GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: האטה לפני מסילת ברזל – 250 זה מספיק.
אברהם פורז: קשה מאד לאכוף את העבירה הזאת ופרט לזאת רוב מסילות הברזל היום הן עם מחסום.
אברהם פורז: עצירה לפני מסילת ברזל – תקראי בבקשה את התקנה.
סנ"צ שולמית שמעון: "בנסיבות האמורות להלן חייב נוהג רכב המתקרב למפגש לעצור את רכבו לפני קו עצירה ובאין קו עצירה לפני המחסום הקרוב, ובאין מחסום במרחק של לא פחות מארבעה מטרים לפני פס המסילה הקרוב ולא ימשיך בנסיעה, אלא לאחר שנפתח המחסום או פסק אות האזהרה ובאין מחסום או אות אזהרה – לאחר שעבר הרכב הנוסע על מסילת הברזל, להלן הרכבת ואלה הנסיבות – רכבת מתקרבת, נראית, נשמעת, או משמיעה אות אזהרה, מוצב לפני המפגש תמרור המורה על עצירה, ניתן אות אזהרה על התקרבות רכבת בין בדגל ובין באמצעות עדשה אדומה מהבהבת, שמותקנת ליד התמרור המציין מקום מפגש ובין בכל דרך אחרת, המחסום שלפני המפגש חוסם את הדרך או חלק ממנה או מתחיל להתנועע לקראת חסימת הדרך או פתיחתה".
סנ"צ שולמית שמעון: היושב ראש, אני חייבת לציין שיש בעיה.
סנ"צ שולמית שמעון: התיקון בצו נוגד את מה שקיים בפקודת התעבורה ובתוספת הרביעית לפקודת התעבורה.
סנ"צ שולמית שמעון: בצו זאת עבירה מסוג הזמנה לדין ולא מכלילה אותו בצו.
סנ"צ שולמית שמעון: ביקשנו ממשרד התחבורה לתקן את זה וההוראות שקיימות בפקודת התעבורה הן הוראות שבגינן מובא אדם למשפט.
סנ"צ שולמית שמעון: אם פה אנחנו מורידים מה-750 ₪ האלה כאשר רכבת נראית או נשמעת, או מחסום מתנועע – אני לא יודעת איך זה תוקן בעבר אבל יש סתירה בזה.
אברהם פורז: לדעתי כל ההוראות האלה כוחן היה יפה בעיקר למפגש מסילת ברזל בלי מחסום.
סנ"צ שולמית שמעון: היום פורצים מחסומים ויש תאונות עם רכבת.
אברהם פורז: תקבעי שנת מאסר בפועל לפריצת מחסום רכבת.
סנ"צ שולמית שמעון: אנחנו עדים לעליה בתאונות דרכים בהן מעורבת רכבת.
אברהם פורז: אני רוצה לעשות סדר לוגי.
אברהם פורז: אם יש מחסום הסיפור פשוט – ירד המחסום, אסור לך לעבור אותו.
אברהם פורז: הפעמון מתחיל לצלצל לפני שהמחסום יורד ואם אתה שלושה-ארבעה מטרים ממנו אתה כן תעבור, כי אתה לא רוצה שהוא יירד עליך או שתיקלע בין המחסומים.
אברהם פורז: אם יש מחסום אין בעיה אלא אם כן פרצת את המחסום.
אברהם פורז: אם אדם פורץ מחסום, לדעתי זה צריך להיות הזמנה לדין ולא ברירת קנס.
אברהם פורז: באותם מקרים בהם יש מפגש בלי מחסום ויש חובת עצור והנהג לא עצר.
אברהם פורז: המפגש עם רכבת הוא כמו מפגש עם כביש אחר שבו יש זכות קדימה לרכב אחר.
סנ"צ שולמית שמעון: היום זה קיים בסתירה לפקודה.
אברהם פורז: 500 ₪, כאשר לדעתי האכיפה צריכה להיות בדיוק כמו תמרור מתן זכות קדימה.
חוה ראובני: החרגנו מזה הוראה שאומרת שחובה לכבות רדיו, טלוויזיה וקלטות.
צבי יוזנט: שחק צחק עלינו על זה וביקש לבטל.
אברהם פורז: 100 ₪.
אתי בנדלר: למה לא להשתיק את כל הנוסעים ברכב?
סנ"צ שולמית שמעון: תקנה 57 – בעקבות אסון הבונים הותקנה תקנה זו המדברת על "נוהג באוטובוס או ברכב המסיע או מיועד להסיע 11 נוסעים או יותר לרבות הנהג, לא יחצה מסילת ברזל, אלא אם כן הדרך בה הוא מגיע למפגש סלולה באספלט או בטון במרחק של 20 מטרים לפחות מהפס הקרוב".
צבי יוזנט: זאת אומרת שהוא לא יגיע בדרך עפר.
אברהם פורז: אוטובוס לא יכול לחצות מסילת ברזל אלא אם כן יש כביש?
אברהם פורז: מה הוא אשם שאין כביש.
חוה ראובני: שיסע מסביב.
אברהם פורז: 750 ₪.
סנ"צ שולמית שמעון: איתות – 100 ₪.
אברהם פורז: התחשבות ברכב מאותת –
עו"ד יפעת רווה: "נתן נוהג רכב אות כאמור בתקנת 60, חייב כל נוהג רכב הבא בעקבותיו להאיט ולנהוג בזהירות ולעצור אם יש צורך בכך כדי לאפשר לנוהג רכב שלפניו לחצות".
