GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אייל ליפשיץ: חוק האנג'לים הוא חוק חשוב והוא חלק חשוב מפיתרון הבעיה של השקעות בשלבים מוקדמים.
אייל ליפשיץ: גם חוק המוסדיים הוא חשוב, זה יעזור לקרנות שתגייסנה כסף לגייס אותו ביתר קלות.
אייל ליפשיץ: אנחנו הגענו לכאן היום כי יש לנו בעיה עכשיו ואנחנו לא יכולים לחכות שכלים כאלה, גם אם הם חשובים, יופעלו ובסופו של דבר דרכם בעוד שנתיים-שלוש ייכנס עוד כסף חדש למערכת.
אייל ליפשיץ: זה יהיה מאוחר מדי בשביל כ- 85 חברות, 90 חברות, שבוגרות את החממות במשך כל שנה.
אייל ליפשיץ: ורק רבע מתוכן מצליחות לגייס עוד כסף.
אייל ליפשיץ: אנחנו מדברים כל הזמן שאנחנו רוצים לראות כאן בארץ חברות גדולות, חברות שמפעילות הרבה עובדים, חברות שמייצאות.
אייל ליפשיץ: הצד השני של המשפך הוא הכרחי כדי שתהיינה חברות גדולות ומה שאנחנו עושים כאן בידיים, זה כבר שנה וחצי שאנחנו מדברים על זה, אנחנו גודעים את הענף שממנו תצמחנה בסופו של דבר חברות גדולות.
אייל ליפשיץ: אם לא יקומו חברות, אם החברות האלה לא תצלחנה לעבור את החלק, את ההתחלה של הבנייה שלהן, הן לא יהיו חברות גדולות.
אייל ליפשיץ: ולא יעזור אחר-כך להשקיע המון כסף, מאות מיליונים, כי לא יהיה במה.
אייל ליפשיץ: ולכן, צריך לעשות ולעשות עכשיו.
אייל ליפשיץ: והכלים שעליהם מדברים הם, צריך להפעיל אותם עכשיו וקודם כל זו שנה שלישית, היוון שיוסי מדבר עליו, והם 85% תמיכה, לא פחות.
אייל ליפשיץ: כי הכלי של 50% תמיכה הוא קיים, למרות שמשתמשים בו עכשיו קצת יותר מאשר בעבר, כי אנחנו מאוד לוחצים על החברות להשתמש בכלי הזה, עדיין זה לא הרבה.
אייל ליפשיץ: כי בעצם, זה מאוד דומה לתמיכת מדען רגיל.
אייל ליפשיץ: השיעורים הם לא יותר גדולים משמעותית.
אייל ליפשיץ: ולכן, מה שצריך לעשות זה לתמוך בחברות ב- 85% תמיכה.
אייל ליפשיץ: קודם כל.
אייל ליפשיץ: אנחנו הצענו שזה יצא מתוך אותו תקציב של החממות, שאפילו אם זה יגיד שעכשיו צריך להפעיל פחות חברות חדשות, אנחנו, הזכיינים של החממות, מוכנים לתקופה מוגבלת, שנוכל להקים פחות חברות.
אייל ליפשיץ: אנחנו מוכנים לזה.
אייל ליפשיץ: אבל חבל על החברות שקמו.
רוברט אילטוב: על איזה תקציב מדובר?
רוברט אילטוב: על איזה סכום מדובר, בעצם?
אייל ליפשיץ: יוסי, בבקשה.
יוסי סמולר: מדובר על עשרות מיליוני שקלים, פחות מ- 50.
אסתי פשין: כדי שכולם יעשו שנה שלישית.
אייל ליפשיץ: לא שכולם, שאותה משרה.
רוברט אילטוב: בטח בעצמם, לא כולם.
יוסי סמולר: לא, גם לא נכון להשקיע בכולם משום שלא כולן ראויות לזה.
יוסי סמולר: אבל אני מדבר על המכסה הקיימת, שדיברתי עליה מקודם, שהיא כבר מבוצעת כיום, רק עם דיפרנציאציה ושיעור השתתפות יותר גדול.
אייל ליפשיץ: עם אחוז תמיכה של 85%, זה מה שצריך.
רוברט אילטוב: זאת אומרת, ההפרש הזה.
אייל ליפשיץ: אני עוד לא מדבר על 85%, אני עשיתי שם דיפרנציאציה, 85% זה לחברות עם רמת סיכון יותר גבוהה וזה הולך וקטן וזה הולך וקטן.
רוברט אילטוב: השאלה שלי היא כזאת.
רוברט אילטוב: אני רוצה למקד אותה יותר מדויק.
רוברט אילטוב: ההבדל בין 50% ל- 85% זה כמה עשרות מיליוני שקלים או שזה הרבה פחות?
אייל ליפשיץ: לא לא, זה עשרות מיליוני שקלים.
רוברט אילטוב: אפשר יהיה להעביר אחר-כך לוועדה נתון יותר מדויק?
אייל ליפשיץ: בוודאי.
רוברט אילטוב: כי אם זה 20 מיליון שקל או שזה 45 מיליון שקל, זה משמעותי ומהותי.
רוברט אילטוב: על 20 אפשר כנראה לדבר, על 45 זה קצת יותר קשה.
