אני יכולה לדבר על אמינות, על זמינות, על בטיחות.
גילה אדרעי: בכל הפרמטרים האלה חטיבת נייד - -.
גילה אדרעי: בנושא של איחורי הרכבת, מתוך 100% היא 0.03%.
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי את הנתון הזה, תסבירי אותו.
גילה אדרעי: כשבאים ואומרים: אתה לא יעיל, אתה גורם לי פקקים, אתה גורם לי לאי זמינות - - -
כרמל שאמה-הכהן: לחטיבת התחזוקה שלכם?
גילה אדרעי: בדיוק.
גילה אדרעי: אני לא יושבת בוועדת דיוק, אלו פרמטרים שחשופים לכולנו.
גילה אדרעי: אם לוקחים 100% אחריות לעיכוב הרכבת, לחטיבת הנייד, שעושה את התחזוקה, יש 0.03% אחריות.
גילה אדרעי: אז מבחינת עבודה ותפוקה אנחנו צריכים לקבל בונוסים, ולא שאנחנו מקבלים.
גילה אדרעי: 10 שנים אנחנו קולטים ציוד.
גילה אדרעי: קלטנו למשל את "סימנס", הקרונות הכחולים.
גילה אדרעי: הנהלת הרכבת שאלה את "סימנס" כמה זמן ייקח להם לתחזק את ה"סימנס" שקנתה מהם.
גילה אדרעי: "סימנס" ענו לה: 68 עובדים.
גילה אדרעי: כמה עובדים ברכבת ישראל מתחזקים את כל המערך של "סימנס"?
גילה אדרעי: שמונה.
גילה אדרעי: אז כשאתה בא לפרק אותי, לפחות תבוא עם נתונים שיכבדו אותנו.
גילה אדרעי: עובדים שנותנים באמת - -.
גילה אדרעי: כשחברת "בומברדייה" נתנה לנו אחריות בקנייה הראשונה – רק שתבינו: כשהוא אומר לך שאנחנו קונים ציוד, זה אותו ציוד שאנחנו מתחזקים היום.
גילה אדרעי: אנחנו לא צריכים מישהו שילמד אותנו לעשות את זה.
גילה אדרעי: אלה אותם "דאבל דק" שקנינו ב-2000, אותו ציוד, אחד לאחד.
גילה אדרעי: כשהוא בא ואומר לי: אני נותן לו הפעם רק שנתיים אחריות – כשקנינו ב-2000 קיבלנו 3 שנים אחריות.
גילה אדרעי: אי אפשר כל הזמן להתכופף בשביל אותו קבלן.
גילה אדרעי: שנת אחריות זה המון כסף על כל קרון.
גילה אדרעי: ויתרו להם.
גילה אדרעי: ויתרו להם כדי שהם יוכלו להרוויח על האחזקה.
גילה אדרעי: כשאני באה ואומרת שאני יודעת לתחזק את הקרונות האלה, ויש לי את המוסכים, ויש לי את הידע, ואני יותר זולה, ואני יותר בטיחותית ויותר מקצועית - -.
גילה אדרעי: גם האינטרס של המדינה הוא שהידע הזה לא יהיה אצל חברה חיצונית, שבזמן המלחמה ברחה מהפחד של הטילים וטסה במטוס והשאירה את עובדי הרכבת, שלא היו להם חדרי הגנה.
גילה אדרעי: ביקשו מאיתנו לרדת, ירדנו, ושמונה מהחברים הכי טובים שלי נהרגו.
גילה אדרעי: כי הם ירדו כדי להוציא רכבות לאזרחי מדינת ישראל כדי שיוכלו לנוע מהצפון דרומה.
גילה אדרעי: אז כשבאים ואומרים לי שדווקא לחברה הזאת, דווקא לחברה הזאת - -.
גילה אדרעי: וגם אם יגידו לכם שהם נותנים שנתיים אחריות, בזמן האחריות אנחנו עושים בדקים ונזקים, שזה לא כלול בההצעה שהם יקבלו עוד מעט מ"בומברדייה", הצעה שהם כאילו לא קיבלו עדיין.
