GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טל רוזנפלד: "(ג) אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מכל זכות הקיימת למנוי לפי הוראות כל דין".
טל רוזנפלד: מה שהסעיף קובע זה בעצם שכשמנוי רוצה להתנתק, בעל הרישיון יוכל לגבות ממנו סכום מקסימלי של 8% בממוצע החשבונות החודשיים שלו עד אותו יום, כפול יתרת החודשים שנותרו לאותו מנוי עד תום תקופת ההתחייבות.
טל רוזנפלד: מה שיש פה בהגדרות שחשוב לציין זה קודם כל את ההגדרה 'מנוי', שרק מי שנכנס בגדר ההגדרה בעצם חל הסעיף.
טל רוזנפלד: מנוי לצורך העניין הזה זה מי שממוצע החשבון החודשי שלו הוא נמוך מ-10,000 שקלים חדשים.
טל רוזנפלד: יש עוד חלק להגדרת מנוי, רק נחזור להסכם התקשרות.
טל רוזנפלד: בגלל שאנחנו יודעים שרבים מאוד מהסכמי ההתקשרות בשוק התקשורת הם הסכמי התקשרות לקבלת מספר שירותים, לפעמים מבעלי רישיונות שונים, אז בעצם בהסכם התקשרות עם בעל רישיון הכוונה היא גם להסכם התקשרות לקבלת שירותים מכמה בעלי רישיונות, והסכם התקשרות משולב זה כולל גם קבלת שירות מבעל רישיון רט"ן, בעל רישיון טלפון.
טל רוזנפלד: בעצם זה סעיף 1 שיש כאן לתיקון סעיף 51א.
טל רוזנפלד: סעיף 51א זה התיקון שכבר נכנס במסגרת חוק ההסדרים.
טל רוזנפלד: אנחנו רוצים להבהיר כאן שסעיף 51א חל בעצם על הסכמים רק לקבלת שירות רדיו טלפון נייד.
טל רוזנפלד: זאת אומרת הסכם לשירות טלפון נייד בלבד, כשהסעיף שאנחנו עכשיו מכניסים הוא לקבלת כל שאר השירותים ובין היתר זה יכול להיות לקבלת סל שירותים שיש בו גם שירות רדיו טלפון נייד, כחלק מחבילה.
טל רוזנפלד: נחזור להגדרת מנוי; כשמדובר על הסכם כזה שהוא גם לקבלת שירות רדיו טלפון נייד, אנחנו משנים את הגדרת מנוי שזה יהיה שני תנאים מצטברים, אחד זה חשבון שבאמת נמוך מ-10,000 שקלים, כמו שאמרנו קודם, ושתיים, פחות ממאה קווי טלפון, שזה מה שכלול גם בסעיף 51א.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אפשר קצת יותר לפרט את הנושא של 10,000 שקלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבינה שדיברו על זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משהו לא מסתדר לי.
טל רוזנפלד: אסף כהן מאגף כלכלה יסביר את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך הגעתם ל-10,000?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה 10,000?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לא פחות, למה לא יותר?
קרן צוקרמן: ואיך זה יכול להיות אותו מספר בתחום הטלוויזיה ובתחום האינטרנט?
רון אילון: ובתחום הסלולר.
אסף כהן: נקודת המוצא היתה מה שכבר הוחלט לגבי הסלולר.
אסף כהן: בסלולר הוחלט על מאה לקוחות שזה בסביבות 19,000-20,000 שקל, אם זה לקוחות עסקיים גדולים זה, אני מניח, סדר גודל של 20,000 שקלים.
רון אילון: מאה מכשירים, אמרת מאה לקוחות.
אסף כהן: נכון, מאה קווים.
אסף כהן: והיה ברור לנו שפה אנחנו מדברים על ענפים אחרים שהמספרים צריכים להיות נמוכים יותר.
אסף כהן: בכמה נמוכים?
אסף כהן: זאת שאלה שהתלבטנו בה.
אסף כהן: צריך לז כור שאנחנו לא מדברים פה על שירות אחד.
אסף כהן: זאת אומרת במסגרת 10,000 שקלים נכלל לקוח שלוקח נאמר גם שירותי אינטרנט ומפ"א ואולי גם טלוויזיה מהוט ביחד, וברגע שהוא עושה את זה היקף ההכנסה ממנו יותר גדול מאשר כל אחד מהשירותים בנפרד.
אסף כהן: וה-10,000 שקל פה מתייחס לחשבון והחשבון כולל גם חשבון שמכיל מספר שירותים.
רון אילון: מה קורה עם יס שאין לה חשבון של מספר שירותים?
