GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: הדבר היחיד שיש לנו בגילוי נאות, שאומרים לך שאם המוצר הוא עד 200 דולר, תדע שאתה פטור ממכס וממס ערך מוסף.
קריאה: זה לא רק 200 דולר.
אתי בנדלר: אני מבקשת לקבל את הנחיות יושב ראש הוועדה לצורך כתיבת החוק.
אברהם פורז: בחנויות האלה, ואנחנו נפרט אותן, תהיה חובה לומר שאם מדובר בישראלי שמחזיר את זה לישראל, יש חובת מכס.
אתי בנדלר: צריך יהיה לפרט מה הסכומים הנוספים שיחולו על המוצר?
אברהם פורז: נכון, במקרה שהוא מוחזר לישראל.
קריאה: מה לגבי תקנה 6 שיש תחולה של שנתיים?
אברהם פורז: כל החוק הזה תחילתו ב-1 בינואר 2002, אבל באישור ועדת הכלכלה יוכל שר התעשייה והמסחר למחוק את כולו או חלקים ממנו לתקופות.
אתי בנדלר: 1 בינואר 2002 זה תאריך התחולה של כל החוק?
קריאה: לא של כל החוק, זה חדש.
אברהם פורז: לגבי הדברים הכלליים, נעזוב כרגע את חוץ לארץ והדולרים, כמה זמן אנחנו צריכים בשביל להיערך?
מירון הכהן: הדברים הכלליים קיימים גם היום.
מירון הכהן: זה קיים, אין מה להיערך.
אברהם פורז: אם כך, החוק כולו נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2002.
אברהם פורז: שר התעשייה והמסחר יכול למחוק חלקים ממנו באישור ועדת הכלכלה.
קריאה: זאת לא הכוונה בסעיף הזה.
קריאה: הסעיף הזה מדבר על פטור מתחולת החוק.
אברהם פורז: אני חוזר שוב לפרוטוקול באופן ברור - לגבי שירותים שתחילתם בישראל וסופם בחוץ לארץ, או הפוך, ניתן להמשיך לקבוע מחיר במטבע חוץ לעד.
אברהם פורז: חובה לציין את שער ההמרה.
אברהם פורז: חנויות הדיוטי-פרי דינם כאילו לא נמצאות בתוך ישראל, כאילו השירות התחיל כבר בחוץ לארץ.
קריאה: אדוני היושב ראש, הבהרה לדבריך קודם.
קריאה: אתה ציינת לגבי כרטיסי טיסה - חוץ לארץ בדולרים, בתוך הארץ עברת לשקלים.
קריאה: אני מבקש שתבהיר, אם אתה מסכים, שכרטיס טיסה שנמכר לתייר בחוץ לארץ וכולל את הטיסה בתוך ישראל, מחירו נקוב בדולרים.
אברהם פורז: כשאתה אומר אני רוצה לטוס מפאריס לאילת, ונניח שאל-על לא נוחתת בנמל התעופה באילת, ונתנה לך טיסת המשך, אז זה בסדר.
אברהם פורז: כל המחיר הוא בדולרים.
אברהם פורז: הדבר היחידי שאני מבקש מכם, אחרי שקבענו את העקרונות, תעברו ותראו אם לא פיספסנו משהו, כי אני לא רוצה לגרום נזק.
אברהם פורז: אם פיספסנו משהו, תעלו את זה ליועץ המשפטי ואני אקיים עוד ישיבה.
אברהם פורז: אם לא, זה ילך ישר לקריאה שנייה ושלישית.
קריאה: לא הבנתי איך מסמנים את מה שהוא מעבר לפטור ממכס?
קריאה: על המוצר?
אברהם פורז: יש חובה על פי כללים שיקבע שר התעשייה והמסחר באישור הוועדה, על הגילוי הנאות הזה, שאנשים לא יחיו באשליה, שזה הכל דיוטי-פרי.
אברהם פורז: זה לא חייב להיות על המוצר.
אברהם פורז: שר התעשייה והמסחר יקבע.
אברהם פורז: אולי שלט גדול בחנות.
אברהם פורז: רבותיי, תודה רבה לכם.
אברהם פורז: על סדר יומנו הצעת חוק סיוע לנפגעי תאונות דרכים ולבני משפחתם, הצעת חוק של חבר הכנסת לנגנטל.
נחום לנגנטל: לא שלי.
נחום לנגנטל: שלנו, חברי הכנסת, גם שלך.
אברהם פורז: אדוני המציע, תחזור בקצרה על עיקרי הדברים.
נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, הצעה זו היא היחידה – למיטב זכרוני וידיעתי – שכל חברי הכנסת שיכולים לחתום עליה, חתמו.
אברהם פורז: אחרים לא יכולים לחתום?
נחום לנגנטל: השרים, סגני שרים ויושב-ראש הכנסת לא יכלו לחתום.
נחום לנגנטל: כל השאר חתמו.
נחום לנגנטל: ההצעה הזאת עברה בקריאה טרומית, בהתנגדות הממשלה.
נחום לנגנטל: אחרי כן היא עברה קריאה ראשונה, אבל הפעם הממשלה כבר לא כל כך התנגדה.
נחום לנגנטל: מרטתם הרבה מנוצותיה של ההצעה הזו במהלך הדיונים בין קריאה טרומית לקריאה ראשונה.