גילה אדרעי: יש קרונות IC.
גילה אדרעי: IC זה אדום-כחול.
גילה אדרעי: אלה אותם קרונות שנשרפו, אם אתם זוכרים.
גילה אדרעי: הקרונות האלו נשלחו לחברת "בומברדייה", כי אנחנו לא נוגעים בגוף.
גילה אדרעי: זה כמו אוטו – כשאתה הולך למוסך ויש תאונה של הגוף ובעיה של שיווי משקל על המסילה, אנחנו לא לוקחים אחריות, יש אחריות יצרן.
גילה אדרעי: שלחנו אותו ל"בומברדייה", הלחימו אותו, חזר הקרון, וכל מה שהם עשו קרס על מיכל הדלק.
גילה אדרעי: יש לי פה את הדוחות.
גילה אדרעי: פעמיים התאונות קרו בגלל חברת "בומברדייה", אבל הנהלת הרכבת השמיצה את עובדי הרכבת דאז.
גילה אדרעי: אני חייבת לציין "דאז", לא המנכ"ל שיושב כאן כרגע.
גילה אדרעי: וכשאנחנו פנינו – יושבת פה הדוברת, היא גם הייתה שותפה – וביקשנו שיֵצא מכתב שמגנה את ההשמצות – הרי העובדים לא עשו בכלל את התחזוקה – יָצא המכתב, ואורי יוגב עצר אותו.
גילה אדרעי: הוא אמר: לא, לא, לא, זה לא מתאים לי.
גילה אדרעי: שלחו לי היום מצגת שבה ילד שואל את אימא שלו איך עושים הפרטה.
גילה אדרעי: היא אומרת: מכפישים את העובדים, מייבשים אותם בחלקים, לא קולטים עובדים לצי הנייד כבר עשר שנים למרות שיש החלטה בדירקטוריון לקלוט.
גילה אדרעי: זה לא בגלל הקרונות החדשים שמגיעים, אלא כי עשר שנים לא נקלטים עובדים.
גילה אדרעי: זה כי מהנדסים לא רוצים להגיע לרכבת ישראל כדור ב' בשכר כזה ש-6 שנים עובד לא מרגיש שהוא מקבל דרגה.
גילה אדרעי: את כל המכלול הזה אנחנו מביאים הכי פתוח והכי ישר בפני ההנהלה, ואומרים להם: חבר'ה , אנחנו שותפים שלכם, אנחנו שותפים שלכם.
גילה אדרעי: 60 שנה פיתחנו את רכבת ישראל, אז למה אנחנו לא שותפים עכשיו לצמיחה?
גילה אדרעי: הם אומרים לנו: ככה.
גילה אדרעי: זאת הייתה התשובה: ככה, זה לא לשולחן הזה.
גילה אדרעי: הילדה שלי בכיתה ז'.
גילה אדרעי: מכיתה א' היא יודעת ש"ככה" זו לא תשובה.
רוברט טיבייב: את אומרת דברים קשים.
גילה אדרעי: אני אומרת דברים כואבים.
גילה אדרעי: לפעמים אני גם לא נרדמת בלילות.
גילה אדרעי: מאוד כואב לי שאני צריכה לבוא לפה.
גילה אדרעי: אני לא יודעת למה זה היה צריך להצטייר שעובדי הרכבת עשו שביתה לא יפה, כי אנחנו לא.
גילה אדרעי: אנחנו התרענו, אמרנו שאנחנו מאחרים את הרכבות, פיצינו את כל האזרחים בכרטיסים, ביקשנו מהנהלת הרכבת להוציא פרסום שיגיד שהרכבות הזאת והזאת לא יוצאות.
גילה אדרעי: שיחקנו לידיהם.
גילה אדרעי: חשבנו שהם שותפים שלנו.
גילה אדרעי: זו בורות שלי, כי אני לא הרבה זמן ועד עובדים.