בן יהודה: תנוח דעתך, גם אם יש מספר שירותים אתה לא מתקרב לסכומים האלה.
אסף כהן: אולי יהיה לה עוד מעט, לא?
אסף כהן: חשבון שכולל מספר שירותים.
רון אילון: אתה שואל אותי?
רון אילון: אני פה שואל את הריבון.
אסף כהן: אתם לפחות מעוניינים בזה.
נוגה רובינשטיין: באמת יס לא מאופיינת בלקוחות שהצעת החוק רוצה להגן עליהם.
אסף כהן: הרעיון ככלל, צריך לזכור שהמטרה היא שמה שיותר לקוחות יהיו מוגנים.
אסף כהן: אנחנו באמת מחפשים את אותם חריגים שהחוק לא צריך להגן עליהם, או המחוקק לא צריך להגן עליהם.
אסף כהן: זה נכון שברגע שאנחנו עושים מספר אחד שמתייחס למספר ענפים, שהענפים הם שונים גם, אז יכול להיות שבענף מסוים, מי שלא יהיה מוגן, זה יהיה רק הלקוחות המאוד מאוד גדולים שלו, ובענף אחר זה יהיה מי שלא יהיה מוגן יהיו יותר לקוחות ואם יהיו לקוחות שייקחו גם מספר שירותים, אז הם לא יהיו מוגנים גם אם הם לקחו את כל אחד מהענפים ביחד.
אסף כהן: אין קדושה במספר 10,000, אני כבר אומר.
אסף כהן: אין פה קדושה, היינו יכולים להגיד 10,000, הוועדה יכולה גם להגיד מספר אחר, אבל אני מנסה להסביר פחות או יותר איך ניסינו להגיע לשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אתם מודעים לזה שאי אפשר להשוות את כניסות היציאה מסלולר לכבלים, לאינטרנט?
אסף כהן: כן, אנחנו מודעים, משם התחלתי.
אסף כהן: התחלתי מזה שבאמת אם היינו הולכים על פי הסלולר, אז היינו מדברים על כ-20,000 שקל, ובסלולר מדובר רק על שירות אחד שהוא סלולר, פה אנחנו מדברים גם על אפשרות של בנדלים.
רון אילון: אין בנדל, זה חשבונות נפרדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, אני חושבת שיש פה בעיה.
נוגה רובינשטיין: חברת הכנסת ברקוביץ’, אצלך בהצעה אין בכלל את ההחרגה הזאת, אין בכלל שום אפשרות להחרגה.
רון אילון: אתה עושה הצעות חוק להוט, אני לא מבין.
נוגה רובינשטיין: אם נשים את הדברים על השולחן, רוב הלקוחות שלכם הם לקוחות פרטיים, הצעת החוק לא נועדה להחריג את אותם לקוחות פרטיים שהם הלקוחות שלכם.
רון אילון: אין לנו על זה שום ויכוח, רק מעולם לא בדקתם ואין לכם מושג כמה משלם לקוח עסקי בחברת יס, כמה ממירים יש לו.
רון אילון: אומר סמנכ"ל הכלכלה, דר' אסף כהן, שהוא בנה הצעת חוק שמתאימה להוט.
רון אילון: זו הצעת החוק שהוא בנה.
נוגה רובינשטיין: גם אתם אמרתם שללקוחות עסקיים---
הרצל עוזר: היא גם לא מתאימה להוט.
רון אילון: אני שואל אתכם עוד פעם, כמה לקוחות עסקיים יש ליס, יש לכם מושג?
נוגה רובינשטיין: תגדיר לקוח עסקי.
רון אילון: לקוח שמשלם בחשבונית עם עוסק מורשה.
נוגה רובינשטיין: לא, אז זה בדיוק העניין.
נוגה רובינשטיין: אני רוצה להגיד, החברות מבקשות להחריג את כל מי שהוא עוסק מורשה, אנחנו עשינו את הטעות הזאת פעם אחת.
נוגה רובינשטיין: מכיוון שפעם אחת כבר נכנסו לרישיונות שלנו עוסקים שעוסקים בעוסק מורשה והתוצאה היתה תוצאה לא טובה.
רון אילון: כמה לקוחות יש ליס שמשלמים 10,000 שקל בחודש?
כרמל שאמה-הכהן: מר אילון, ויכוחים בחוץ.
רמי בן נתן: רבותיי, ההצעה שלנו היתה כזו---
אתי בנדלר: מטעם מי?
רמי בן נתן: שנתייחס ליחידות הרלוונטיות לנו.