אייל ליפשיץ: תראה, במודל שאני לקחתי, שהוא מודל ביניים, שמדבר על 85% רק לביוטכנולוגיה ומסלול PMA שזה מסלול מכשור רפואי עם רגולציה יותר מורכבת ו- 75% למכשור רפואי, 65% לקלינטק ו- 50% לשאר, מדובר על סדר גודל של 30 מיליון שקל.
אייל ליפשיץ: אם תלך על מה שמציע אייל פה, לתת לכולם 85%, אז אני חושב שגרוסו מודו זה עשוי להגיע ל- 50 מיליון שקל, אבל זה לא יהיה פתאום משהו מעבר לזה.
אייל ליפשיץ: זו הערכה גסה, אבל אפשר כמובן לחשב את זה.
רוברט אילטוב: אייל, השאלה שהפניתי לפני כן ליוסי, האם יש לכם מידה על הצלחות של המשכי גיוס לחברות שהמשכתם שנה שלישית ומהם הנתונים?
ליאור שחורי: אולי אני אקח את השאלה הזאת, אני לא חושב, יותר מכמה עשרות בודדות של חברות, שהשתמשו במסלול, הוא יחסית חדש.
ליאור שחורי: ואנחנו בין החממות הראשונות, אנחנו בעצם הראשונים שהפעלנו את המסלול הזה.
ליאור שחורי: אני יכול להגיד לך שאצלנו, בסך-הכל, זה הופץ על Incentive, בבעלות של פרג אינוונצ'רס ואריאל.
ליאור שחורי: אנחנו הפעלנו את זה, בין הראשונים והגענו כבר לארבע חברות, שמתוך הארבע חברות האלה, הוותיקות יותר, אחת סיימה ניסוי קליני, שזה בלי השנה ג' הזאת היא לא היתה מצליחה לעשות את זה, שהניסוי הקליני אני מתכוון לפיילוט, של לא הרבה חולים, אבל להראות אינדיקציה חיובית ועכשיו קיבלנו Term sheet מקרן זרה להשקעה בחברה.
ליאור שחורי: בלי זה, אני יכול להגיד לכם שזה לא היה קורה.
ליאור שחורי: זה אחד.
ליאור שחורי: חברה נוספת שיש לנו, היא עדיין בשלבים, היא עדיין בשלב של החממה, אבל היא הצליחה לגייס מיליון דולר, שזה לא יחזיק אותה להרבה זמן, אבל גם כן, אתו אנחנו נצליח להגיע לניסוי בסדר גודל של 20 חולים וזה כבר מראה תוצאות טובות, ויש עוד שתיים בשלב מוקדם יותר, שלאחת זה יאפשר ניסוי קליני ולשנייה יאפשר להגיע להוכחת היתכנות עם ייצור גרסה ראשונה של המוצר.
ליאור שחורי: אז אני חושב שזה מאוד מאוד משמעותי, הסכום הזה, ומוקדם מדי אם נסתכל על סטטיסטיקה, לא יהיו הרבה חברות שהגיעו לסוף התקופה, ואפשר לדעת אם זה הצליח.
ליאור שחורי: מאצלנו, מהנתונים שלנו, אני יכול להגיד שזה עשה הבדל משמעותי.
רוברט אילטוב: אייל, אתה רוצה להמשיך, או שסיימת?
אייל ליפשיץ: אני רוצה רק לסכם ושוב להדגיש נקודה שהיא חשובה.
אייל ליפשיץ: אנחנו מוכנים שבינתיים נכניס פחות חברות חדשות לחממה, ושחברות תקבלנה בשנה ג' שיעור תמיכה של 85%.
אייל ליפשיץ: זאת אומרת, אנחנו מוכנים שבשלב ראשון זה ייעשה אפילו מתוך התקציב הקיים, כדי שנוכל להפעיל את התוכנית הזאת מייד.
רוברט אילטוב: תראו, חברים, המטרה היא בעצם לשמור על האקו סיסטם, לא להתחיל לעצור פה ואני חושב שזה נכון יהיה, לא מדובר פה על שינוי כזה דראסטי בתקציב המינהל, אז אני לא חושב שצריך להתחיל להעסיק את קבלת החברות החדשות, כי מה יקרה, אז מחר יהיה לכם חוסר, יפסיקו לפנות אליכם כדי לפתוח חברות ואז יתחיל החוסר שם ואז אנחנו נתחיל לרדוף אחרי הזנב.
רוברט אילטוב: אני לא חושב שזה ויתור נכון.
רוברט אילטוב: זאת העמדה שלי.
אייל ליפשיץ: אפשר, אם יש מקורות אחרים, בטח שנעדיף.
רוברט אילטוב: צריך לחפש ולחשוב.
רוברט אילטוב: בשביל זה אנחנו יושבים פה בוועדה ואנחנו דנים.
רוברט אילטוב: אנחנו רוצים לבדוק את עומק הבעיה ומהי הבעיה.
רוברט אילטוב: OK, תודה אייל.
רוברט אילטוב: עודד חרמוני, בבקשה, מנכ"ל HTIA.
עודד חרמוני: איגוד תעשיית ההייטק.
עודד חרמוני: אז קודם כל, אני גם באתי מעולם החממות בעבר.
עודד חרמוני: אני חושב שקודם כל יש פה כשל שוק פנימי בתוך החממות שהגדירו שנתיים, לפני הרבה שנים, בתור תקופת האינקובציה והיא לא מתאימה לכל החברות.