אברהם פורז: איך אוכפים את זה?
אברהם פורז: השד יודע.
צבי יוזנט: איסור הפעלת סירנה ומהבהבים –
סנ"צ שולמית שמעון: "לא ישמיע אדם ברכב מנועי אות אזהרה בסירנה או בכל כלי או אמצעי אחר ולא יפיץ אור מהבהב צבעוני, אלא אם כן תקנות אלה מורות אחרת או אם ניתן לו היתר לכך מאת רשות הרישוי".
חוה ראובני: כאן מדברים על מי שאין לו חובה ואין לו היתר.
מוטי פלדמן: קודם היתה תקנה בנושא שנוגעת למשאיות.
מוטי פלדמן: אלה שתי תקנות שסותרות אחת את השניה.
מוטי פלדמן: שוטר אחד מכיר את התקנה הזאת והשני לא מכיר אותה.
סנ"צ שולמית שמעון: לא, אתה טועה.
מוטי פלדמן: האמיני לי שאני מדבר מתוך נסיון.
אברהם פורז: נשאיר את זה 250 ₪.
אברהם פורז: מה זה "צבעי פנסים מהבהבים"?
סנ"צ שולמית שמעון: "מקום שתקנות אלה מורות כי רכב יפיץ אור מהבהב או מקום שניתן לו היתר להפיץ אור מהבהב, יהיה הפנס כאמור בחלק ג' בתוספת השניה וצבעו".
צבי יוזנט: אדום או צהוב ולא לבן.
אברהם פורז: שימוש בצופר –
עו"ד יפעת רווה: יש תקנות מקבילות באיכות הסביבה, שם זה נקבע ואושר על ידי הוועדה בכנסת לקנס של 250 ₪ ולכן זה צריך להיות אחיד בשני המקרים.
חוה ראובני: הנייר שאתם מחזיקים הוא בעצם טבלת השוואה ולא הנוסח האחרון שהבאנו.
אברהם פורז: מאשר 250 ₪.
סנ"צ שולמית שמעון: אי ציות לתמרור ב-37 – לעניין אי העצירה בלבד.
סנ"צ שולמית שמעון: תמרור עצור מגיע אלינו מכמה כיוונים – האחד הוא מהתמרור עצמו וכאן זה מהתקנה.
סנ"צ שולמית שמעון: אני מציעה להשוות למה שעשינו קודם לכן.
אברהם פורז: ברור שיש הוראה מפורשת לעצור.
אתי בנדלר: הורדת את זה ל-250 ₪?
אברהם פורז: כניסה לצומת לא פנוי – זאת חסימת הצומת.
אברהם פורז: אני מסכים שהקנס על העבירה הזאת צריך להיות 500 ₪.
סנ"צ שולמית שמעון: זאת אחת מהעבירות שיוצרות פקקי תנועה.
אברהם פורז: בכל המקומות בעולם מסמנים ריבוע במרכז הצומת, אבל ברגע שהצומת לא מתוחם, זה גמיש.
סנ"צ שולמית שמעון: הוראות החוק קובעות שאתה חייב לעצור לפני קו העצירה.
אברהם פורז: הלוואי שתאכפו את זה.
סנ"צ שולמית שמעון: אוכפים את זה הרבה מאד.
אברהם פורז: כמה דוחות יש לכם על כל סוגי העבירות?
אברהם פורז: יש לכם את זה ממוחשב?
אברהם פורז: אני משער שהרוב מהירות.
לאה ורון: אתם יכולים להעביר ליושב ראש הוועדה את הדוח הזה?
סנ"צ שולמית שמעון: איזה פירוט אתה רוצה בדיוק?
אברהם פורז: הייתי רוצה לדעת איזה עבירות נאכפו בשנה האחרונה וכמה דוחות נרשמו בגינן.
סנ"צ שולמית שמעון: השתלבות בתנועה – כמו סעיפים 45 ו-46.
סנ"צ שולמית שמעון: "לא יסיע אדם רכב שעמד או חנה בצד הכביש, אלא לאחר שהבטיח שאפשר להיכנס למסלול התנועה ללא סיכון או הפרעה לעוברי הדרך.
סנ"צ שולמית שמעון: הוא ייכנס במהירות שאין בה כדי סיכון או הפרעה, לאחר שנתן אות כאמור בסימן ה'.
אברהם פורז: מה זה תקנה 67(א)?
סנ"צ שולמית שמעון: "נוהג רכב המתקרב למעבר חציה והולכי רגל חוצים במעבר, יאפשר להם להשלים את החציה בבטחה".
עו"ד יפעת רווה: כל הנושא של החניה רלוונטי גם לרשויות המקומיות, במיוחד לעיריית תל-אביב.
עו"ד יפעת רווה: אני מאד מבקשת שלישיבה הבאה יוזמנו מרכז השלטון המקומי ונציגות של עיריית תל-אביב ואולי עוד עיריות.
עו"ד יפעת רווה: יש חשיבות רבה בגלל שלגובה הקנס שנקבע פה תהיה השלכה על כל הנושא שדיבר עליו חבר הכנסת ביבי.
עו"ד יפעת רווה: אני מבקשת לשמוע אותם.
חוה ראובני: מה שבוצע פה מתואם איתם ואם הוועדה רוצה לעשות שינוי, כדאי שגם הם יהיו מעורבים.