נחום לנגנטל: אני סמכתי עליך, אדוני היושב-ראש, שתעשה זאת הלאה ופניתי אליך ואני אומר גם עכשיו: כל מה שתרצה ותחשוב – אני אתיישר איתך, ולו כדי שהחוק הזה יעבור כי אני חושב שצריך לעשות את הצעד הראשון.
נחום לנגנטל: הייתי רוצה שזה יהיה הרבה יותר רחב ושידאג לדברים נוספים, אבל הבנתי שצריך להצטמצם יותר על מנת שמשרדי הממשלה יוכלו להתכנס סביב ההצעה הזאת, ומשום כך ויתרתי על כל מיני סעיפים.
נחום לנגנטל: בסך הכל, ההצעה שכרגע מונחת בפני הוועדה זה עדיין חוק טוב בעיני ואני מציע שבסיכומו של הדיון תאשר את הבאתו לקריאה שנייה ושלישית עוד לפני הפגרה.
נחום לנגנטל: דיברתי עם היושב-ראש, הוא מסכים שאם זה יעבור היום, הוא יביא זאת בשבוע הבא.
אברהם פורז: אני מציע שנתחיל לקרוא את הסעיפים.
רחל גוטליב: כיוון שהתפקיד המרכזי בחוק הזה הוא לאותה יחידה משטרתית, ובין הקריאה הראשונה לדיון הנוכחי נעשתה עבודת מטה במשטרה על מנת לבחון את ההיערכות הנדרשת לצורך החוק הזה – ולאור זה גם נעיר הערות לתוך הסעיף – הייתי מבקשת אם יינתן לראש מחלקת התנועה במשטרת ישראל להציג את התפיסה הכללית שלנו.
אברהם פורז: היה כאן ניצב גנות – אמנם הוא בינתיים עבר למשמר הגבול – אבל אני מניח שעמדת המשטרה לא השתנתה.
אברהם פורז: היא הובאה בפנינו בהרחבה.
בן זיקרי: היא לא השתנתה, אבל אז מבנה היחידה לא עמד...
אברהם פורז: אני אתן לכם רשות דיבור כאשר נגיע לסעיפים.
אברהם פורז: חובתנו להביא את החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית, זו מצוות תקנון הכנסת משעה שהחוק עבר בקריאה ראשונה.
אברהם פורז: גברתי היועצת המשפטית, בבקשה.
אתי בנדלר: "הצעת חוק סיוע לנפגעי תאונות דרכים ולבני משפחתם, התשס"א-2000".
אברהם פורז: האם זה צריך להיות בני משפחתם או בני משפחותיהם?
אתי בנדלר: אנחנו משאירים את העברית התקנית לשלב הניסוח הסופי.
אתי בנדלר: אני מניחה שזה עבר עריכה לשונית.
אתי בנדלר: אני רואה שהנוסח שאנחנו העברנו למשרד המשפטים לפרסום היה: הצעת חוק סיוע לנפגעי תאונות דרכים, והם הגדירו יותר למי זה מיועד.
אברהם פורז: נבדוק את זה.
אתי בנדלר: "בחוק זה – "בן משפחה" – בן זוג, ילד, הורה, אח או אחות ובן משפחה אחר התלוי בנפגע תאונת דרכים;"
אברהם פורז: אנחנו יודעים מה זה בן משפחה אחר התלוי?
מיכה הלוי: התלוי זה כל בני המשפחה?
אתי בנדלר: בן משפחה אחר – גם אם הוא לא בן זוג, ילד, הורה, אח או אחות.
מיכה הלוי: הורה, אח ואחות וכו' – זה רק תלויים?
אתי בנדלר: כן, רק אם הם תלויים.
אתי בנדלר: סליחה, הורה – גם אם איננו תלוי, אבל אם יש בן משפחה אחר שאיננו בחלק הראשון של ההגדרה.
בן זיקרי: ההצעה שלנו להוריד את המילה "תלוי", ולהשאיר בן משפחה מדרגה ראשונה, כי לחפש מישהו שתלוי זו בעיה מיד לאחר תאונת דרכים.
בן זיקרי: אני חושב שמספיק בן משפחה מדרגה ראשונה.
אברהם פורז: אבל בן משפחה מדרגה ראשונה זו לא הגדרה משפטית.
אברהם פורז: בן זוג, ילד, הורה, אח או אחות זו דרגה ראשונה, בואו נוריד את "ובן משפחה אחר".
נחום לנגנטל: למשל אצל משפחת הלוי מדובר על נכד, כשאין הורים.
אברהם פורז: אנחנו לא יכולים להטיל על המשטרה משימות להתחיל לחקור את כל אילן היוחסין המשפחתי, הם לא ייצאו מזה.
בן זיקרי: אנחנו גם הצענו להגיד שאפילו הגיל שלו יהיה מ- 18 ומעלה.
אברהם פורז: אם הם יידעו – הם יעשו את זה, אבל משפטית.
נחום לנגנטל: כאן מדובר לגבי ההודעה, אבל יש גם בעיה אחרת.
מיכה הלוי: מה קורה בחוקים אחרים, בנושא של פעולות איבה, משפחות שכולות?
ענת מאור: אנחנו מסייגים כאן רק לגבי מסירת ההודעה.
נחום לנגנטל: ההערה שלהם היא הערה נכונה לגבי ההודעה, אבל בין השאר אנחנו גם אומרים שהמרכז יעסוק בקבוצות תמיכה.
נחום לנגנטל: לכן, אפשר גם נכד, גם סבא.
אברהם פורז: יש כאן שני דברים שונים.