עודד חרמוני: זאת אומרת, דינה של חברת Life science שונה מדינה של חברת Software, אז אי-אפשר לעשות האחדה בתקופות הזמן.
עודד חרמוני: גם בקרנות הון סיכון, אם בעבר דיברו על שבע שנים של קרן הון סיכון, היום מאריכים את זה לעשר שנים ויותר.
עודד חרמוני: תקופת ההבשלה של חברה, עד שהיא גומרת את מסלול ההמראה שלה, התארכה פשוט, בעולם ונדרש גם יותר Capital לאורך התקופה הזאת.
רוברט אילטוב: אולי זה בגלל שהדולר ירד.
עודד חרמוני: אז אדוני היושב-ראש, אני חושב שקודם כל צריכים לבחון מחדש את הנושא הזה של שנתיים, כי השנתיים עצמן, הן מהות הכשל שוק, לדעתי.
עודד חרמוני: זאת אומרת, אף אחד לא אומר ששנתיים זה התקופה הנכונה לאינקובציה ש- 60% מהחברות הן בתחום ה- Life science, ותמיד לוקח להם יותר זמן.
רוברט אילטוב: לכן אנחנו דנים.
עודד חרמוני: אני אומר שהשלוש שנים זה לא צורך חדש, אלא זה צורך אינהרנטי שהיה שם מלכתחילה, הם פשוט בנו את זה לא נכון את התוכנית, בנו אותה רק לשנתיים, לחברות כאלה, במקום לתת את זה שלוש או ארבע שנים, שזה פרק הזמן שלוקח לחברות להגיע לנושאים קליניים בפיילוט ומה שליאור אמר.
רוברט אילטוב: תכף אני אתן לאלון להגיב לך, הוא בטח משתוקק להגיב לך.
עודד חרמוני: נכון.
עודד חרמוני: אגב, גם בחברות סמי קונדקטור ששם יש לנו בעיה לא פחות גדולה ממדיקל, גם אין לנו מספיק השקעות והחממות היום לא נותנות ביטוי כי אין להן מספיק כסף או מסלול המראה מספיק ארוך בשביל להכניס אותם.
עודד חרמוני: יכול להיות שחלק מהפיתרון, אגב, הוא להרחיב את, זאת אומרת, חברת אינטרנט, נגיד, בשנתיים, בתקציבים של המדען, 500,000 עד 700,000 דולר, זה חייב להגיע כבר לכמה עובדים ובדרך-כלל כבר למכירות.
עודד חרמוני: אם מנהלת החממות היתה מרחיבה את סוגי ההשקעות גם לחברות שהן יותר מוטות שוק ופחות מוטות טכנולוגיה, יכול להיות שזה גם היה פותר חלק מהבעיה העתידית שלכם.
יוסי סמולר: אני רק רוצה לעדכן, דרך אגב, שעשינו דיפרנציאציה גם בתקציב של פרויקטים חדשים.
יוסי סמולר: היום כל פרויקט חדש שנכנס מתחום הביוטכנולוגיה, מקבל הרבה יותר ממה שמקבלים היום פרויקטים וזה הולך וקטן לכיוון המכשור הרפואי וקלינטק ונשאר אותו דבר לגבי השאר.
יוסי סמולר: כך שזה כבר בוצע.
יוסי סמולר: להמשיך ולעבור עכשיו לעשות לא שנתיים אלא שלוש, אנחנו כמובן נשמח מאוד, אבל אני הייתי שמח לשמוע את מי שאחראי על הכסף בעניין הזה, אז צריך להיות גם ריאליים פה.
עודד חרמוני: אני חושב שחוק האנג'לים הוא משהו שהיה אמור, יכול, יש לו פוטנציאל לפתור חלק מהבעיות של חברות המדיקל.
עודד חרמוני: עוד פעם, זה גם מצב לא טבעי ש- 60% בערך מחברות החממה הן בתחום שהמשפך הוא נורא רחב ואז הוא נתקע למטה, כי אין הרבה קרנות שמשקיעות בתחום הזה, זאת אומרת, כמות הקרנת שמשקיעות ב- Life science זה בערך 30% מההשקעות בהיי-טק הישראלי זה ב- Life science, וכמות החברות שהן בוגרות חממה, יוסי תקן אותי אם אני טועה, זה בערך 60% בתחום ה- Life science, נכון?
יוסי סמולר: 55%.
עודד חרמוני: אז יש פה איזה שהיא קורלציה לא נכונה בין החברות שמסיימות ובין מי שיכול להשקיע בהן אחרי זה.
עודד חרמוני: אני חושב שחוק האנג'לים, אם הוא ייכנס לתוקף, הוא יוכל להיות יותר רחב ולהשקיע גם בחברות שהן יותר מוטות שיווק.
רוברט אילטוב: הוא לא נכנס לתוקף עדיין?
עודד חרמוני: אם הוא ייכנס לפעילות, בפועל, לפרקטיקה.
עודד חרמוני: הוא עוד לא, עוד אין אנג'לים שמשתמשים בו, ככל שאני יודע.
עודד חרמוני: ממה שאני שומע בפועל.
רוברט אילטוב: השאלה היא מה החשיפה של החוק.
עודד חרמוני: הוא נחקק, הוא עוד לא נכנס לפרקטיקה.