גילה אדרעי: בפעם הבאה זה לא יקרה.
גילה אדרעי: היה להם נוח כשפנו לסמנכ"לית כספים ואמרו לה: למה אתם לא הולכים לבית-הדין לעצור אותם?
גילה אדרעי: זה התאים להם, הם ידעו שבאיזשהו שלב יהיה צוואר בקבוק והרכבות יעצרו.
גילה אדרעי: לא כי הנהג עצר את הרכבת על המסילה, אלא כי ה"סימנור" האדום – שזה כמו רמזור – עצר אותה.
גילה אדרעי: אסור לו לנסוע, כי הוא יכול להתנגש אם הוא ימשיך לנסוע.
גילה אדרעי: אמר את זה סמנכ"ל נוסעים בבית-הדין: הוועד לא היה אחראי לזה שהרכבת עמדה על המסילה.
גילה אדרעי: היה לו אות לעמוד, אז הוא עמד.
גילה אדרעי: הנהג יודע את החוקים, בשביל זה עשינו הסכם בטיחות.
ישראל אייכלר: השאלה מי עשה את האות לעצור?
דן הראל: עשה את זה האיתות בהוראת הוועד.
גילה אדרעי: האיתות אוטומטי.
גילה אדרעי: האיתות עושה את זה אוטומטית: כשהוא קורא רכבת על המסילה, הוא עוצר, כי הוא יודע שהרכבת הבאה מגיעה.
גילה אדרעי: אחרת הייתה התרסקות.
רוברט טיבייב: לא אמרו לכם בפירוש שהולכים להפרטה?
גילה אדרעי: לא.
גילה אדרעי: אף פעם לא.
דן הראל: אני יכול להגיד רגע משהו?
דן הראל: ישבתי בשקט הרבה זמן.
גילה אדרעי: רגע דן, עוד לא סיימתי.
גילה אדרעי: אמרת לי "תרשמי", זה תופס גם עליך.
דן הראל: תודה, גילה.
גילה אדרעי: מה שאנחנו רוצים להגיד לכם זה שהשביתה הזאת – בעצם זאת לא הייתה שביתה, אלא עיצומים, הרי לא השבתנו לגמרי.
גילה אדרעי: אלו היו עיצומים שלא הייתה לנו ברירה, לא היה לנו מי שידבר, לא היה לנו.
גילה אדרעי: ישבנו, ויושב-ראש איגוד התחבורה אומר לו: יש לך, כל מה שמנית יש לך.
גילה אדרעי: אנחנו לא רוצים שקל.
גילה אדרעי: אתה יודע מה?
גילה אדרעי: עוד יותר: בעלות שעולה לך "בומברדייה" עובדי הרכבת יעשו.
גילה אדרעי: כמה עובדי "בומברדייה" צריך לקלוט?
גילה אדרעי: "100" הם אומרים.
גילה אדרעי: ואני אומרת לכם שבין 50 ל-60 עובדי רכבת יספיקו לתהליך.
גילה אדרעי: אני יודעת את זה, ואתם יכולים לבדוק אותי, אני אף-פעם לא אומרת נתון שהוא לא מגובה.
כרמל שאמה-הכהן: גילה אדרעי, אבל מילא עיצומים ושיבושים, מה הסיפור של הדבר המכוער הזה בראשון לציון?
כרמל שאמה-הכהן: איפה שיקול הדעת?
גילה אדרעי: תראה, הבת שלי בוגרת בית ספר "ריאלי".
גילה אדרעי: על המשולש בבית ספר כתוב "הצנע לכת", והיא באמת יצאה כזאת, ככה מחנכים אותם, "הצנע לכת".
גילה אדרעי: אני תמיד אומרת שגם אם המבוגר האחראי יושב באולימפוס, הוא צריך לרדת ממנו.
גילה אדרעי: הרכבת רתחה אש וגופרית: כל העובדים ממורמרים; סידורי עבודה; נפתח קו חדש.