רמי בן נתן: לנו היחידה הרלוונטית היא מספר ממירים.
רמי בן נתן: ברור לנו הרצון להגן על כל משקי הבית הפרטיים, בין אם הם נותנים חשבונית או לא נותנים חשבונית, זה לא רלוונטי.
רמי בן נתן: אבל כאשר הנהלת בנק לאומי שוכרת לעצמה, נגיד, 15 ממירים למשרדי ההנהלה, הם לקוח עסקי שאיננו זקוק ואיננו צריך הגנה ולכן הצענו לעבור למספר ממירים ולנקוט בשיטת ספירה שונה לגבי גופים שהשירות שהם נותנים או השירות שהם צורכים הוא אחר.
נוגה רובינשטין: ההצעה הזאת לא נמצאת במסמכים שלכם.
רמי בן נתן: אני חושב שבעניין הזה המספר הוא לא רלוונטי, כיוון שהם משלמים---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם המחיר יעלה, אם המחיר יירד?
כרמל שאמה-הכהן: כמה החשבון החודשי של 15 ממירים?
רמי בן נתן: מאות שקלים בודדות.
קריאה: רציתם כמו הסלולר, מאה ממירים?
עופר פרי: הגישה הזאת נכונה, כי אם הכוונה של החוק להגן על הלקוח הפרטי, אז אפשר לקבוע מדד שלא יותר מחמישה קווים.
רמי בן נתן: זה המדד הנכון שצריך לעשות אותו.
הרצל עוזר: הערה קטנה.
הרצל עוזר: שר התקשורת אמר שהכוונה היא לא להגן רק על הלקוחות הפרטיים אלא גם להגן על לקוחות עסקיים קטנים, מספרות, מכוני כושר.
הרצל עוזר: מקובל עלינו לחלוטין.
הרצל עוזר: אבל החשבון שלהם הוא לא מגיע ל-10,000 שקל, וגם לא ל-2,000 שקלים ואנחנו בעד להגן עליהם.
הרצל עוזר: לכן אנחנו גם תומכים בעניין הזה של הממירים, או לחילופין להפחית את הסכום.
נועה רובינשטיין: כן, מאה ממירים, אפשר ללכת על מאה ממירים, כמו בסלולר.
קריאה: מה לגבי לקוחות האינטרנט?
כרמל שאמה-הכהן: מה זה ההצגות האלה?
כרמל שאמה-הכהן: חברים, מה קרה לכם?
בן יהודה: נוגה, הערה קטנה ליוליה, כשאמרת לה שהצעת החוק שלה לא ניתנת להחרגה בכלל, הצעת החוק שלך מתייחסת להגדרת צרכן לפי חוק הגנת הצרכן, שזה לקוחות פרטיים.
בן יהודה: חקיקה צרכנית מתייחסת ללקוחות פרטיים, בוודאי של חברי הכנסת שמאלוב ברקוביץ’ ואקוניס.
בן יהודה: אם אתם באים ומבקשים לקיים איתנו איזה שהוא דיון מדוע לקוחות פרטיים לא אמורים להיות לקוחות פרטיים במובן הקלאסי, צריכה להיות לזה הצדקה, צריך להיות לזה רציונל, זה צריך להיעשות במסגרת שימוע.
נוגה רובינשטיין: אני מציעה שתעברי על התלונות שמגיעות אליכם.
נוגה רובינשטיין: את תקראי את התלונות ותביני לגמרי---
בן יהודה: המספר 10,000 נבנה מזה שבדקתם מי שהגיש תלונה כמה הוא משלם?
בן יהודה: לא---
נוגה רובינשטיין: מאה אחוז, אפשר ללכת על מאה ממירים.
נוגה רובינשטיין: מיכל, מה את אומרת, נלך על מאה ממירים?
נוגה רובינשטיין: למה אתם מסרבים למאה ממירים?
בן יהודה: כמה לקוחות בהוט משלמים ומה ממוצע החשבונות?
נוגה רובינשטין: מלה אתם מסרבים למאה ממירים?
מיכל רפאלי כדורי: זה לא רלוונטי לשוק שלנו.
כרמל שאמה-הכהן: משרד התקשורת, יש לכם בעיה להכניס פונקציה של ממירים פה?
נוגה רובינשטיין: מאה ממירים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה מאה?
נוגה רובינשטיין: אני רוצה להגיד לך משהו.
נוגה רובינשטיין: הם רוצים, הם אומרים, 'אנחנו רוצים כמו הסלולר', אז בבקשה אפשר ללכת על אותו קריטריון של מאה ממירים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם לא רוצים כמו הסלולר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את לא שמעת מה הם אומרים, הם אומרים שהם לא רוצים כמו הסלולר.