רוברט אילטוב: אולי יביאו אותו לצרכן.
עודד חרמוני: בדיוק.
עודד חרמוני: אני חושב שפה צריכים לעשות עבודת שכנוע אצל קהיליית הרופאים נגיד, להשקיע ולנצל את זה, אבל יש לו כמה מגבלות אינהרנטיות לחוק האינג'ינרים, שכנראה מונעות מהם להשקיע וצריכים לשמוע אותם בשביל לראות איך אפשר להשתמש בהם בדיוק לקהל היעד הזה.
עודד חרמוני: יש עוד נקודה אחת רק שאני רוצה לומר אולי מה- Resources הפנימיים של מנהלת החממות שלא מנוצל היום.
עודד חרמוני: יש הרבה מאוד פטנטים שנמצאים היום בחברות שהן בוגרות חממה והן הופכות להיות Living debt, כי אין להם מספיק כסף והפטנטים האלה נזרקים בעצם לזבל ובעצם אין Incentive.
רוברט אילטוב: הם רשומים כפטנטים, מה זאת אומרת?
עודד חרמוני: הם רשומים כפטנטים אבל אם אי-אפשר לתמוך בהם, אז הם פשוט נעלמים.
עודד חרמוני: החברות בעצם לא יכולות להמשיך ולתחזק אותן ובעצם החברות מפסידות.
רוברט אילטוב: מה ההצעה, להמשיך לתחזק את זה ללא סוף?
עודד חרמוני: לא לא לא, לא זו ההצעה שלי.
עודד חרמוני: אני חושב רק שמאחר ואין, בגלל המבנה של ההשקעות בחברות חממה, אין Incentive, אין תמריץ אמיתי לבעלי החממות למסחר אותן בפחות ממיליון דולר, או פחות מ- 700,000 דולר, שזה מחיר ההלוואה שהם לקחו.
עודד חרמוני: צריכים למצוא מנגנון אחר, שיוכל להכניס כסף אולי למנהלת החממות, על-ידי מסחור של הפרויקטים האלה, שהם פשוט בהרבה מאוד חברות שלא מגיעות למצב של גיוס כסף נוסף, הדבר הראשון שהולך לאבדון, זה הנושא של הפטנטים והפטנטים האלה, הם חלקם שווים כסף ויכול להיות שהם יכולים להחזיר כסף למדינה, באמצעים אחרים, על-ידי מסחור שלהם, לא על-ידי אותה חברת חממה שלא הצליחה לגייס כסף.
עודד חרמוני: זאת אומרת, יש פה עדיין אוצר שלא מנוצל, ואני חושב שאפשר אולי לחשוב על כלים, שאפשר לנצל את זה בצורה יותר טובה.
יוסי סמולר: זה נושא שנמצא בבחינה, דרך אגב.
יוסי סמולר: זה נושא שנמצא בבחינה, זה לא נושא חדש.
רוברט אילטוב: עמוס רון, בבקשה, סגן יושב ראש פורום רעננה.
עמוס רון: תודה.
עמוס רון: אני רוצה להתחיל במשהו שלא קשור במישרין לדיון, אבל אני שמעתי את איש אגף התקציבים אומר אני מקווה שבבדיחה, שחבר הכנסת אילטוב אולי מכיר את חוק האנג'לים, היות ואני עקבתי.
רוברט אילטוב: לא, את הבדיחה הזאת כולם הבינו פה, זה בסדר.
עמוס רון: אני רק רוצה לפרוטוקול, היות ועקבתי וכתבתי כרגע לאסתי שיש לי את כל הטיוטות, חוץ מהחוק שבסופו של דבר לא קיבלתי, יש לי את כל הטיוטות וחברים יקרים מהממשלה והאוצר, אילו החוק היה לפי מה שרוברט אילטוב ככה הגה והוביל, אני חושב שהדיון הזה לא היה מתקיים כי היה ברור איך נותנים פיתרון לחלק מהבעיות של חברות שהן הצליחו לשרוד את השלבים, לא משנה אם בתוך חממה או בעולם הגדול, לשרוד את השנתיים-שלוש הראשונות שלהן, וצריכות לעבור לשלב הבא.
עמוס רון: עכשיו, לגופו של עניין.
עמוס רון: היות ואני בא מהממשלה והייתי שם במספר תפקידים די בכירים, אז אני אומר לכם – לממשלת ישראל יש יכולת יוצאת מן הכלל לנתח את המצב, גם שמענו, צריך לחכות ש- 2011 תסתיים כדי לדעת מה היה ב- 2010.
עמוס רון: אני אומר עכשיו ברצינות, יש לו יכולת לנתח את המצב.
עמוס רון: מה שאין לו יכולת זה להתאים את הפתרונות למציאות בזמן אמת.
עמוס רון: פה, בענף הזה, כמו גם בפגייה או בכל מקום שיש כאלה יצורים שעוד לא בדיוק עומדים על הרגליים וצריכים סוג מסוים של עזרה, תמיכה, וגם קצת מזון בשביל להמשיך לשלב הבא, גם בתחומי ההיי-טק למיניהם וזה לא משנה אם זה קלינטק או ביוטק או ICT, יש צורך בהיערכות מעבר לסוג הדיונים ששמעתי שמתקיימים כאן ביכולת לתמוך בחברות טובות, אני לא אומר, ויש מנגנונים לדעת מהי חברה עם פוטנציאל ומהי חברה שזה רעיון דבילי וחבל על הזמן של כולנו.