גילה אדרעי: אני יכולה להגיד "כבוד השר כרמל?
גילה אדרעי: "
כרמל שאמה-הכהן: אני לא שר.
רוברט טיבייב: כן, כן, אפשר.
רוברט טיבייב: יהיה משבר קואליציוני.
גילה אדרעי: לפעמים אני עושה תפקיד של הנהלה.
גילה אדרעי: נפתח קו חדש.
גילה אדרעי: לפני הפתיחה פונים להנהלה ואומרים להם: חבר'ה, אי אפשר לפתוח את הקו – לא שדרגתם מנהלי תחנות; לא פיציתם נהגים; סידורי עבודה לפי הסכם עבודה הם רק 42.5 שעות, שבע שעות לילה; סידור עמוס ודחוס; אל תעשו את זה.
גילה אדרעי: לקחנו שישה נהגים מהמטענים והסבנו אותם לנהגי נוסעים.
גילה אדרעי: חוסר במטענים; המטענים קורסים; כל הלילה נמצאים בתוך הקטר, כי אנחנו נותנים תמיד זמינות לנוסעים ומשאירים את נהגי המשא בתוך הקטר כי הם כאילו פחות חשובים.
גילה אדרעי: את כל זה הצפתי.
גילה אדרעי: כתבתי מכתבים וכאילו אני - - -
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, הפיצוץ של הקו בראשון לציון לא קשור למיקור חוץ?
גילה אדרעי: לא קשור.
כרמל שאמה-הכהן: זה מאבק אחר.
גילה אדרעי: יש לנו סכסוך עבודה נפרד על זה, וגם עליו הם החליטו "לשים פס".
גילה אדרעי: כל מה שאנחנו מבקשים – "אתם לא קובעים".
גילה אדרעי: באתי להנהלת הרכבת ואמרתי - - -
רוברט טיבייב: כמה עובדים ברכבת?
גילה אדרעי: 2,000.
רוברט טיבייב: זה צבא.
גילה אדרעי: שדות התעופה הם יותר צבא מאיתנו.
גילה אדרעי: נמלי הים הם יותר צבא מאיתנו.
גילה אדרעי: אני חושבת שאנחנו צבא קטן ואיכותי.
ישראל אייכלר: זו מיליציה, זה לא צבא.
רוברט טיבייב: יש שם כנראה מפקדים חזקים.
כרמל שאמה-הכהן: אפשר למדוד את זה בנתונים אובייקטיביים.
כרמל שאמה-הכהן: כמה עובדים יש פר-נוסע או נסועה ביחס לעולם.
גילה אדרעי: אנחנו מעטים מאוד.
גילה אדרעי: הכי יעילים בעולם.
גילה אדרעי: אין לי בעיה שתבדוק, ואני אקלוט כמו שיש בעולם.
גילה אדרעי: יותר מזה אל תיתן לי כלום, בסדר?
גילה אדרעי: עם זה אין לי שום בעיה.
גילה אדרעי: לבוא ולהגיד ש-85% בעולם הם במיקורי חוץ, זה גם לדבר סתם.
גילה אדרעי: אלופת ההפרטות, מרגרט תאצ'ר, הפריטה את הנושא הזה בבריטניה והלאימה הכול חזרה.
גילה אדרעי: מספיק לראות את הסרט "סיפורים במסילה" כדי להבין לאיזה כאוס אנחנו יכולים להיכנס: אחד נלחם בשני; אין אימא אין אבא; הסכמי עבודה אחרים לכל אחד; התמרמרויות; חלקי חילוף זולים.
גילה אדרעי: הוא לא בא להיות פה פילנתרופ, הוא בא להרוויח.
גילה אדרעי: את כל זה אנחנו אומרים, אבל אף-אחד לא מקשיב לנו.
גילה אדרעי: מכתבים לשר ולמנכ"ל – לא עוזר.
גילה אדרעי: יושב משרד האוצר - - -
רוברט טיבייב: עוזר או שהוא לא חוזר?