אברהם פורז: לגבי ההודעה – היא יכולה להימסר רק לבני משפחה מדרגה ראשונה, כי המשטרה לא יודעת בשלב זה מי תלוי ומי לא.
אברהם פורז: לגבי השלב הבא, נצטרך גם את התלויים.
רחל גוטליב: הוצע גם להגביל בגיל, לעניין הודעה, כדי שלא יהיה מדובר בקטינים.
אברהם פורז: מגיל 18 ומעלה.
אברהם פורז: זה לגבי הודעות.
אברהם פורז: לגבי התלויים אנחנו נקבע גם גילאים נמוכים יותר.
אתי בנדלר: "חוק הפיצויים" – חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975;" "נפגע תאונת דרכים" – אדם שכתוצאה מתאונת דרכים נפטר או נגרם לו נזק אשר חייב אשפוז לתקופה של 24 שעות לפחות;"
אברהם פורז: נדמה לי שבפקודת התעבורה יש הגדרה אחרת – חבלה של ממש.
בן זיקרי: נכון.
נחום לנגנטל: יש כאן גם בקשה של האוצר.
בן זיקרי: ההצעה שלנו – "נפגע תאונת דרכים" – אדם שכתוצאה מתאונת דרכים נפטר או הינו מחוסר הכרה, או שנפגע בתאונת דרכים בעלת היבט ציבורי, על פי שיקול דעת של קצין משטרה הנוגע בדבר".
בן זיקרי: אם אנחנו מדברים על כל פצוע מעל 24 שעות, אנחנו מדברים על אלפי פצועים.
נחום לנגנטל: הוא צודק.
בן זיקרי: למשל, אם הגיע מישהו עם רגל מרוסקת והוא רוצה בעצמו להודיע – אני מחוייב להודיע?
אברהם פורז: אם כך, בואו נקבל את ההגדרה שלכם.
אתי בנדלר: עם החלק הראשון אני חושבת שאין בעיה, אבל מה זה שהוא נפגע בתאונה בעלת היבט ציבורי לפי שיקול דעת.
אתי בנדלר: ..?
אברהם פורז: הרי זה ברור שזאת לא רשימה סגורה.
אברהם פורז: זה לא שאם אתה חלילה תודיע למישהו שלא ברשימה, עשית מה שנקרא חריגה מסמכות.
בן זיקרי: בנהלים של הצוותים הם כבר יגבשו איזשהו תו"ל.
אברהם פורז: כלומר, אתה מדבר על אדם שכתוצאה מתאונת דרכים נפטר או שהוא פצוע ומחוסר הכרה.
פקד לימור שגיא: במקרים אלה, לפעמים בית החולים מודיע.
בן זיקרי: מחוסר הכרה או בהלם, על פי קביעת הרופא.
אברהם פורז: מחוסר הכרה או אינו מתפקד.
ענת מאור: מה זה חוסר תפקוד?
אתי בנדלר: אני חושבת ששוב אנחנו טועים בהבחנה לגבי ההגדרות שהולכות גם לעניין קבוצות התמיכה וגם לעניין ההודעה, ואני חושבת שאנחנו ממקדים, מנסים לשנות עכשיו את ההגדרה רק לצורך מתן ההודעה לבני המשפחה.
אתי בנדלר: אני חושבת שזו טעות.
אברהם פורז: נראה אחר כך.
שמוליק בן יעקב: אני מסכים בהחלט.
שמוליק בן יעקב: אני חושב שאסור לשנות את ההגדרה.
אברהם פורז: לגבי ההודעה – אנחנו מדברים כרגע רק על ההודעה – ההודעה ניתנת לאדם שכתוצאה מתאונת דרכים נפטר או שהוא מחוסר הכרה.
אברהם פורז: כל היתר זה בשיקול דעת של המשטרה, לא חובה סטטוטורית לפי חוק.
אברהם פורז: לגבי הסיוע נראה אחר כך, אולי נרחיב את המעגל.
לאה ורון: גם אין את עניין האשפוז.
אברהם פורז: לא, אשפוז יורד.
אתי בנדלר: "סיוע ראשוני" – סיוע במשך תקופה של 30 הימים שאחרי קרות תאונת הדרכים;"
מיכה הלוי: מה הכוונה?
אברהם פורז: ראשוני.
אברהם פורז: נחזור להגדרה.
מיכה הלוי: זה לא מסתיים בזה.
אברהם פורז: נחזור להגדרה כאשר נקרא את הסעיפים.
אברהם פורז: כרגע מדובר על 30 ימים.
אתי בנדלר: "תאונת דרכים" – כהגדרתה בחוק הפיצויים;"
רחל גוטליב: לגבי הגדרת תאונת דרכים – ולכן גם ההיזקקות לחוק הפיצויים – אנחנו מציעים לקבוע הגדרה שנוגעת לעניין: תאונה שאירעה עקב עבירת תעבורה.
אברהם פורז: מי אמר שזו עבירה?
אברהם פורז: הוא יכול להתהפך עקב כוח עליון.
רחל גוטליב: שכתוצאה ממנה נפגע אדם.
שמואל בן יעקב: למה לשנות?
אברהם פורז: מה הגדרת תאונה בחוק הפיצויים?
אתי בנדלר: הגדרה מאד רחבה.
אתי בנדלר: אדוני היושב-ראש, אני מציעה ללכת לשיטתך הברוכה, שעשינו בהרבה מאד חוקים.
אברהם פורז: אבל כבר הגענו לסוף.