נוגה רובינשטיין: אני דווקא הקשבתי.
נוגה רובינשטיין: יש גם בתים שיש בהם כמה ממירים, ויש גם מספרות ויש גם---
כרמל שאמה-הכהן: מה המקסימום שיש במספרות?
נוגה רובינשטיין: למשל יס הגישה שני מסמכים, ההצעה כאן עלתה פעם ראשונה.
נוגה רובינשטיין: זה סוג של שליפה.
נוגה רובינשטיין: אפשר שיס יגישו את כל הנתונים ונעבור על זה, אבל אני חושבת שאם אנחנו מדברים על לקוחות עסקיים, לקוחות שיש להם מאה ממירים, אפשר לדבר עליהם כלקוחות עסקיים.
נוגה רובינשטיין: כמו שלקוחות בסלולר, הוועדה קבעה שמדובר במי שמתקשר ויש לו מאה מכשירים, אפשר לקחת את אותו קריטריון.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רוצים להגיע למספר.
כרמל שאמה-הכהן: מאה, נראה לי, ואני לא מייצג אותם, זה מספר גבוה.
כרמל שאמה-הכהן: זה גבול רחוק מדי, כי מי נמצא מעל מאה ממירים?
כרמל שאמה-הכהן: למי את רוצה להגיע?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בתי מלון.
נוגה רובינשטיין: בתי מלון.
נוגה רובינשטיין: הם דיברו על בתי מלון, אז בתי מלון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם דיברו על 6,000 שקל.
נוגה רובינשטיין: מאה אחוז, הם רוצים לעבור לממירים, אי אפשר גם וגם.
כרמל שאמה-הכהן: ובית מלון שיש לו 50 ממירים?
נוגה רובינשטיין: בית מלון שיש לו 50 ממירים, אני לא חושבת שהוא בית מלון כל כך גדול.
נוגה רובינשטיין: אתה רוצה 50 ממירים?
נוגה רובינשטיין: ומה תעשה עם ה-ISP ומה תעשה עם המפ"א?
נוגה רובינשטיין: כמו שמירס אמרה לך, בשביל מירס, לקוח עם 30 מכשירים זה לקוח מאוד גדול.
נוגה רובינשטיין: מירס אמרה אותו דבר בחודש דצמבר.
הרצל עוזר: אפשר לתת דוגמה קטנה?
הרצל עוזר: חברת הוט, חברה שמחזיקה 4,000 טלפונים סלולריים, עוסקת בתחום הטלוויזיה ויש בה 100 ממירים.
הרצל עוזר: מה זה 100?
הרצל עוזר: נוגה, 100 ממירים זה מספר שאת לא תמצאי אצלו.
הרצל עוזר: דרך אגב, אנחנו בבתי המלון הגדולים, כשאת מדברת על ממירים, שם אין ממירים, בונים מיני מוקד אז כל הדיון הזה לא רלוונטי.
הרצל עוזר: אלה שאתם רוצים להגן עליהם מחזיקים 2, 3, 4, 5 ממירים.
הרצל עוזר: בוא נסתכל על הפרופורציות, אנחנו לא נגד העיקרון, אנחנו לא נגד החוק, אמרתי את זה מראש, אבל קצת מידתיות.
קרן צוקרמן: אני רוצה להגיד, ברשותכם, עוד משהו.
קרן צוקרמן: נוגה, את בוודאי רארית את התגובה שלנו להצעת החוק, שגם אליה לא היתה התייחסות.
קרן צוקרמן: אני בטוחה שכל היושבים פה מסביב בתוך החדר חושבים שבנקים הם לא גוף שראוי להגן עליו---
נוגה רובינשטיין: זו טעות שלא היתה התייחסות.
נוגה רובינשטיין: אולי לא מצאה חן בעיניכם ההתייחסות, אבל הכנסנו את ה-10,000 שקל, זה לא היה.
קרן צוקרמן: אני מבקשת, אתם החרגתם בפועל, דה פקטו, יותר מ-90% מהלקוחות של חברות האינטרנט.
קרן צוקרמן: זה נשמע לי לא סביר, בעוד שבסלולר אתם נתתם כמעט לרובם להיות מחוץ לחוק.
נוגה רובינשטיין: תסבירי למה את אומרת את זה, איך החרגנו את רוב לקוחות הסלולר?
קרן צוקרמן: הרי ברור שהמנגנון צריך להיות---
נוגה רובינשטיין: בואי תסבירי איך החרגנו את רוב לקוחות הסלולר.