עמוס רון: אבל באלה שיש בהם פוטנציאל, חברות שזקוקות לתמיכה כדי לעבור לשלב הבא, כדי לגייס את סקויה או את המשקיעים הגדולים, יש צורך ליצור מנגנונים בדיוק כמו שידעו ליצור אותם בימים הראשונים של ההיי-טק, בקרנות הראשונות.
עמוס רון: צור את הקרן הזו, שהיא יכולה בתוך שלושה חודשים לבדוק עם מומחים ואם יש צורך לגייס יועצים לעניין הזה, לבדוק את התהליכים שמוצעים על-ידי החברה, לבדוק את ה- IP, לבדוק את האנשים שנמצאים שם ולתת את התקציב, לעשות Matching, למצוא לזה פתרונות נוספים, לשלוח גם את החברה להתרוצץ, זה הכל בסדר.
עמוס רון: אבל לא יכול להיות שהיום כמעט ואין פתרונות ושנה שלישית בחממה, זה, אני עושה את המכפלות.
עמוס רון: אתם מאפשרים, אמרתם שתיים עד שלוש חברות בשנה לשנה שלישית, כמה חממות יש בארץ?
עמוס רון: 26, אז המכפלה ברורה.
עמוס רון: כמה בכלל חברות יכולות להתגלגל לשנה השלישית ומה זה עושה.
יוסי סמולר: זה המון.
עמוס רון: מה זה עושה למשק.
עמוס רון: יכול להיות שזה המון, אני חושב שיש מאות חברות שזקוקות לסיוע הזה.
עמוס רון: אז אתה פותר בעיה של כמה?
יוסי סמולר: 80 חברות מסיימות בכל שנה, עכשיו תעשה חשבון כמה עושות שנה ג' ותגיע למסקנה פשוטה, שזה המון.
עמוס רון: אז אני אומר לך שזה לא המון, כי אני יודע מה קורה בארץ.
עמוס רון: יש מאות חברות שחלקן חברות מצוינות והמדינה בצורה כזו או אחרת צריכה לתפוש אותן, לקלוט אותן, לקלוט אותן במסגרת, אני לא אומר, זה לאו דווקא חממה, אבל לקלוט אותם באיזה שהוא תהליך שלא יאפשר להם להתפרק.
עמוס רון: זה ישראל, אנחנו לא בארצות הברית.
עמוס רון: האמריקאים כבר לא פה, יש להם בעיות שלהם, אני מניח שהם לא יהיו חדלי פירעון בימים הקרובים.
רוברט אילטוב: לא לא, הם הגיעו להסכם.
רוברט אילטוב: הם תפרו את זה לשנתיים .
עמוס רון: או כך גם הם חושבים.
רוברט אילטוב: לנשיא הבא.
עמוס רון: כן.
עמוס רון: אבל אני אומר, אנחנו בישראל וצריכים לאפשר לחברות הישראליות, שמתפתחות פה וגדלות או רוצות לגדול פה, כדי לצאת לעולם, צריכים לתת להם את העזרה הזו ולפעמים את הקביים האלה, שיוכלו להתקדם את השנה שנתיים הנוספות.
עמוס רון: הפיתרונות שאני יודע עליהם וגם מה ששמענו כאן הרגע גם ממשרד התמ"ת וגם מאגף התקציבים, הם לא מספקים, לא בסדרי גודל של עשרות מיליוני שקלים, הם לא מספקים בכלל.
עמוס רון: ואני חושב, אדוני יושב ראש הוועדה, שיש צורך ליצור היום תהליכים יותר רציניים, חוק האנג'לים הוא חלק אבל הוא במידה מסוימת הפך להיות די מסורס וטיפה בים, בגלל כל התהליכים שהיו.
עמוס רון: יש צורך ללכת היום לתהליך ששוב מגדיר את ההיי-טק כקטר הצמיחה ושם את המשאבים שצריך לזה.
עמוס רון: המשאבים שצריך לזה, זה לא עשרות מיליוני שקלים, זה סכומים אחרים.
שלמה וקס: תסתכלו, אנחנו מדברים על חממות, אבל אני רוצה להזכיר לכולם, ועמוס בדברים שלו רמז על זה.
שלמה וקס: בחממות יש X חברות, אבל יש עוד הרבה חברות שלא נכנסו לחממות והן חברות הזנק ואני שומע כאן על איגוד תעשיות ההייטק, אבל נעלמה תעשייה שלמה שקמה בזמנו, על-ידי קרן שממשלת ישראל הקימה וזה תעשיית הון הסיכון שהיא צריכה לממן.
שלמה וקס: היא לא מתקיימת.
שלמה וקס: היא לא עוסקת בזה.
שלמה וקס: היא עוסקת בשמירה על הקיים, בקושי, ולא עוסקת בדברים שהיא צריכה לעסוק.
שלמה וקס: ואנחנו צריכים לבחון איך הקרנות האלו מתעוררות.
שלמה וקס: מתעוררות מחדש.
שלמה וקס: אנחנו צריכים לבחון מה קורה במסגרת יתרון יחסי, שנתנו, שהמוסדיים ייכנסו.