אתי בנדלר: בינתיים, אל תאשר את ההגדרות.
אתי בנדלר: נראה איך נזקקים להן ואז נחזור לכך.
אברהם פורז: מהי הגדרת תאונת דרכים בחוק הפיצויים?
אתי בנדלר: חוק הפיצויים – "תאונת דרכים" – מאורע שבו נגרם לאדם נזק גוף עקב שימוש ברכב מנועי למטרות תחבורה.
אתי בנדלר: יראו כתאונת דרכים גם מאורע שאירע עקב ...
אברהם פורז: אין צורך בסיפה.
אברהם פורז: אנחנו צריכים רק את הרישה.
אתי בנדלר: יש פסיקה מאד ענפה.
אתי בנדלר: הרי זו הגדרה מאד ארוכה – כל מה שנחקק לפי חוק הפיצויים.
אברהם פורז: נחזור להגדרה, אם יהיה צורך.
נחום לנגנטל: הלכנו אתכם עד עכשיו, תלכו אתם איתנו בעניין הזה.
נחום לנגנטל: סעיף 1 מאושר.
אתי בנדלר: "השר" – שר העבודה והרווחה.
אתי בנדלר: " "קרן סיוע לנפגעי תאונת דרכים ולבני משפחתם".
נחום לנגנטל: אנחנו ביקשנו והגענו למסקנה בדיון שנקרא לזה המרכז ולא קרן, רק בגלל הקונוטציה.
אתי בנדלר: "מוקם בזה מרכז סיוע ..."
חיים פוזנר: חיים פוזנר, משרד העבודה והרווחה.
חיים פוזנר: שר העבודה והרווחה מבקש פסק זמן ללמוד את הנושא הזה מכיוון שהוא רוצה לבחון האם ניתן לשלב את המתכונת הזאת – כמו בטיפול בנפגעי פעולות איבה, על ידי המוסד לביטוח לאומי.
חיים פוזנר: יש מתכונת בטיפול בנפגעי פעולות איבה, כאשר יש נוהלים לשעת חירום – לא הכל קשור לביטוח לאומי – שמדברים על צוות שמודיע למשפחה.
אברהם פורז: ברגע שהשר ירצה להעביר לביטוח לאומי, עם תיקון קטן בחוק נעביר לביטוח הלאומי.
אברהם פורז: כרגע פירושו לעכב את העניין בחצי שנה לפחות.
חיים פוזנר: לא חצי שנה.
חיים פוזנר: השר כרגע נכנס לתפקיד, הוא מבקש שבועיים כדי לגבש את עמדתו בעניין.
אברהם פורז: הוא לא יתן תוך שבועיים שום דבר.
אתי בנדלר: מרכז סיוע לנפגעי תאונות דרכים ולבני משפחתם מוקם בזה מרכז סיוע לנפגעי תאונות דרכים ולבני משפחתם במסגרת משרד העבודה והרווחה, שימומן לפי הוראות סעיף 5 (להלן – המרכז).
אתי בנדלר: מה כוונתך באשר לסיוע?
אתי בנדלר: ככל שמדובר לא בבן משפחה, אלא בנפגע עצמו, שמא הוא נפצע קשה.
אברהם פורז: צריך למצוא דיפרנציאציה בהגדרה בין בן משפחה שצריך למסור לו הודעה לבין בן משפחה שטעון סיוע.
אתי בנדלר: אני מציעה שכאשר נגיע לסעיף ההודעה, שם נצמצם את ההגדרה של בן משפחה.
אתי בנדלר: של נפגע תאונת דרכים נשאיר רחב.
הזה אומר: היחידה היא יחידה משטרתית.
בן זיקרי: לא.
שלמה פרקש: ודאי, כך כתוב.
אברהם פורז: אל"ף – יש המשטרה שמוסרת הודעות.
אברהם פורז: יש את המרכז, משרד העבודה והרווחה, שזה קטע שני לאחר מכן.
שלמה פרקש: אני חושב שזה לא ברור.
אברהם פורז: זה יהיה ברור.
שלמה פרקש: אני חושב שארגונית, קשה לפתור את זה – איך מוקם מרכז בתוך משרד העבודה והרווחה כשהיחידה היא יחידה במסגרת משטרת ישראל.
נחום לנגנטל: כל משרד התחבורה בנוי כך.
אברהם פורז: אנחנו נפתור את הבעיה.
אתי בנדלר: אני מבקשת בכל זאת לחזור.
אתי בנדלר: אם אנחנו משאירים לצורך המרכז את הגדרת נפגע תאונת דרכים...
אברהם פורז: תשני את ההגדרה, וכאשר נגיע לעניין מסירת ההודעה, נצמצם למי אפשר למסור הודעה.
אתי בנדלר: אני בכל זאת מבקשת לחזור כי נדמה לי שחבר כנסת לנגנטל דיבר אתי על כך – אם אינני טועה – אחרי שזה פורסם ברשומות.
אברהם פורז: אנחנו כרגע מדברים על אדם שנפגע מתאונת דרכים – האם המרכז יטפל רק במי שאושפז 24 שעות?
אתי בנדלר: ההגדרה כוללת את הנפגע עצמו – אדם שכתוצאה מתאונת דרכים נפטר, או נגרם לו נזק אשר חייב אשפוז לתקופה של 24 שעות לפחות.
נחום לנגנטל: אני אקל בעניין הזה כי אני לא רוצה לריב עם האוצר.