עו"ד יפעת רווה: מדובר על זה שבחניה על מדרכה גובה הקנס יהיה 250 ₪.
אברהם פורז: זאת התוצאה הסופית.
חוה ראובני: "לא יעצור אדם רכב.
חוה ראובני: על מדרכה למעט במקום שהוסדר להעמדת רכב לפי חוק עזר, ובלבד שנותר מעבר להולכי רגל".
עו"ד יפעת רווה: אני לא חושבת שיש אבחנה בין שני גלגלים לארבעה, אלא בכל מקום שבו זה חוסם את המדרכה.
אברהם פורז: נניח שמישהו חונה על המדרכה ונשאר מעבר להולכי רגל.
אתי בנדלר: זה אסור.
אתי בנדלר: מותר לך רק במקום שהוסדר במפורש.
אברהם פורז: אני שואל האם זאת אותה עבירה, גם אם עלית עם ארבעה גלגלים וחסמת את המדרכה לגמרי או כשעלית עם שני גלגלים והשארת מעבר.
עו"ד יפעת רווה: עקרונית לא נתנו שיקול דעת לנהג.
אתי בנדלר: בכל מקום שבו לא הסדירו במפורש, זאת עבירה.
חוה ראובני: יש הרבה מקומות בהם העיריות מסדירות עם תמרור ויש ציור של אוטו שעומד עקום.
אברהם פורז: אני מבין, אבל האם לא נכון להבחין באופן מהותי בין מקרה שבו מישהו חנה עם שני גלגלים על המדרכה אבל עדיין הותיר על המדרכה רווח לאנשים, לבין מקרה שבו הוא נעמד כך, שהוא חסם את המדרכה לגמרי.
חוה ראובני: שני גלגלים לא בהכרח משאירים מקום כי יש מדרכות צרות.
חוה ראובני: השאלה היא למה צריך להשאיר מעבר?
חוה ראובני: להולך רגל, שישחיל את עצמו הצידה?
חוה ראובני: לעגלת תינוק?
חוה ראובני: לכסא גלגלים?
חוה ראובני: לעגלת תאומים?
חוה ראובני: מה זה להשאיר מ ספיק מקום על המדרכה?
חוה ראובני: זה משאיר פתח לשיקול דעת.
אברהם פורז: ובכל זאת, לפי אותן עבירות שאתם מדברים עליהן, שיש בהן שיקול דעת, הייתי מציע שתעשו שני סוגים של חניה על מדרכה – האחת חלה בכל מקרה והשניה היא בנסיבות שגורמות לסיכון עוברי אורח.
אברהם פורז: כלומר, זה מחייב את הולכי הרגל לרדת לכביש כי אי אפשר לעבור.
חוה ראובני: זה לא ניתן לפתרון במסגרת הצו הנוכחי.
אברהם פורז: באופן קונספטואלי אני רוצה למצוא מצב שבו אם מישהו חונה באופן כזה, שהוא חוסם לגמרי את המדרכה ולפעמים יש חוצפה בלתי רגילה במצבים האלה ואנשים נאלצים ללכת על הכביש בגללו, זה שונה לגמרי ממי שהחנה שני גלגלים על המדרכה.
אברהם פורז: נכון שזאת עבירה אבל לא עד כדי כך עבירה חמורה.
צבי יוזנט: אני מציע לקבוע את הישיבות מראש כדי לסיים את נושא התקנות.
אברהם פורז: נמשיך את הדיון בנושא ביום שלישי הבא בשעה 09:00.
אברהם פורז: הנושא שעל סדר היום, תקנון כשרות באולמות וגני אירועים, נקבע על פי הצעתו של ח"כ פריצקי.
אברהם פורז: כנהוג, אתן לו לפתוח את הדיון.
יוסף יצחק פריצקי: התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים בישראל, יחד עם הרבנות הראשית לישראל יצרו תקנון, בעצם מעין הסכם – אינני איך להגדירו מבחינה משפטית ששמו "כשרות אחידה באולמות וגני אירועים".
יוסף יצחק פריצקי: התקנון בעייתי וחמור משתי סיבות.
יוסף יצחק פריצקי: ראשית, בשל מה שהוא עושה, והשנייה בשל מה שכתוב בו.
יוסף יצחק פריצקי: אינני רוצה להיכנס לשאלת הכשרות במטבח.
יוסף יצחק פריצקי: קטונתי מלפסוק בנושאים אלה.
יוסף יצחק פריצקי: אינני רב, ולא זה העניין.
יוסף יצחק פריצקי: אך אני מבקש להפנות לסעיף "שבתות וחגים" בתקנון, בעמוד 11, אומר כך: "האולם ייסגר שעה קודם כניסת השבת עד חצי שעה לאחר צאת השבת או החג… אין לבצע אירועים בשבתות".
יוסף יצחק פריצקי: ראשית, מדוע אינני יכול לשכור אולם – בלי שהמטבח ייפתח – ולקיים בו אירוע בשבת?
מיכאל קליינר: אפשר לשכור אולם בשבת.
יוסף יצחק פריצקי: אז לא תהיה כשרות.
יוסף יצחק פריצקי: שנית, מדוע אפשר לשכור אולם – ולהשתמש במטבח – בבית מלון, אך לא באולם אירועים?
יוסף יצחק פריצקי: אולם בבית מלון עולה כמובן פי כמה וכמה מאולם כזה.