שלמה וקס: אני עוד לא שמעתי על גיוס של קרן הון סיכון, כי הם עוסקים בתעשיית ההיי-טק, במשרדי עורכי-דין וברואי-חשבון, תיכנסו לאתר שלהם.
שלמה וקס: אז רבותיי, אנחנו בבעיה.
שלמה וקס: אין לנו קרנות הון סיכון.
שלמה וקס: הן היו צריכות להיכנס לחממה בשלב הסופי, לדברים הטובים.
שלמה וקס: ואגב, אני לא נבהל מזה שנסגרות כמה חברות, זה תהליך טבעי.
שלמה וקס: זה תהליך טבעי.
שלמה וקס: גם כאלו שלא נכנסו לחממה, נסגרו.
שלמה וקס: השקיעו בהם כסף והם נסגרו.
שלמה וקס: גם בחוק האנג'לים, נתנו את האופציה הזאת, שחברות נסגרות.
שלמה וקס: מה אפשר לעשות?
שלמה וקס: לא כל סטארט אפ ולא כל רעיון של אחד הגאונים שיש, ויש כאלו רבים, צולח את הדרך.
שלמה וקס: לפעמים הוא מקדים את הזמן, לפעמים הוא מאחר את הזמן.
שלמה וקס: אבל הבעיה – אי-אפשר להפנות רק אצבע מאשימה כלפי הממשלה.
שלמה וקס: הממשלה הקימה כאן תעשייה מפוארת שבעקבות קרן יוזמה, קמה כאן תעשייה מפוארת, שהיא נעלמה.
שלמה וקס: היא איננה מתקיימת.
שלמה וקס: וכדאי שנתעורר ולא נקרא ל- IVA, איגוד תעשיות ההייטק.
שלמה וקס: בואו תעסקו במה שאתם צריכים לעסוק.
שלמה וקס: אי-אפשר להפנות רק לממשלה.
שלמה וקס: ואני חושב שצריך כן למצוא את המקור של הכמה עשרות מיליוני שקלים, לתת ליוסי, להוביל את מדעי החיים בזה כדי לתת את השנה השלישית לכמה שיותר.
שלמה וקס: לא בטוח שיש.
שלמה וקס: היום, עם כל המחאות, מחאת הקוטג', האוהלים וכל מה שאנחנו רוצים מסביבנו, העגלות, מה קודם למה?
רוברט אילטוב: בחלוקה הכללית, 20 מיליון שקל או 30 זה לא הרבה כסף.
שלמה וקס: אז אני אומר, בגלל זה אני חושב שכן ליוסי, אבל אני רוצה לעורר את תעשיית קרנון הון הסיכון שנעלמה.
שלמה וקס: והם מגדירים לעצמם.
רוברט אילטוב: שלמה סיימת, נכון?
רוברט אילטוב: ארנון גת, בבקשה.
ארנון גת: מר אילטוב, הרקע שלי זה ניהול חברות סטארט אפ צעירות, בוגרות, חברה בורסאית.
ארנון גת: עליתי ארצה חזרה לפני שבע שנים, ניהלתי פה שתי חברות סטארט אפ, בשנתיים האחרונות אני החלטתי להקדיש את זמני לחברות חממה, פשוט כי השתכנעתי שיש כאן המון פוטנציאל.
ארנון גת: היום אני יושב ראש אקטיבי של שתי חברות חממה ומגייס כסף לשתי חברות חממה אחרות שהולכות ונעלמות לי מתחת לידיים, בגלל כל אותן הסיבות שדיברנו עליהן וחבריי שאמרו קודם אמרו ממש נכון.
ארנון גת: אני רוצה אבל את שתי הדקות שיש לי, מר אילטוב, לבוא ולהגיד, להבין, למה כל כך קשה להצליח עם חברות חממה.
ארנון גת: כי חוסר האפשרות לגייס כסף בשנה השלישית זה אינדיקציה שהן לא מצליחות.
ארנון גת: וזו השאלה ויש כאן, לדעתי גם התשובה, אני אתן, איך שאני רואה את זה, אבל בשביל שחברה תצליח, בין אם בחממה או בין אם חברת סיד צעירה במקום אחר, צריך להיות לה ממש Critical mass, בכמה אזורים – בטכנולוגיה, בשוק, בניהול ובכסף.
ארנון גת: הניסיון שלי בשנים האחרונות, שיש בארץ אנשים נהדרים, טכנולוגיה יוצאת מן הכלל, אולי קצת רחוקה מהשוק, התגברנו על זה, אבל הכסף שאנחנו מעניקים או נותנים בתור Incentive לחברות חממה, פשוט לא מספיק.
ארנון גת: החברה במקרה הטוב, בחממה פריפריאלית, מקבלת 650,000 דולר, לשנתיים ואמר את זה ידידי עודד.
ארנון גת: 300 לשנה.
ארנון גת: בן-אדם אחד שזה היזם ותקורת החממות, 150,000 דולר, הלכו.
ארנון גת: נשאר לו קצת כסף לדלק, שניים וחצי מיקרוסקופים, ונגמר הכסף.
ארנון גת: מה יכול לעשות יזם בודד, לא משנה כמה שלא יישן בלילה ולא משנה כמה שהוא או היא מוצלחים, אי-אפשר היום, בימינו, ב- 650,000 דולר, אחרי שנתיים, להגיע להישגים משמעותיים ולגייס כסף.
ארנון גת: פשוט אי-אפשר, לדעתי.