קרן צוקרמן: אני חושבת שאותם, וזה צריך להיות טריוויאלי בעיניי, שאותם לקוחות שהוחרגו בסלולר, יוחרגו גם באינטרנט.
נוגה רובינשטיין: לא, אמרת כאן משפט, בואי תסבירי איך החרגנו את רוב לקוחות הסלולר.
קרן צוקרמן: אם תבדקו את המספרים, המספרים הם כאלה שרוב לקוחות הסלולר הם בסדר.
נוגה רובינשטיין: נציג סלקום, האם רוב לקוחות הסלולר מוחרגים מהצעת החוק?
קריאה: העסקיים.
נוגה רובינשטיין: את אמרת, רוב הלקוחות.
דורי צ'יקו: גם מתוך העסקיים הרוב לא מוחרג, אבל עדיין מדובר בכמות הרבה הרבה יותר גדולה מהדוגמה שלך.
דורי צ'יקו: חילופי יו"ר - היו"ר נחמן שי
נחמן שי: הייתי רוצה ממך, דר' אסף כהן, תסביר לנו בדיוק את ההצעה שלכם.
נחמן שי: חברי הוועדה וצוות הוועדה---
אתי בנדלר: את ההצעה שמוזכרת בחוק.
נחמן שי: כן, אם תוכל להסביר לנו אותה.
אסף כהן: יש שם כל מיני דברים.
אתי בנדלר: תתחיל מה-8%, תעבור ל-10,000 וכולי.
אסף כהן: זו לא הצעת חוק שמתייחסת לענף אחד, אלא היא מתייחסת סך הכל לכל הענפים.
אסף כהן: מכיוון שבשוק הזה אנחנו רואים כבר היום, ואנחנו נראה יותר ויותר הצעות שהלקוח מקבל, שכוללות בפנים מגוון של שירותים ולא שירות אחד, אז אנחנו רצינו, מכיוון שאם אנחנו נתחיל בממירים, אז אנחנו נצטרך ללכת אחר כך לחיבורי ה-ISP ולחיבורים כאלה ולחיבורים כאלה ולחיבורים כאלה, באנו ואמרנו, בואו נסתכל על זה מנקודת המבט של הכוח של אותו לקוח מול אותו ספק שירות, וזה יכול להיות ספק שירות שמספק שירות אחד, וזה יכול להיות ספק שירות שמספק לו בנדל של שירותים, ולייצג את זה במספר.
אסף כהן: בעצם מה זה הכוח של הלקוח?
אסף כהן: זה כמה שהוא משלם.
אסף כהן: מה היקף ההוצאה שלו על כלל שירותי התקשורת שלו---
נחמן שי: גם הלקוח הפרטי וגם הלקוח העסקי.
אסף כהן: כן, הלקוח בכלל.
אסף כהן: ולבוא ולהגיד שככל שאותו לקוח, כלל ההוצאה שלו על שירותי תקשורת מול ספק אחד, שספק אחד יכול לספק שירות אחד, או מכלול של שירותים, ככל שהוא רוכש ממנו בהיקף כספי יותר גדול, כך הוא צריך פחות הגנה.
אסף כהן: לכן באנו ואמרנו---
נחמן שי: ההגנה פוחתת ככל שהיקף ה---
אסף כהן: כן, אבל זה 0 או 1, לכן אין פה מדרגות בהגנה.
נחמן שי: הוא יידע לדאוג לעצמו.
אסף כהן: נכון, ולכן מה שאנחנו הצענו בהצעת החוק זה לא ללכת על פי מספר ספציפי לגבי שירותים, כמה קווים יש לך פה וכמה יש לך פה וכמה יש לך פה, אלא להסתכל על ההוצאה הכספית וכשהשווינו את זה מול הסלולר, שכמו שאמרתי, סדר הגודל של 100 בסלולר זה כ-20,000 שקל, נראה לנו, מכיוון שאלה ענפים שהיקף ההוצאה הוא יותר קטן, נראה לנו 10,000 כמספר הגיוני, אבל כמו שאמרתי קודם, לא קדוש.
אסף כהן: אתם בוועדה יכולים כמובן לחשוב אחרת.
אסף כהן: לגבי ה-8% ואולי אני אתייחס לשאלה שנשאלה פה, למה לא 0.
אתי בנדלר: אבל אני חושבת שאולי כדאי שגם היושב ראש הקבוע ישמע את התשובה לשאלה הזאת.
יורם מוקדי: אני יכול להציג פתרון קונסטרוקטיבי, אדוני?
נחמן שי: כן, תמיד.