גילה אדרעי: הוא לא חוזר.
גילה אדרעי: הנה, יושב פה מנכ"ל משרד התחבורה, שיגיד אם הוא לא קיבל ממני מכתב.
גילה אדרעי: פתחתי אתר באינטרנט והעליתי בו את כל המכתבים.
גילה אדרעי: אמרתי אולי השרים יקראו, אולי מישהו יעזור לי מבפנים, כי יש לי מגרעה – אני לא פוליטית.
גילה אדרעי: יכול להיות שאני לא במגרש הזה מספיק זמן.
רוברט טיבייב: זאת הטעות.
גילה אדרעי: אני רק שנה וחצי, אני לומדת.
גילה אדרעי: אז פניתי אליו בתום לב, כי אני תמיד אומרת שצריך לבוא בתום לב.
רוברט טיבייב: אמרתי בציניות.
גילה אדרעי: בסדר, אז אין מה לעשות.
גילה אדרעי: אם השר יודע שכל הרכבת נשרפת, ושסידורי עבודה הם לא סידורי עבודה - -.
גילה אדרעי: הרי רצית בטיחות.
גילה אדרעי: אתה יודע מה הפרדוקס?
גילה אדרעי: כשהשר בא ואומר: אני רוצה בטיחות, הוא בא לגזור סרט ולהגיד שנרדמים בקטר.
גילה אדרעי: אז מי המבוגר האחראי?
גילה אדרעי: אני?
גילה אדרעי: יושבת-ראש ועד העובדים?
גילה אדרעי: אין שום בעיה – אם אני המבוגר האחראי, לא ייפתח הקו לראשון לציון.
גילה אדרעי: דיברתי עם יושב-ראש האיגוד עד ארבע בבוקר.
גילה אדרעי: הוא התחנן, אמר לי: גילה, הם לא יבינו אותך.
גילה אדרעי: אמרתי לו: אבי, אני נחנקת, אני צועקת הצילו ככה.
גילה אדרעי: לפעמים בן-אדם לא רוצה לקפוץ מהבניין, הוא עולה ואומר: אני קופץ, רק בשביל שיהיו למטה אנשים שיקשיבו לו.
גילה אדרעי: זה היה אקט מחאה.
גילה אדרעי: חבר'ה, אף-אחד לא הקשיב לנו.
כרמל שאמה-הכהן: מה המחלוקת עם יושב-ראש ההסתדרות בעניין הזה?
גילה אדרעי: סליחה?
כרמל שאמה-הכהן: אני הבנתי שיושב-ראש ההסתדרות חולק עליכם בנושא הזה.
גילה אדרעי: חד וחלק – לא.
כרמל שאמה-הכהן: הוא מגבה אתכם?
גילה אדרעי: כמובן.
אבי אדרי: מחלוקת הייתה אולי בעניין הצווים.
אבי אדרי: מרגע שניתנו הצווים יושב-ראש ההסתדרות כינס את כולם ואמר: צווים מכבדים, נקודה-רות-סוף.
אבי אדרי: זאת הייתה המחלוקת היחידה.
גילה אדרעי: אני רוצה שתבינו משהו לגבי ראשון לציון.
גילה אדרעי: אולי זה נראה טוב בעיתונים, ואולי זה מאוד יפה שהשר גוזר ויש בורקסים וענבים, ולא אכפת - - -
רוברט טיבייב: גם את זה צריך, דרך אגב.
גילה אדרעי: אני בעד.
גילה אדרעי: אנחנו בעד – כל פיתוח נעשה על-ידינו.
גילה אדרעי: מי סלל את המסילה?
גילה אדרעי: מי עשה את האיתות?
גילה אדרעי: מי הביא לשם מנהל תחנה ואמר לו שבינתיים יֵשב שם, לא משנה אם הוא יקבל לילה או לא יקבל לילה?
גילה אדרעי: אנחנו נותנים את ההוראה.
גילה אדרעי: אנחנו לא עושים בלגאנים.