יוסף יצחק פריצקי: בירושלים ובתל אביב יש בתי מלון כשרים למהדרין שיכולים לקיים ארוחות צהרים ל150-100- איש בשבת.
יוסף יצחק פריצקי: במאמר מוזכר אני מבקש להזכיר, שיהודים שומרי תורה ומצוות נוסעים לחו"ל ואוכלים בשבת בבתי אוכל, ואפילו אוכלים טוב.
יוסף יצחק פריצקי: יש צורך בהסדרת תשלום, קביעה מי נמצא במטבח וכו'.
יוסף יצחק פריצקי: אין לי טענה.
מיכאל קליינר: אסור בכלל לקיים אירוע?
יוסף יצחק פריצקי: כן, זה כל העניין.
מיכאל קליינר: ומה עושים כשברית מילה מתקיימת בשבת?
יוסף יצחק פריצקי: העניין גם מנוגד לפסיקת בג"צ.
יוסף יצחק פריצקי: אילה רסקין ז"ל הייתה רקדנית בטן, והרבנות בירושלים רצתה לשלול כשרות מבית המלון כי היה שם מופע.
יוסף יצחק פריצקי: בג"צ קבע – וההלכה הזאת לא שונתה למיטב ידיעתי – שאין עניין בין כשרות למופע כזה.
יוסף יצחק פריצקי: מדוע צריך לשלול כשרות מאולם בשל כך?
יצחק וקנין: הדברים שאתה אומר כרגע אינם רלוונטיים.
אברהם פורז: ח"כ וקנין, מה אם ייקבע שהכשרות מותנית בתשלום שכר מינימום?
יצחק וקנין: אני יכול לפרט את הסיבות לכך, אך אאפשר לח"כ פריצקי לסיים את דבריו.
יוסף יצחק פריצקי: תודה.
יוסף יצחק פריצקי: אם כן, הלכה פסוקה של בג"צ קובעת שבענייני כשרות מתחשבים בכשרות בלבד.
יוסף יצחק פריצקי: יש כאן בעיה נוספת.
יוסף יצחק פריצקי: אולמות אירועים ניזונים בעיקר מנישואים.
יוסף יצחק פריצקי: זה עניינם.
יוסף יצחק פריצקי: מקיימים שם חופות.
יוסף יצחק פריצקי: אני בכוונה מדבר על נישואים.
יוסף יצחק פריצקי: אם נשללת כשרות מאולם – וכאן נכנסים למונופול הגדול של הרבנות, שהוא מונופול על פי חוק – לא יבוא הרב להשיא שם.
יוסף יצחק פריצקי: אינני חושב שצריך לחייב רב להשיא את בני הזוג במקום שהוא איננו מרגיש שהוא יכול להשיא בו, אך כל עוד חוק שיפוט בתי דין רבניים נישואים וגירושין חל, ולא מאפשר נישואים אזרחיים או נישואים לא-אורתודוכסיים – אנחנו עומדים שוב בפני אחד מהמשברים.
יוסף יצחק פריצקי: לדעתי אי אפשר לחייב רב או איש דת להשיא אנשים במקומות שהוא לא מאמין בהם.
יוסף יצחק פריצקי: אינני רוצה לכפות על רב אורתודוכסי להגיע למקום שלדעתו ולשיטתו הוא מקום של פריצות.
יוסף יצחק פריצקי: אך אם זה מונופול – ובמדינת ישראל נישואים וגירושין הם על פי הדין הדתי האורתודוכסי – נוצרת בעיה שנובעת מהעדר נישואים אזרחיים בישראל.
יוסף יצחק פריצקי: אילו כל רב או פקיד יכול היה להשיא בני זוג – לא הייתה בעיה.
יוסף יצחק פריצקי: אך כעת הרבנים מסרבים להשיא את בני הזוג באולם שאין בו כשרות.
יוסף יצחק פריצקי: אין לי טענה ולא יכולה להיות לי טענה כנגד גישה זו, הכל בסדר.
יוסף יצחק פריצקי: אך מדוע שוללים כשרות או מאיימים בשלילת כשרות אם ייפתח האולם בשבת – גם אם המטבח לא ייפתח אלא רק האולם, למשל לצורך כינוס של אנשי שינוי?
יוסף יצחק פריצקי: התייעצתי עם כמה חכמי הלכה, רבנים.
יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה לסעיף "בצל ושום" בעמ' 7: "אין להשתמש בבצל ושום קלופים מיום אתמול, אלא אם כן הוסיפו תבלינים או שמן בכמות משמעותית".
יוסף יצחק פריצקי: אספר לחברי הוועדה מדוע הסעיף הזה קיים – זה לא מסיבות של כשרות אלא בשל אמונות.
יוסף יצחק פריצקי: יש אמונה שאם בצל ושום קלופים מיום אתמול ייכנסו בהם, חלילה וחס, רוחות רעים.
יוסף יצחק פריצקי: אין בכך שום היגיון, באמת.
מיכאל קליינר: "רוחות רעים" או "ריחות רעים"?
יוסף יצחק פריצקי: ריח רע יש ממילא, רוח רע ייכנס אם משאירים את השום קלוף.
אברהם פורז: הייתי מחייב זאת בכנסת.
יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה גם לסעיף היינות בעמ' 7: "אין להגיש יינות פתוחים מיום אתמול".
יוסף יצחק פריצקי: עניין היין הוא אחר.