ארנון גת: ולכן, עד שלא נרים ואמר את זה עמוס, אני חושב, עד שלא נרים איזה שהוא מין, לא מוסד, אבל איזה שהוא מין קרן או משהו שתיתן לחממות או לחברות החמה יותר כסף, פשוט זה לא יצליח.
ארנון גת: בסוף ייגמרו מעט מאוד חברות, לא שממשיכות, אלא שמצליחות.
ארנון גת: הרעיון זה להצליח, זה לא לעבור את הדרך.
ארנון גת: זה באיזה שהוא מקום להתעופף ולהתחיל להיות רווחי ואז השמיים זה הגבול.
ארנון גת: אני רואה את הבעיה בתור בעיה של אחרי השנתיים הראשונות זה לא מספיק, צריך עוד.
ארנון גת: אנחנו באנו בבקשה לאוצר, ופה אני מדבר על משהו ספציפי, וזה אלון מסר ושותפיו, לקרן של 100 מיליון דולר, שהאוצר ישתתף בו וימנף 100 מיליון דולר נוספים, מהתעשייה או מאנשים פרטיים או מקרנות.
ארנון גת: ביחד 200 מיליון דולר שיכולים לתת לחברות חממה, מספיק דלק, על-מנת להצליח.
ארנון גת: לצערי, נדחינו, עוד פעם, אין שום דבר נגד אלון, מכיוון שלא נראה לאוצר, שהממשלה צריכה להתערב בקרנות.
ארנון גת: הם מוכנים להשקיע בחברות, לא בקרנות.
ארנון גת: אז בקיצור, העסק הזה תקוע.
ארנון גת: והסיפור שיוסי מבקש את ה- 20 מיליון, 30 מיליון שקל, אל"ף, זה חובה, זה לא, זה לא Nice to have, אחרת זה בכלל מת וזה נסגר, אחרי שנתיים.
ארנון גת: אבל זה גם לא מספיק.
ארנון גת: מישהו אמר לי שזה כמו איזה שהיא תחבושת לפצע.
ארנון גת: צריכים סכומים יותר גדולים, אמנם לא בהשתתפות של 85%, אני לא חושב שזה נחוץ, אבל השתתפות הממשלה בקרנות שישקיעו בחברות צעירות במידה מאסיבית, לדעתי זה הדבר היחידי שיעזור, והיתרון יחסי לא יביא את זה.
ארנון גת: יש לי ויכוח עם האוצר וכו', וחבל לחכות את השנתיים, אייל אומר כאן, החברות יוצאות ונופלות, אבל ניוטון אמר שאם ממשיכים לעשות את אותו דבר, נקבל את אותן תוצאות.
ארנון גת: ולכן אני חושב שחייבים לעשות איזה שהוא שינוי ולא שינוי קטן, ה- 50, ה- 80 מיליון שקל שיוסי רוצה, זה שינוי יחסית לדעתי קטן, אלא שינוי הרבה יותר משמעותי, על-מנת להתחיל את המשפך הזה שברבות הימים כן תהיינה חברות גדולות, כי חברות קטנות יתאחדו והם יישארו בישראל.
ארנון גת: תודה.
רוברט אילטוב: הגב' אסתי פשין, בבקשה.
אסתי פשין: צהריים טובים.
אסתי פשין: אני אתחיל בלתהות לגבי הנחת העבודה, הנחת היסוד.
אסתי פשין: אנחנו יושבים כאן בגלל פרמטר שהובא לידיעתנו, לפיו בין 2009 ל- 2010, רק 24% מבוגרות החממה הצליחו לגייס סדר גודל של חצי מיליון דולר, כמדומני, זה הפרמטר.
אסתי פשין: השאלה הראשונה שאני רוצה לשאול זה אם זה הפרמטר הנכון.
אסתי פשין: ברור שזה מטריד ביחס למצב בעבר, אבל גם השוק השתנה, היום הרבה יותר חברות הולכות בכיוון של בוט סטרפינג, כפי שיוסי ציין קודם, זה שחברה לא הצליחה לגייס לא אומר שהיא נסגרה.
אסתי פשין: מצד שני, זה שחברה כן הצליחה לגייס, לא אומר שהיא תצליח.
אסתי פשין: ציין ליאור מקודם שאחת מהחברות אצלו הצליחה לגייס מיליון דולר, לא בטוח שזה יספיק.
אסתי פשין: לא ברור שזה הפרמטר הנכון שלפיו או היחיד שלפיו צריך לבחון את הצלחת חברות החממה.
אסתי פשין: בעיני, חברות החממה הן חלק מאוד מאוד מהותי, מאוד חשוב באקו סיסטם של ההייטק, בהרבה מובנים הם מקור גאוותנו כשאנחנו מציגים את ההייטק בחו"ל.
אסתי פשין: יצא לי בכמה הזדמנויות לדבר עם משקיעים זרים מכמה מדינות.
אסתי פשין: המודל הזה של תוכנית החממה זה איזה מודל שיש לנו הרבה מאוד במה להתגאות בו.
אסתי פשין: יחד עם זאת, לא בטוח שבצורת העבודה הנוכחית של התוכנית, אנחנו נותנים לחברות החממה את אותו סיכוי לגייס כספים, כמו שאנחנו נותנים לחברות סיד אחרות וזה במנותק מזה שהנתונים לגבי גיוסי הסיד, הם נמוכים, הם אבסולוטית נמוכים.