נחום לנגנטל: לגבי ההודעה נצמצם את זה כפי שהצעתם אחר כך.
נחום לנגנטל: ברציו אנחנו רוצים שיודיעו רק לגבי אדם שהוא נפטר או מחוסר הכרה, ויודיעו זאת רק לקרוב משפחה מדרגה ראשונה שמלאו לו 18 שנים לפחות.
אברהם פורז: תפקידו של המרכז הזה – לפחות כפי שאני תופס את החוק – זה לטפל בנפגעים הקשים.
אברהם פורז: אדם יכול להיות מאושפז 24 שעות ואחרי כן לא קרה לו דבר.
אברהם פורז: צריך לומר שאדם שכתוצאה מתאונת דרכים נגרמה לו נכות קשה או משהו כזה, ולהגדיר את זה.
אברהם פורז: שלא יבוא אדם שהיה מאושפז 24 שעות ויגיד: תנו לי כך וכך.
שמואל בן יעקב: מי יחליט?
אברהם פורז: אם נטיל על המרכז הזה יותר מדי מטופלים – אף אחד לא יקבל טיפול הולם.
אתי בנדלר: זה נכון, אבל מצד שני לצמצם את זה רק למי שמחוסר הכרה.
נחום לנגנטל: אתי, קיבלתי את עמדת החברים.
אתי בנדלר: יש כאן שני דברים.
אתי בנדלר: בהודעה נטפל לחוד, זה החלק היותר פשוט.
אברהם פורז: אם כך, לצרכי הודעה דיברנו.
לאה ורון: לצרכי הודעה זה ברור.
לאה ורון: מה שלא ברור זה במי מטפל המרכז.
אברהם פורז: המרכז מטפל במשפחה של אדם שנהרג בתאונת דרכים או אדם שנפגע בתאונת דרכים ונגרמה לו נכות קשה.
אתי בנדלר: מה זה נכות קשה?
אברהם פורז: נכות קשה זה נכות מעל 50%.
אתי בנדלר: יש כאן בעיה.
אתי בנדלר: הרי המרכז מתחיל לתת את הסיוע תוך זמן מאד קצר, הרבה לפני שנקבעת נכותו של אדם.
נחום לנגנטל: הם יקשו על זה, אנחנו ניכנס לנישה שלא נצא ממנה.
חיים פוזנר: מה זה עזרה ראשונה?
נחום לנגנטל: אני אומר שאנחנו נטפל אך ורק במשפחות של אותו הרוג או של זה שהיה מחוסר הכרה.
נחום לנגנטל: זאת נכות קשה, כי נכות קשה יקבעו בעוד שנתיים, לאחר אינסוף דיונים.
בן זיקרי: סמוך לתאונה.
אברהם פורז: אנחנו נקבל את ההגדרה המצמצמת – המרכז יטפל רק במשפחות של הרוגים או במי שהיה מחוסר הכרה.
נחום לנגנטל: לאחר שזה יעבור, יחד איתך נגיש הצעה להרחבה.
חיים פוזנר: תגיד מה זה מטפל, בגדול.
אברהם פורז: משרד העבודה, אתם רוצים להוציא את זה למשרד אחר?
אברהם פורז: אני רואה שאתם מתנגדים טוטאלית.
חיים פוזנר: אנחנו רוצים להבין במה מדובר.
חיים פוזנר: אם מדובר על תהליך של שיקום.
חיים פוזנר: ..
נחום לנגנטל: עוד לא הגענו לסעיף.
חיים פוזנר: אם מדובר על נפגע בשבוע הראשון – זה תלוי אם זה 150% או אפס אחוז.
אתי בנדלר: אני מצטערת שאני מקשה, אבל אני רוצה לנסח את החוק – מחוסר הכרה יכול להיות בזמן התאונה...
נחום לנגנטל: 24 שעות.
אתי בנדלר: 24 שעות לפחות, בסדר.
אברהם פורז: אבל מישהו שהיה מחוסר הכרה 24 שעות והתאושש?
נחום לנגנטל: אחרי כן נעשה תיקונים.
נחום לנגנטל: הרי הפוליסה היא דורסנית הפעם.
בן זיקרי: גם הנוהלים שלנו הם יותר מחמירים.
בן זיקרי: מבחינתנו המשטרה, זה שעתיים-שלוש, כי מיד לאחר התאונה אנחנו מגיעים לבית החולים, רואים שהוא מחוסר הכרה – עלינו חובת ההודעה.
אברהם פורז: השלב הבא זה כבר שלב שעברו יומיים-שלושה.
אברהם פורז: שאלה מה קורה ביום השלישי והרביעי- האם המרכז מטפל עדיין רק באלה שהם מחוסרי הכרה או נניח אדם בינתיים חזר להכרתו, מה דינו?
חיים פוזנר: אני רוצה בכל זאת לשאול.
חיים פוזנר: כשמדברים על טיפול, יש טיפול רפואי ויש טיפול סוציאלי.
חיים פוזנר: יש עובד סוציאלי בבית חולים ויש מערכת רפואית בבית חולים.
נחום לנגנטל: זה בדיוק מה שאנחנו רוצים, הבנת את הראש, אנחנו באמת כל חברי הכנסת רוצים שאף אחד לא יטפל בהם.
נחום לנגנטל: זו ירידה לעומקה של המחשבה שלנו, אני מודה לך על הקרדיט.
חיים פוזנר: מה שאני רוצה לומר, שברגע שמקימים מערכת מיוחדת, השאלה אם רוצים עוד גוף שייעשה.