יוסף יצחק פריצקי: זה לא משום שיין שאינו נעול איננו כשר, אלא לשיטתם של המחמירים, אם נגע בו גוי או יהודי שאינו שומר תורה ומצוות כמוני – הוא הופך להיות יין נסך.
יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה לסעיף 2 בסעיף יינות: "פתיחת הבקבוקים ומזיגת המשקאות תיעשה על ידי יהודי שומרת תורה ומצוות".
יוסף יצחק פריצקי: כי יהודי כמוני, שמחלל שבת ואוכל טרפות, חשוד, ולא ייגע ביין.
יוסף יצחק פריצקי: אני חוזר ואומר: יש אנשים שעל פי אמונתם אינם רוצים לגעת ביין שנגע בו אדם כמוני.
יוסף יצחק פריצקי: זה בסדר.
יוסף יצחק פריצקי: אולי יהיו גם אנשים שירצו לשתות יין שנעשה על ידי אדם שיש לו נוצה באוזן.
יוסף יצחק פריצקי: זה חופש הדת.
לאה ורון: ח"כ פריצקי, לא הבנתי מדוע אסור שהיין יהיה פתוח מיום אתמול?
יוסף יצחק פריצקי: אסביר: שמא נשך נחש את היין.
לאה ורון: איך הוא יכול היה לנשוך?
יוסף יצחק פריצקי: הוא הגיע, נשך, לקח.
יצחק וקנין: אנחנו נוציא "שולחן ערוך" על פי יוסף פריצקי.
מיכאל קליינר: זה יהיה עותק נדיר.
יוסף יצחק פריצקי: "שולחן ערוך" על פי הרי"פ – רבנו יוסף פריצקי.
יוסף יצחק פריצקי: אני מספר את הדברים כאנקדוטה אך הבעיה היא אמתית.
אברהם פורז: לא ידעתי על עניין השום.
אברהם פורז: אני משאיר אותו קלוף.
מיכאל קליינר: בזכות השום ח"כ פורז יחזור בתשובה.
יוסף יצחק פריצקי: אגב, כשהשום איננו קלוף – הוא משמש נגד עין הרע.
יוסף יצחק פריצקי: זה בדיוק העניין.
יוסף יצחק פריצקי: כשאיננו קלוף – הוא משמש נגד עין הרע, וכשקולפים אותו – השדים נכנסים.
אברהם פורז: השדים פוחדים מהריח.
אברהם פורז: אבל כשהוא קלוף הריח חזק עוד יותר.
יוסף יצחק פריצקי: אך כשהוא קלוף, ההגנה בורחת.
מיכאל קליינר: כשהשום לא קלוף – השדים בורחים.
מיכאל קליינר: כשקולפים אותו – אנחנו בורחים.
יוסף יצחק פריצקי: זה הסכם מגביל, שנועד ליצור מצב בניגוד לפסיקת בית המשפט העליון, המפלה בין בעלי אולמות לבתי מלון – שם יש כשרות.
יוסף יצחק פריצקי: לדעתי בהסכם כזה צריך להתערב.
יוסף יצחק פריצקי: נמצאת כאן נציגה של הממונה על ההגבלים העסקיים – לדעתי הממונה צריך להתערב בעניין זה, אינני יודע אם ההסכם הובא לאישור הממונה – אני מניח שלא נעשה כן.
יוסף יצחק פריצקי: ההסכם עונה על כל הכללי, לדעתי, של הסכם מגביל משום שהוא נועד למנוע תחרות וליצור הסדר.
יוסף יצחק פריצקי: לדעתי זה איננו הסכם ראוי.
אברהם פורז: אני מודה לח"כ פריצקי.
אברהם פורז: אני מבקש לשמוע תגובות.
יצחק וקנין: ח"כ פריצקי היה דרמטי, אך תאר את הדברים בצורה חד צדדית.
יצחק וקנין: הוא מנסה להראות שהוא יודע ומבין, אך אני מבקש להבהיר: אולמות שונים לגמרי מבתי מלון.
יצחק וקנין: בית מלון עובד כל השבוע ויש שם משגיח צמוד.
יצחק וקנין: גם בשבת.
יוסף יצחק פריצקי: המשגיח עובד בשבת?
יצחק וקנין: הוא נמצא בבית המלון, זו לא עבודה.
יוסף יצחק פריצקי: משגיח צריך לעבוד בשבת, אני מסכים.
מיכאל קליינר: זו מלאכת מצווה.
יצחק וקנין: בן גוריון אמר פעם:
יצחק וקנין: חייל חילוני שאיננו שומר מצוות יכול לאכול אוכל כשר, וחייל דתי לא יכול לאכול אוכל לא כשר.
יצחק וקנין: זאת הנקודה.
יצחק וקנין: מכאן התחיל הצבא לשמור כשרות עבור כולם.
יוסף יצחק פריצקי: אין על כך ויכוח.
יצחק וקנין: הבעיה היא, שאם לא יהיה משגיח בבית המלון בשבת, עלולות להיווצר פרצות.
יצחק וקנין: יש הרבה איסורים שצריך לבדוק.
יצחק וקנין: אם אדם דתי שמתארח בבית מלון לא יוכל לאכול את האוכל – יש בעיה.
יצחק וקנין: האולמות לא עובדים בכל יום.
יצחק וקנין: וגם אם רוצים להעסיק משגיח בשבת – איפה ילינו אותו?
יצחק וקנין: היכן יישן, אם המקום מרוחק מביתו?