יורם מוקדי: מכיוון שיש פה שהחשבון של הלקוח הפרטי הוא קטן יותר וחברות שהוא יותר גדול, צריך איזה שהוא מקדם של פי חמישה מהחשבון הפרטי, כי הרי לא רוצים לתפוס פה את העסקים הגדולים ורוצים בכל זאת, אני לא יודע למה, אבל אם רוצים להגן על העסקים הממש ממש קטנים, ודיברנו על המספרה ועל עסקים שיש להם מנוי או שניים, המסעדה, אז שיהיה פי חמש מהחשבון הממוצע הפרטי.
יורם מוקדי: למשרד התקשורת יש את הנתונים האלה כל הזמן והוא יודע מה עם החשבונות האלה, יהיה קל מאוד לפקח על הדבר הזה וזה משהו שגם יניח את דעתם של כל העסקים האחרים, היותר קטנים, וגם מטרת החוק הזה היא לא להגן על העסקים בכלל, אז לפחות תוכלו, כחברי כנסת, לתפוס כמה עסקים פרטיים שהם העסקים ה---
נוגה רובינשטיין: מה זה לקוח פרטי, לפי ההגדרה שלך?
יורם מוקדי: מאוד פשוט.
יורם מוקדי: יש הגדרה אצל הרגולטור.
יורם מוקדי: הלקוח הזה שמקבל הגנה על הסכם המנוי---
אתי בנדלר: מר מוקדי, איך הלקוח יידע אם הוא נכנס לתוך החוק או לא?
נוגה רובינשטיין: זו הגדרה שלא הוכיחה את עצמה.
יורם מוקדי: פי חמש מהחשבון הממוצע.
אתי בנדלר: של מי?
קריאה: בוא נעשה עבודה וזה יתפרסם עד הבאת החוק לכנסת.
יורם מוקדי: כמו שהוא לא ידע מה זה 8% מהממוצע שלו בחשבונות, מה לעשות, יש פה משהו שהחוק---
אתי בנדלר: את זה הוא יכול לבדוק, יש לו דרך לבקר את זה.
יורם מוקדי: כמו שהוא יכול לדעת בקלות שהוא לא לקוח...
יורם מוקדי: לקוח עסקי לא אמור להיכנס בגדר תחולת החוק הזה, זה חוק טרחני---
אתי בנדלר: לא, מר מוקדי, אנחנו צריכים להבחין היטב בין מה המשמעות של לקוח עסקי, הרי לכל חברה יש את ההגדרה שלה של לקוח עסקי ולא על זה מדובר.
אתי בנדלר: כפי שנאמר קודם, מטרת הצעת החוק הזאת היא לבטל בעצם את פערי הכוחות בין החברות השונות לבין הלקוח, משום שהם בעמדת כוח הרבה יותר גדולה והוא לא יכול לנהל משא ומתן אמיתי עם החברות.
אתי בנדלר: רוצים להחיל את הצעת החוק באמת על כל אלה שלא יכולים לנהל משא ומתן כאמור.
אתי בנדלר: יש לך לקוח שהוא מספיק גדול כדי לעמוד מול החברה, לנהל איתה משא ומתן אמיתי, להשיג תנאים מיטיבים, עליו לא רוצים להגן.
אתי בנדלר: לכן לדבר באופן כללי על לקוח עסקי, זה לא נכון בהקשר הזה.
יורם מוקדי: אני מצטרף למה שגברתי אומרת, כל הלקוחות החזקים וכל לקוח היום בשוק מנהל משא ומתן והשוק הזה הוא סופר תחרותי והוא מדלג בין הוט ליס לאלטרנטיבות אחרות שקיימות כבר באוויר, כמו DTT ולכן אני אומר, כל לקוח לא צריך את הגנת הכנסת ולא צריך את הגנת הרגולציה.
יורם מוקדי: יחד עם זאת---
אתי בנדלר: הלקוחות רק לא יודעים את זה.
יורם מוקדי: לא, אני מדבר על בתי מלון, מדובר על בנקים, מדובר על עסקים אחרים, אני אומר את זה באמת, הם מגיעים לתעריפים מאוד מאוד נמוכים, הם לא צריכים הגנה של רגולציה בכלל.
יורם מוקדי: יחד עם זאת, כדי לפתור פה את הדבר הזה, כיוון שהפתרון שהוצע על ידי משרד התקשורת הוא פתרון שגזר משהו מענף הסלולר שלא מתאים פה לאף אחד, הצעתי היא בכל זאת לתחם את זה לפי איזה שהיא פרופורציה לחשבון הממוצע, זה ייקבע מפעם לפעם על ידי משרד התקשורת, המנהל הכללי של משרד התקשורת, לא משנה מי, וככה יהיה פתרון לדבר הזה, כי אחרת לא נצא מזה.