חיים פוזנר: צריך להגדיר את הדברים.
נחום לנגנטל: נגיע לסעיף 3.
אברהם פורז: חבר הכנסת לנגנטל, אני מציע שהמרכז הזה יטפל רק במשפחות של נפטרים ובכאלה שהם ללא הכרה, גם בעת הטיפול.
אברהם פורז: אם מישהו איבד את ההכרה ליום וחזר להכרתו – אין טעם שהוא יהיה מטופל על ידי המרכז הזה.
לאה ורון: אבל מה שאתם אומרים זה מחוסר הכרה 24 שעות לפחות.
אברהם פורז: אנחנו מדברים על מישהו שנניח נפגע פגיעה מוחית והוא צמח, לא על אחד שקיבל זעזוע מוח ובמשך 24 שעות היה ללא הכרה ועכשיו התעורר.
נחום לנגנטל: זה עוד יותר יצמצם, אבל עד מתי הוא ללא הכרה?
נחום לנגנטל: לא רק עד ההודעה.
לאה ורון: קבעתם מחוסר הכרה 24 שעות.
אברהם פורז: בחודש הראשון הזה.
נחום לנגנטל: אבל נניח יש משפחה – אחרי ארבעה ימים צריך לטפל בילדים, כרגע הם לא מטופלים.
אברהם פורז: בוא תתחם את זה בשלב זה לאלה שנשארו ללא הכרה.
לאה ורון: אבל כמה זמן נשארו?
אברהם פורז: ברגע שהיו ללא הכרה מעל 48 שעות נניח.
אמיר שביט: תשאירו שיקול דעת למטפלים.
אתי בנדלר: יש כאן רעיון שהמתמחה הציעה לי – מחוסר הכרה 24 שעות לפחות, כפי שאתם הצעתם, וכן נפגע אחר כפי שייקבע בתקנות.
אברהם פורז: אבל אני לא רוצה לכלול מישהו שלאחר 24 שעות התעורר ויבוא לבלבל את המוח.
לאה ורון: כפי שייקבע בתקנות, באישור הוועדה.
דורון וילנר: אני עובד סוציאלי באיכילוב.
דורון וילנר: לא תמיד יש הלימה בין הצרכים של המשפחה לעוצמת הפגיעה הפיסית.
דורון וילנר: לפעמים הפגיעה היא מאד חמורה, המשפחה יודעת להתארגן ואין צורך בהתערבות מעבר למה שאנחנו עושים.
אברהם פורז: מי שלא יבקש סיוע – לא יקבל.
דורון וילנר: אבל חבל לחסום לפי קריטריון שהוא רפואי יבש, כאשר הצרכים הם לפעמים אחרים.
דורון וילנר: ברגע שתיתן אפשרות למטפלים להפנות, זה גם ייעשה בצורה מבוקרת וגם על בסיס רפואי.
אברהם פורז: נקבע כאלה שהם ללא הכרה וכאלה שייקבע בתקנות.
אתי בנדלר: הסיוע יהיה למשפחת נפטר, מחוסר הכרה 24 שעות לפחות, או מי שנפגע פגיעה חמורה, לפי כללים שיקבע השר בתקנות.
אתי בנדלר: "2(ב) המרכז ינוהל על ידי מנהל שימנה השר; לצד המנהל יפעל צוות היגוי שחבריו חמישה עובדי
ציבור והם: נציג משרד העבודה והרווחה, נציג משרד התחבורה, נציג משרד הבריאות, נציג משטרת ישראל ונציג המוסד לביטוח לאומי; נציג כל משרד ימונה על ידי השר הממונה על אותו משרד, מקרב עובדי המדינה במשרדו; לעניין זה, "עובד המדינה" – לרבות שוטר;"
נציגי הציבור: "פסיכולוג, נציג המרכז לשלטון מקומי ושני נציגים של ארגונים המייצגים נפגעי תאונות דרכים, שימנה השר;"
אברהם פורז: גם את הפסיכולוג ממנה השר.
דורון וילנר: אני מציע להוסיף לצוות הזה עובד סוציאלי.
רחל גוטליב: אולי נציג מרכז שלטון מקומי שהוא עובד סוציאלי.
נחום לנגנטל: אני מציע להוסיף עוד אחד ושיהיה עוד עובד סוציאלי.
אברהם פורז: יש יותר מדי אנשים במרכז הזה.
אברהם פורז: במקום שני נציגים של ארגונים, נקבע נציג אחד ועובד סוציאלי אחד.
אתי בנדלר: הנקודה היא שתמיד בוועדות יש מעין עיקרון – אינני יודעת למה – שיהיה מספר בלתי זוגי.
נחום לנגנטל: אפשר שני עובדים סוציאליים.
אברהם פורז: במקום שני נציגי ארגונים, נקבע נציג אחד ועובד סוציאלי אחד.
דובר: הצורך במספר בלתי זוגי זו שטות מוחלטת.
אתי בנדלר: אני מסכימה שזה לא רלוונטי.
אברהם פורז: שיהיה מספר בלתי זוגי ויהיה עובד סוציאלי.
אברהם פורז: במקרה של חילוקי דעות – דעת היושב ראש תכריע.
אתי בנדלר: לעובדים סוציאליים יש איזשהו ארגון?
נעמי גבע: השר ימנה.
אתי בנדלר: שלא מקרב עובדי המדינה, נכון?