יצחק וקנין: בבית מלון אין בעיה כזאת, הוא יכול לישון בבית המלון והמלון מאפשר לו זאת.
יצחק וקנין: הוא נמצא שם כל השבת ובודק את הדברים.
יצחק וקנין: אפשר להפעיל אולם שמחות בשבת על פי שיטתו של ח"כ פריצקי, כי לא יהיה מזון.
יצחק וקנין: אך מי ערב לכך שלא יהיה מזון?
יצחק וקנין: מי יבדוק זאת?
יוסף יצחק פריצקי: אפשר לסגור את המטבח על מנעול ובריח.
יצחק וקנין: ומי אמר שלא יוציאו דברים מהמטבח?
יצחק וקנין: ח"כ פריצקי אומר דברים כאילו שהם ודאיים.
יצחק וקנין: גם כעת, עם כל ההשגחה, אני לא רוצה לספר כמה פרצות יש בענייני הכשרות.
יצחק וקנין: ביין המיובא וביקבים יש דברים איומים – שומו שמים.
יצחק וקנין: הדבר הוא לא רק בניגוד לחוק הכשרות אלא גם הונאה גדולה מאוד, של דברים שאנחנו מחויבים להם באמנות עם מדינות אירופה.
יצחק וקנין: ייבאו יין מצ'ילה, הדביקו עליו תוויות כאילו הגיע מאירופה, והחזירו אותו לאירופה כאילו הוא יין ישראלי.
יצחק וקנין: זו שחיתות.
יצחק וקנין: וכל זה קרה כי רימו גם את המשגיחים ועשו דברים שהם בניגוד לחוק.
יצחק וקנין: ח"כ פריצקי מציע להפעיל את האולמות בשבת, ומבטיח שלא יקרה כלום.
יצחק וקנין: הרי אי אפשר להביא 200 איש לכינוס ולא לתת להם משהו לשתות.
יצחק וקנין: זה לא נגמר בשתייה.
יצחק וקנין: הפרצה תהפוך להיות רחבה כל כך, עד שלא תהיה שליטה על הדבר.
אברהם פורז: ואם יגישו שתייה קרה בבקבוקים, קוקה-קולה למשל, מה הבעיה?
חיים טל: יש אולמות שעובדים בשבת.
אברהם פורז: אך נוטלים מהם את הכשרות.
יצחק וקנין: אני אגיע לכך.
יצחק וקנין: השתתפתי בשמחות באולמות שיש להם הכשר בשבת.
יצחק וקנין: הבעיה היא שבעל האולם רוצה ליהנות מכל העולמות.
אברהם פורז: נניח שהתנאי יהיה שבשבת מגישים רק משקאות קלים בבקבוקים.
יצחק וקנין: המסעדה בראש הנקרה פתוחה בשבת.
יצחק וקנין: יש הכשר על שישה ימים, אך בשבת אין הכשר.
יצחק וקנין: יש ארונות עם מנעולים וסוגרים את כל הכלים וכל המערכות.
יצחק וקנין: לא מפעילים את המטבח.
יצחק וקנין: אני אומר זאת באחריות, אני שכן שלהם.
מיכאל קליינר: אבל אנחנו מדברים על אולמות.
מיכאל קליינר: את הברית של בני הבכור עשיתי באולם עם אוכל והכל, בשבת בבוקר.
אברהם פורז: אם כן זאת החמרה.
אברהם פורז: היום זה לא ניתן.
חיים טל: אין החמרה.
יצחק וקנין: עולם כמנהגו נוהג.
אברהם פורז: אם אי אפשר לקיים שום אירוע בשבת, גם לא ברית מילה, ז החמרה.
חיים טל: אם האולם יעמוד בכל הקריטריונים – אין בעיה.
חיים טל: אני מבקש להגיב לעניין התקנון.
חיים טל: החברים כאן לא יודעים לשם מה נועד התקנון ומדוע הוא נוצר.
חיים טל: עד התקנון היה תוהו ובוהו בנושא הכשרות.
חיים טל: בכל עיר בישראל יש מועצה דתית ורבנים, וכל רב מחליט מה שהוא רוצה.
חיים טל: אחד אומר כך והאחר אומר אחרת, וכל אחד קובע איסורים והיתרים.
חיים טל: ניסינו להגיע לקונצנזוס.
חיים טל: ברור שאף פעם לא נצליח בכך, הרי אף פעם אין החלטה ויש חלק מהדברים שעדיין לא ממומשים הלכה למעשה – אבל על הרבה דברים כבר כמעט כולם מסכימים.
חיים טל: כך לא תהיה איפה ואיפה, ולא ייווצר מצב שבבת ים לא יאכלו חסה ובמקום אחר יאכלו חסה, או שאולם בבת ים יפתחו בשבת ואולם אחר לא ייפתח.
חיים טל: לגבי אולמות שעובדים בשבתות, ראשית, יש בבת ים אולם כזה.
יניב כהן: הוא נסגר.
חיים טל: עד לפני כמה זמן האולם הזה עבד.
חיים טל: הוא עמד בכל תנאי השבת, וכנראה שאם סגרו אותו – כבר לא עמד בתנאים.
אברהם פורז: עצם השבת הוא הבעיה.
חיים טל: לא, הבעיה היא מציאת משגיח שיהיה צמוד בשבת, להפעיל תנורים באמצעות שעוני שבת וכו'.
אברהם פורז: נניח שיש משגיח שמתגורר בקרבת מקום ויכול להגיע ברגל.