אסתי פשין: חברות חממה נדרשות או עוברות בקרה מאוד קפדנית סביב ההוצאות שלהן.
אסתי פשין: הוצאות שיווק מעודדות פחות מאשר הוצאות מו"פ, הן חברות שמטרתן היא בראש ובראשונה לייצר איזה שהוא ידע, איזה שהוא IP, מחקר ופיתוח.
אסתי פשין: אבל מצד שני, חברה שלא מצליחה לשווק את עצמה למשקיעים פוטנציאליים או לא משקיעה מספיק בלשווק את עצמה למשקיעים פוטנציאליים, מן הסתם תתקשה עוד יותר לגייס כספים מאותם משקיעים מאשר חברות שכן משווקות את עצמן.
אסתי פשין: שיווק זה שם המשחק, דיברנו כאן בכמה פורומים על הנושא של תקציבי השיווק, התמיכה בשיווק על-ידי מנגנונים ממשלתיים ולמרות שאני חושבת שכולנו כאן נסכים שמקומו של המו"פ הוא בראש סדר העדיפויות, הרי בסופו של דבר, חברות החממה הן חברות שמטרתן לעודד מחקר ופיתוח, לעודד יצירתיות, לעודד חדשנות.
אסתי פשין: אם אותה יצירתיות או אותה חדשנות לא תשווק ברמה מספקת, מן הסתם אותן חברות לא יצליחו לגייס גיוסי המשך ולכן בראייתי, צריך לשוב ולבחון את הכללים של המדען הראשי לגבי הכרה בהוצאות שיווק, בפרט לחברות חממה, על-מנת שאלו יוכלו לשווק את עצמן לפחות כמו חברות סיד אחרות, ולהתחרות על אותם כספים מעטים ובמפורש מעטים מדי, שקיימים היום בשוק לחברות סיד.
יוסי סמולר: אני רק יכול להתייחס.
יוסי סמולר: התקציב שאנחנו נותנים לחברות חממה לא מגביל אותן רק לפעילויות מחקר ופיתוח אלא גם לפעילויות שיווק, ככה שהן צריכות לעשות לעצמן את האופטימיזציה, כמה הן משקיעות בפיתוח וכמה בשיווק.
יוסי סמולר: אין מגבלה מהצד שלנו, כרגולאטור, לנושא הזה.
רוברט אילטוב: אתה יודע, אתה מזכיר לי, קח חמש שקל, תלך לסרט ותביא לי עודף.
יוסי סמולר: לא הבנתי.
רוברט אילטוב: אין להם כסף.
יוסי סמולר: אני אשמח מאוד אם יהיה להם יותר כסף.
רוברט אילטוב: זה מה שאני אומר, קח חמש שקל, תלך לסרט, תביא לי עודף.
רוברט אילטוב: אל תשכח לקנות פופ קורן בדרך.
רוברט אילטוב: OK.
יוסי סמולר: נשמח שיהיה יותר כסף.
רוברט אילטוב: יש לי פה רשימה ואחר-כך אנחנו נעבור לכל אלה שעוד לא נרשמו ויירצו לדבר.
רוברט אילטוב: אנחנו ניתן לדבר לכמעט כולם, אני מקווה.
רוברט אילטוב: יהושע קליין, יועץ חברת סיסקו, בבקשה.
יהושע קליין: שלום.
יהושע קליין: אני לא עוסק בענייני כספים, אני יותר איש טכנולוגיה ואני ליוויתי כמה חברות גדולות שהתחילו באמת מכלום פה והגיעו למשל לחברת ספיאן שהגיעו ממש להיות חברה בינלאומית וליוויתי את החברות האלו ונוכחתי לדעת שיש איזה עצירה במעבר מחברות הזנק לחברות גדולות.
יהושע קליין: וזה תופעה שהיא לא מיוחדת לישראל, זה היה ביפן וגם בארצות-הברית ראו את הבעיה, ויש פה בעיה של מבנה חברה.
יהושע קליין: חברה גדולה, המבנה שלה, הצורה שהיא פועלת, הוא שונה לגמרי בצורה של חברת הזנק עובדת.
יהושע קליין: בחברה קטנה, מכירים כל אחד את השני והתהליכים הפנימיים הם לא בעייתיים בכלל.
יהושע קליין: בחברה גדולה, התהליכים זה החברה.
יהושע קליין: ולכן, אם חברה גדולה, חברה קטנה, רוצה לחזור להיות חברה גדולה, היא חייבת להשקיע בתהליכים.
יהושע קליין: למשל, בארצות-הברית, יש מפעל גדול שנקרא Software engineering institute, שעוסק אך ורק בזה, בתהליכים ומלמדת את החברות לעבור מחברה קטנה לעבור לתפקד כחברה גדולה.
יהושע קליין: אני ליוויתי, יש חברה, אולי אנשים כבר לא מכירים את חברת ספיאנס, זאת חברה שהתחילה בשנות ה- 70, והצליחה, אני לא יודע עד כמה היא היתה בחממה או לא, היא התחילה במכון ויצמן, כחברה קטנה, גדלה לאט לאט, פה במשרדי ממשלה, מכרה יפה מאוד את המוצר במשרדי ממשלה, הגיעה להיות שותפה של IBM ולהיות בעולם.