אתי בנדלר: יש כאן הרי חמישה עובדי מדינה וחמישה נציגי ציבור שאינם עובדי המדינה.
אברהם פורז: נציג משרד העבודה והרווחה יכול להיות גם עובד סוציאלי, הוא לא פסול.
אבי סלומה: מדוע יש כאן נציג של המרכז לשלטון המקומי?
אבי סלומה: מה לו ולעסק הזה בכלל?
נחום לנגנטל: היחידה שמודיעה בבתים היא מעורבת עם העיריה באותו מקום, היא שותפה בתהליך הזה.
נחום לנגנטל: גם העובד הסוציאלי הוא חלק ממחלקת הרווחה של הרשות המקומית.
אתי בנדלר: התוספת של החלטת היושב ראש היא שהתוספת של עובד סוציאלי שימנה השר לא יהיה עובד מדינה.
אברהם פורז: חמישה נציגי ציבור, אם כך.
אתי בנדלר: "3.
אתי בנדלר: מטרות המרכז
מטרות המרכז הן: הקמת יחידה ...."
אברהם פורז: אני לא יודע אם זה הקמת יחידה.
אברהם פורז: זה מימון.
רחל גוטליב: מימון הקמתה של יחידה.
אברהם פורז: מימון הקמה ותפעול של יחידה במשטרת ישראל.
אתי בנדלר: "3(א)(1) מימון הקמה ותפעול של יחידה במשטרת ישראל שתהיה אחראית למסירת הודעות
רחל גוטליב: גם לעניין הגדרת התפקיד שלה רצינו קצת לעדן את זה – או שנפנה את זה לסעיף המהותי כי אנחנו ביקשנו את סעיף 4 לתקן – יחידה במשטרת ישראל כאמור בסעיף 4, וסעיף 4 יגדיר את תפקידה של היחידה.
אתי בנדלר: "3(א)(2) סיוע ראשוני למשפחתו של נפגע תאונת דרכים, באמצעות משרדי הממשלה, רשויות
חיים פוזנר: אם יש מימון יחידה ואם אנחנו מדברים על כך שאחרי כן בצוות ההודעה משתתפים גם אחרים כמו עובדים סוציאליים, צריך גם לממן תוספת של עובדים סוציאליים.
אברהם פורז: לא הבנתי אותך.
חיים פוזנר: השאלה מי מודיע למשפחה – האם השוטר לבד מודיע למשפחה?
רחל גוטליב: צוות.
אברהם פורז: המשטרה תקבע נוהל איך עושים את זה.
חיים פוזנר: היום, בנוהלי ההודעה של המשטרה, יש צוות שמשתתף בו עובד סוציאלי ורופא.
רחל גוטליב: מהרשות המקומית.
חיים פוזנר: ולכן, אם מוסיפים מטלה על הרשויות המקומיות ורוצים שיתוף פעולה.
אברהם פורז: אנחנו לא נממן להם את זה.
בן זיקרי: אלה אנשים שקיימים כבר.
חיים פוזנר: גברתי, כשהמשטרה מקבלת מטלה, היא דורשת תמיד תוספת כוח אדם.
חיים פוזנר: השלטון המקומי לא יבצע את זה.
אברהם פורז: לא יבצע – אז לא יבצע.
אברהם פורז: שיתאכזרו לתושבים שלהם, שיגידו שלא אכפת להם.
אברהם פורז: יש גם בחירות בעיריות לפעמים.
חיים פוזנר: דבר שני שמדובר עליו כאן
חיים פוזנר: זה סיוע ראשוני למשפחה באמצעות משרדי הממשלה והרשויות המקומיות.
חיים פוזנר: מה זאת אומרת באמצעות?
אברהם פורז: זה גוף מתאם.
אברהם פורז: זה לא גוף שיש לו תקציב פעילות משלו, שהוא נותן מענקים.
חיים פוזנר: מטיל חובת מתן שירותים על משרדי ממשלה והרשויות המקומיות.
שלמה פרקש: איך זה עובד בפועל?
אברהם פורז: זו יחידת מטה, יחידת תיאום.
חיים פוזנר: אנחנו לא מתנגדים לזה, אבל לגבי כל דבר כזה, אם אתה רוצה שהמטלה תבוצע – צריך להגיש תוכנית עבודה ותוכנית תקציבית.
נחום לנגנטל: תכינו.
נחום לנגנטל: אנחנו נותנים לכם קרדיט איך בדיוק אתם חושבים שכדאי לבצע את זה.
מיכה הלוי: הסעיף הזה הוא למעשה הסעיף המרכזי.
מיכה הלוי: כאיש השלטון המקומי לשעבר – הרבה שנים הייתי ראש רשות מקומית, היום אני לצערי בעמותה של משפחות שכולות – כאן הנושא המרכזי של כל מהות והצלחת כל החוק הזה.
מיכה הלוי: אם זה יילך במתכונת הזאת - לצערי, וחבר הכנסת נחום לנגנטל יודע את דעתנו – העסק הזה נדון מראש לכישלון.
מיכה הלוי: אני מציע שהמרכז יהיה אחראי כי כאן זה נופל בין הכסאות.
מיכה הלוי: הרי כל אחד יזרוק זאת על השני.
אברהם פורז: אנחנו לא מקימים כאן מערכת שלישית.
אברהם פורז: זה גוף מתאם, זו יחידת מטה.
מיכה הלוי: זה לא שלישית.
מיכה הלוי: יש פעולות איבה שבמסגרת החוק מוכרות.