אברהם פורז: לפי האמור בתקנון יש איסור טוטלי להפעיל אולם בשבת, גם אם יימצא משגיח המתגורר במרחק של 50 מטרים מהאולם.
יצחק וקנין: זה לא בדיוק נכון.
חיים טל: לא.
חיים טל: אפשר להפעיל אולם בשבת.
אברהם פורז: כמו שכתוב כאן, באופן טוטלי, המטבח יהיה רק בשרי.
אברהם פורז: אני צמחוני ולא יכול לעשות אירוע חלבי באף אחד מהאולמות.
חיים טל: אין אולמות חלביים.
מיכאל קליינר: זאת בעיה אחרת.
אברהם פורז: למה בכנסת אפשר?
אברהם פורז: יש גם אוכל חלבי וגם אוכל בשרי באותו מקום.
אברהם פורז: למה זה בלתי אפשרי באולם שמחות?
חיים טל: זה אפשרי.
חיים טל: אף אחד לא מונע זאת.
חיים טל: הבעיה היא ההכשרה.
אברהם פורז: אך בתקנון כתוב שהאולם יהיה בשרי בלבד.
חיים טל: כי כל האולמות והגנים לא עובדים כמו בית מלון, ואין שתי מערכות כלים וכו'.
מיכאל קליינר: התקנון יוצא מנקודת הנחה שאין אולם שאין בו בכלל בשר.
מיכאל קליינר: אומרים "רק בשרי" כדי שלא יהיו שניהם.
אברהם פורז: אני מבין את הדרישה להפרדה בין בשר וחלב, כמו בכנסת.
אברהם פורז: אבל איסור טוטלי – זה לא ברור לי.
אברהם פורז: ואם אני רוצה לערוך אירוע חלבי?
חיים טל: אם אתה רוצה זאת, זה אפשרי.
יצחק וקנין: אם אולם רוצה לפתוח אצלו מחלקה חלבית, והוא יעמוד בתנאי הכשרות – זה יהיה אפשרי, כמו בכנסת.
מיכאל קליינר: זה פשוט "מנהג המקום":
מיכאל קליינר: בארץ ישראל אין שמחה מסוג חתונה או ברית בלי רבע עוף.
חיים טל: כך היה פעם, עכשיו זה קצת השתפר.
חיים טל: עכשיו זה כבש בתנור.
אברהם פורז: אם במזנון הכנסת, שתי קומות מעלינו, הח"כים אוכלים פעם בשרי ופעם חלבי – באותו אולם, עם אותם שולחנות וכיסאות – אין סיבה לאיסור טוטלי על כך באולמות.
יצחק וקנין: אני מחזק את דבריך.
יצחק וקנין: אתה אינך שומר תורה ומצוות.
יצחק וקנין: אתה יכול לאכול בשעה 15:30 ארוחה בשרית בכנסת, ואחרי שעה מחליפים את כל המערכת – ואפשר לאכול אוכל חלבי.
יצחק וקנין: אני לא יכול למנוע זאת ממך.
יצחק וקנין: זה לגיטימי.
יצחק וקנין: אני אדם דתי, לא יכול להרשות זאת לעצמי.
יצחק וקנין: אין בעיה עם החופש האישי של האדם כלפי עצמו.
יצחק וקנין: אני לא נוטל את החופש הזה.
יצחק וקנין: אך במקרים שעלולה להיות בעיה, שבהם אין הקפדה בין בשר לחלב, אדם דתי יכול לבוא למקום ולהיכשל.
יצחק וקנין: אם לא תהיה הפרדה מוחלטת, ולא תהיה הקפדה – אני, אדם דתי, אכשל ואוכל אוכל חלבי בצלחת שקודם אכלו בה בשר.
יצחק וקנין: אי אפשר להתיר זאת.
יהורם מזור: איש לא טוען זאת.
יצחק וקנין: אל תגיד שאי אפשר.
יצחק וקנין: אני מדבר על החופש האישי.
אברהם פורז: אסביר את הבעיה: אם הרבנות הייתה אומרת שבמקומות מיוחדים יקפידו במיוחד – זה בסדר.
אברהם פורז: אם ייקבע שחייב להיות משגיח – זה בסדר.
אברהם פורז: אך כאן אומרים שבכל אולמות האירועים אסור לקיים אירוע חלבי – גם אם רוצים.
אברהם פורז: אם אני מבקש זאת מבעל אולם - ויש לי הרבה אורחים, ואני יכול לשלם – עדיין בעל האולם לא יכול לשרת אותי.
אברהם פורז: הוא חתום כאן.
אברהם פורז: הוא יהיה חייב לסרב, גם אם יגיעו מאה משגיחים.
יצחק וקנין: אני חוזר על דבריי:
יצחק וקנין: אני מבטיח לך שאם יהיה בעל אולם שמוכן להגיש גם אוכל בשרי וגם אוכל חלבי, ויעמוד בהקפדה של הפרדת כלים ויקבל אישור הרבנות המקומית עם כל הדברים שיגידו לו – לא תהיה בעיה.
יצחק וקנין: יש מסעדות כאלה בארץ.
חיים טל: למה הוא צריך להגיד את זה לך?
חיים טל: בתי מלון ואולמות שמחה בנויים אותו דבר.
חיים טל: בתי מלון עובדים גם עם אוכל בשרי וגם עם אוכל חלבי.
חיים טל: ההבדל הוא שלהם יש נתונים לכך.