יורם מוקדי: ברור שלשים רף שהוא לא ריאלי, זה בוודאי לא פתרון.
נוגה רובינשטיין: אני רוצה לשאול כמה שאלות.
נוגה רובינשטיין: מכיוון שהרבה מהלקוחות, בטח הלקוחות שלכם, לקוחות בבנדלים, אתה מתייחס לכפולה של חשבון ממוצע של בנדל?
יורם מוקדי: איך שתחליטו.
נוגה רובינשטיין: שאלה שנייה, מה שאתה אומר זה שלא יהיה כאן מספר, אנחנו לא נצא מהצעת החוק הזאת עם מספר, אלא מן נוסחה שכל פעם המשרד יידרש אליה באופן שונה, גם לגבי שווקים שונים?
יורם מוקדי: בהחלט.
נוגה רובינשטיין: אוקי, בסדר.
הרצל עוזר: אני אחדד.
הרצל עוזר: זה לא לשים נוסחה ושהלקוחות יגידו נוסחה ומה הנוסחה אומרת להם, להחליט את המספרים היום, אבל המספרים יהיו מבוססים על נוסחה.
הרצל עוזר: אם החשבון הממוצע הוא 200 שקלים, אז המספר יהיה 1,000, ואם החשבון הממוצע של חברות ה-ISP---
נוגה רובינשטיין: זאת אומרת אם משפחה למשל...
נוגה רובינשטיין: הרי יש משפחה שיש לה בנדל והבנדל גם יכול להיות עם שירות רט"ן כמובן, זאת אומרת שאם משפחה משלמת 1,000 שקל בחודש, היא לא תקבל את ההגנה הזאת, נכון?
יורם מוקדי: פי חמש מחשבון ממוצע---
נוגה רובינשטיין: נניח חשבון ממוצע הוא 200, אתה מדבר על פי חמש.
הרצל עוזר: את מכירה מ שפחה שמשלמת 1,000 שקל?
הרצל עוזר: אבל את יודעת מה, נוגה, בואי נעשה את זה פי עשר.
נוגה רובינשטיין: אל"ף, כן, וצריך להביא בחשבון שהעולם גם היום ויותר מזה העולם של מחר הוא עולם של בנדלים, שכולל שירותי רט"ן ולשם המפעילים הולכים ולשם השוק הולך.
נוגה רובינשטיין: הסכומים הם הרבה הרבה יותר גבוהים ממה שמדובר עליהם---
מיכל רפאלי כדורי: הלוואי שהם היו יותר גבוהים.
מיכל רפאלי כדורי: הלוואי והחשבון הממוצע שלנו היה הרבה יותר גבוה.
מיכל רפאלי כדורי: עורכת הדין נוגה רובינשטיין ציינה, בתגובה לבקשתי, שזה יהיה בממירים, שאנחנו לא התייחסנו לזה במכתבים שלנו.
מיכל רפאלי כדורי: בכל המכתבים שלנו אנחנו התייחסנו לזה שהרף של 10,000 שקל הוא לא רלוונטי לנו.
נוגה רובינשטיין: ההצעה שלכם על הממירים.
מיכל רפאלי כדורי: לא ציינו את זה בממירים, ציינו את זה במספרים.
מיכל רפאלי כדורי: כתבנו ש-500 שקל זו הבחנה אצלנו בין לקוח עסקי ללקוח פרטי.
מיכל רפאלי כדורי: אין לנו לקוח פרטי שמשלם 500 שקלים.
מיכל רפאלי כדורי: לכן אני מבקשת שזה יירשם בפרוטוקול, שלהגדרת מנוי אנחנו הערנו בכל הפניות שלנו, גם למשרד וגם לוועדה.
מיכל רפאלי כדורי: אנחנו חושבים שההבחנה באמצעות ממירים היא הבחנה שרלוונטית לשוק הרב ערוצי, היא לא רלוונטית לשווקים האחרים, אבל החקיקה יודעת להגדיר מנוי גם בשונות של שווקים; לצורך העניין הזה לכתוב ככה, לצורך עניין אחר לכתוב מספר אחר.
מיכל רפאלי כדורי: חילופי יו"ר - היו"ר כרמל שאמה
כרמל שאמה-הכהן: אני לא הייתי פה, המשרד התייחס לעניין החשבון הממוצע?