מיכה הלוי: זה טיפול ייחודי ומקצועי של הביטוח הלאומי.
מיכה הלוי: יש תאונות עבודה במסגרת חוק טיפול ייחודי ומקצועי של הביטוח הלאומי.
מיכה הלוי: משרד הביטחון זה משרד הביטחון, עם מערכת משומנת.
אברהם פורז: זה גוף מטה שמטרתו לתאם פעולות ולעודד גופים אחרים לפעול.
אברהם פורז: זה לא גוף שפועל לבד.
מיכה הלוי: לא ייעשו.
אברהם פורז: יכול להיות שזה לא ייעשה.
אברהם פורז: מבחינתי, אם זה לא יקרה – זה עצוב מאד, אבל מה לעשות.
מיכה הלוי: אבל אנחנו רוצים לקדם את העניין.
אברהם פורז: הצעת החוק - מטרתה לתת עזרה ראשונה.
מיכה הלוי: משפחה שכולה זה לא עזרה ראשונה – עם ההרס, עם השבר.
מיכה הלוי: תראה מה נעשה במשרד הביטחון.
מיכה הלוי: משפחות שכולות צריכות סיוע מתמשך.
אברהם פורז: אני מבין, אבל הגוף הזה – להבדיל מאגף השיקום במשרד הביטחון שיש לו תקציב משלו והמוסד לביטוח לאומי...
מיכה הלוי: צריך לקשור את זה לביטוח הלאומי.
אברהם פורז: אבל הגוף הזה הוא לא גוף שמפעיל את הביטוח הלאומי.
מיכה הלוי: צריך להקים גוף לא מתאם.
מיכה הלוי: עם גוף מתאם לא ייצא כלום.
מיכה הלוי: התיאום הזה גם קיים היום.
אברהם פורז: אין אפשרות לעשות חוק כזה.
מיכה הלוי: זה שורש כל החוק הזה.
נחום לנגנטל: מיכה, הרי אתה יודע שבהצעה הטרומית שהגשתי זה היה הרבה יותר רחב, עם משמעויות הרבה יותר קונקרטיות ובאמת חשבתי שצריך להקים גוף שיבצע, לא רק יתאם.
נחום לנגנטל: אשר על כן, אנחנו הסתפקנו בדבר יותר מצומצם שהוא גוף מתאם.
נחום לנגנטל: יכול מאד להיות שאם תוך כמה חודשים, לאחר שהחוק הזה ייצא לפועל, נראה שבאמת הוא לא מקדם באופן פרקטי את הנושא, נגיש הצעות חוק פרטיות לתקן את החוק הזה.
נחום לנגנטל: אני חוזר כעת מוועדת הכספים שאני חבר בה – אם נעביר כאן חוקים רציניים ביותר, דינם של כל אותם חוקים בחוק ההסדרים, בזה אחר זה, להימחק.
נחום לנגנטל: לכן אני הולך בדרך קצת יותר פוליטית.
אברהם פורז: אין לנו ברירה, אנחנו צריכים להתקדם בקו הזה, אין דרך אחרת.
מיכה הלוי: בכל זאת, אולי ...
אברהם פורז: אם אנחנו נרחיב אותו – לא יהיה כלום.
מיכה הלוי: אני אומר לקשור אותו יותר לצוות המקצועי בביטוח הלאומי.
אתי בנדלר: אני עוברת לפסקה (3).
אתי בנדלר: אני מבינה שפסקה (2) אושרה.
אתי בנדלר: שוב, אנחנו מדברים כאן רק בנפגעי תאונת דרכים כפי שאנחנו הגדרנו.
אברהם פורז: מצידי, תוסיפי לתת סמכות למרכז גם לטפל בכל נושא אחר לפי שיקול דעתו, לצורך קידום הטיפול בנושא של נפגעי תאונות דרכים ובני משפחתם.
אברהם פורז: צריך להוסיף "סעיף סל" – כל נושא אחר שימצא המרכז לנכון לטפל בו לצורך קידום הטיפול בנפגעי תאונות דרכים ובני משפחתם.
חיים פוזנר: הערה לפסקה (2) – אם לא יהיו אמצעים, אי אפשר יהיה לבצע.
אברהם פורז: יהיו.
אברהם פורז: אמצעים מעטים יהיו.
חיים פוזנר: לגבי ריכוז מידע יש בעיה של סודיות.
חיים פוזנר: אם הצעת החוק מדברת ממש ברמה של פרטים על משפחה, אי אפשר היום להעביר אינפורמציה מגורם לגורם על פי כמה חוקים שלא אפרט אותם כאן.
אברהם פורז: לא מדובר על כך שיקחו את התיק הרפואי של כל אחד לחוד, אלא במסגרת הסטטיסטית, זאת אומרת במסגרת של כמה תאונות היו, כמה נפגעים, באיזה איזורים בארץ.
אברהם פורז: ריכוז מידע זה לא ברמת הפרט, זה כמו השנתון הסטטיסטי.
עמיר נאור: אבל זה קיים כבר – גם בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, גם במשטרה, גם ברשות הלאומית.
אברהם פורז: אבל זה ריכוז, זה מרכז את האינפורמציה.
עמיר נאור: זה מה שאמרתי – יש היום ריכוז של כל הנפגעים ומצבם.
אברהם פורז: רוצה המציע, יחד עם קבוצה גדולה של חברי כנסת, ליצור גוף שהוא רוצה לתת לו צ'אנס לנסות להתמודד עם הבעיה.