חיים טל: אף אחד לא אומר לבעל האולם לא לעשות זאת.
חיים טל: הוא צריך להכשיר מטבח חלבי, לעמוד בהפרדת כל הציוד, לסמן את הכלים החלביים וכו' – ואז אף אחד לא יוכל לאסור הגשת אוכל חלבי.
יהודה כהן: אני מבקש לחדד את הנושא.
יהודה כהן: שיתוף הפעולה של התאחדות בעלי האולמות עם הרבנות נולד כמו שאמר חיים טל כתוצאה מאי בהירות בנושא הכשרות וריבוי הכשרויות השונות בארץ: בית יוסף, הרב לנדאו, נווה ציון ואחרים.
אברהם פורז: אבל את זה לא פותרים גם היום, נכון?
חיים טל: לא, הבעיה לא נפתרה.
חיים טל: היא קיימת.
אברהם פורז: גם בעקבות התקנון עם הרבנות הראשית עדיין הלקוח יכול לדרוש כשרות אחרת כי הרבנות לא מספיק טובה לו.
חיים טל: נכון.
אברהם פורז: פעם סיפרו בעלי האולמות שכל אחד מכם מסתובב עם עשר כשרויות כדי להיות מכוסה.
יהודה כהן: אין לנו הרבה כשרויות, אלא הלקוח מבקש הכשר של רב מסוים, ואנחנו פועלים בהתאם.
חיים טל: שואלים אותו: איזה רב אתה?
אברהם פורז: אם מגיע מישהו שהדבר חשוב לו, אדם חרדי, ומבקש כשרות של רב אחר.
אברהם פורז: הרב שלו בא לבדוק?
חיים טל: האדם החרדי נוקב בשם הרב שהוא מאמין בו, למשל הרב לנדאו, ואז קונים מצרכים שיש להם תעודת כשרות של הרב הזה.
חיים טל: כך זה עובד, לצערי.
אברהם פורז: ואז אתם משלמים גם לרב לנדאו.
חיים טל: לדעתי בעניין זה צריך להתערב ולעשות סדר.
חיים טל: הפכנו להיות אייטולות בדברים האלה.
יצחק וקנין: לכן דווקא את התקנון הזה צריך לחזק.
חיים טל: הגוף היחיד שקיבל לגיטימציה לתת כשרות במדינת ישראל היא הרבנות הראשית, לפי חוק.
חיים טל: לה צריך לתת עידוד, ולכן אנחנו משתפים פעולה עם הרבנות.
חיים טל: יתר המותגים – זה הכל שקיות בצבעים אחרים עם חותמות גומי אחרות.
אברהם פורז: ואתם חשים שאתם משלמים סכומים מיותרים בשל כך?
חיים טל: אם אני צריך לקנות מוצרים בהכשר הרב לנדאו, אני משלם 30% יותר על אותו בשר.
יהורם מזור: הציבור משלם, לא אתם.
יהורם מזור: הלקוח משלם.
חיים טל: בתחרות שקיימת היום, אינני יודע אם הלקוח משלם.
חיים טל: פעם זה היה נכון, כי היו מעט אולמות והרבה ביקוש לאירועים.
חיים טל: היום המצב הפוך: גם הלקוח לוחץ על בעל האולם וגם דורש את הכשרות הרצויה לו, ולא משלם אפילו את המחיר שקבוע להכשר של הרבנות.
יצחק וקנין: אני לא קונה עוף בשחיטה רגילה, אלא קונה כשרות של בית יוסף או של נווה ציון.
יצחק וקנין: אני משלם יותר.
יצחק וקנין: שמישהו אחר יאכל מה שהוא רוצה.
אברהם פורז: לי אין בעיה, אני לא אוכל עוף בכלל.
יצחק וקנין: מצבך טוב ממצבנו.
אברהם פורז: אך אני עבריין גדול: אוכל פרות וירקות של שנת שמיטה.
אברהם פורז: מתברר בסוף שאני חוטא.
חיים טל: זה רק פעם בשבע שנים.
לאה ורון: ואתה גם קולף את השום.
אברהם פורז: גם הוא משנת שמיטה.
יהודה כהן: מכיוון שאנחנו מחויבים מבחינת החוק לכשרות של הרבנות, ויש לנו משגיחי כשרות מטעם הרבנות, רצינו לסדר את המצב בענף שלנו: ראשית, יהיה תיאום בין בעל האולם למשגיח – לא יהיו ביניהם ויכוחים, כמו שקרה לא פעם.
יהודה כהן: לצורך כך יצרנו עם הרבנות הראשית, הרב בקשי דורון והרב לוי נפש, הרב סבג והרב כהן – בתיאום עם האולמות – מסגרת שתתאים לעבודה השוטפת שלנו.
יהודה כהן: נקודה כזאת או אחרת – שום, למשל – לא מפריעה לנו לעבודה.
אברהם פורז: זה רק קוריוז.
יהודה כהן: זה עושה את הכותרת, אך זה איננו העיקרון.
יהודה כהן: אם כן, קודם כל יצרנו תיאום בינינו בעבודה השוטפת.
יהודה כהן: שנית, התקנון גם מעלה את קרנה של הרבנות – שאנחנו מחויבים לה מבחינת חוק.
יהודה כהן: לדעתי יש מקום ליצור מצב מתואם, שהציבור לא יצטרך בכל פעם לחשוש שאין כשרות ושצריך הכשר נוסף.