נוגה רובינשטיין: בסופו של דבר אנחנו מדברים על כסף, תקרא לזה ככה, תקרא לזה אחרת, ואנחנו גם לא מקדשים שום נוסחה ושום מספר, אבל מה שהוצע כאן, על ידי יורם מוקדי, הוא סכום שמביא לתוצאה מאוד מאוד נמוכה, כי אם אנחנו מדברים גם על 1,000 או אפילו על 2,000 שקלים, זו תוצאה מאוד נמוכה ואני אסביר למה, כי אנחנו בעולם של בנדלים ועולם של בנדלים כולל גם שירותי סלולר, ובטח בהרכב הנוכחי של הוט יש גם עוד חברות.
הרצל עוזר: בואו נזכור את הפרופורציות, בנדל זה 30 שקל.
הרצל עוזר: ה-10,000, את מדברת?
נוגה רובינשטיין: תן לי לסיים.
דורי צ'יקו: לבנדל אפשר, כמו שהצעתם בהצעת החוק עצמה, שצריך שני תנאים מצטברים, כולל ההגדרה ש---
נוגה רובינשטיין: מכיוון שאנחנו מדברים על בנדלים ומכיוון שאנחנו מדברים על ציבור שרוכש, כל משפחה רוכשת לעצמה לכל בני המשפחה, ומדובר במגוון של שירותים, הסכומים שמדובר עליהם, כמו 2,000 שקל, הם סכומים מאוד מאוד נמוכים.
כרמל שאמה-הכהן: אני שואל אותך, אם אנחנו הולכים למנגנון כל כך פשוט של---
נוגה רובינשטיין: אני רוצה להגיד עוד מלה על המנגנון.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא חייב להיות חמישה חשבונות, זה יכול להיות הרבה יותר.
נוגה רובינשטיין: אני חושבת שנכון יותר, גם מצדנו וגם מצד הוועדה, בשביל לא להיכנס לתסבוכת רגולטורית, לדבר על סכום.
נוגה רובינשטיין: הסכום שישקף מבחינת
נוגה רובינשטיין: כם נוסחה איקס או נוסחה וואי, אבל סכום אחד שנצא ממנו.
נוגה רובינשטיין: מכיוון שמה שמוצע כאן הם סכומים שונים שיצטרכו להיות מחושבות פעם בפעם על ידי המשרד, זה יהיה מאוד מורכב, גם מבחינת הצרכנים, לדעת את זה, גם מבחינת השקיפות של זה וגם מבחינת הפשטות.
עופר פרי: אבל הסכום צריך להיות שונה בין החברות השונות.
עופר פרי: החשבון של חברות האינטרנט הוא 10% מהחשבון הרב ערוצי, אין מה לעשות אותו סכום.
נוגה רובינשטיין: כן, אבל בהרבה מקרים הם בתוך בנדל.
נוגה רובינשטיין: גם אתם בתוך בנדל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל כשהם לא בתוך בנדל, מה את עושה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשיש לך את יס שאין לו בנדל, מה את עושה?
קובי שמש: אני רוצה לחדד את הנקודה שנוגה אמרה.
קובי שמש: העולם הולך לכיוון של בנדלים, אנחנו רואים שהוט מציעה בנדלים ובזק מציעה בנדלים, כולם מציעים בנדלים, אי אפשר להתנתק מהעובדה שתוך תקופה מסוימת יהיה בנדל ומרבית החברות יציעו את מגוון השירותים, ומכך הסכום שאמור להיות בהצעת החוק אמור לשקף את המעבר לבנדל.
קובי שמש: כמו שאמרה כאן נוגה, הסכום צריך להיות קבוע, אנחנו לא רוצים שכל שנה וחמישי זה יעבור לפתחו של המשרד כאן.
קובי שמש: אנחנו רוצים שבהצעת החוק יהיה סכום וייקח בחשבון שיש פה בנדל ו---
כרמל שאמה-הכהן: מה אתם רוצים לעשות עם הסכום?
אופיר אקוניס: אני לא יודע איך רשת מלונות משלמת פחות מ-10,000?
קרן צוקרמן: כמנוי עסקי הוא מקבל סכום טוב.
אופיר אקוניס: כמה היא משלמת רשת שיש לה רק באילת אלפי חדרים?
אופיר אקוניס: הם משלמים 10 שקלים?
אופיר אקוניס: גם אני רוצה לשלם 10 שקלים.
אופיר אקוניס: אני מבקש לשלם 10 שקלים, אני משלם פי---
הרצל עוזר: זה בדיוק מה שאמרת, זה בדיוק ממחיש את הכוח של בתי המלון ולכן---
קריאה: זה בדיוק ממחיש את הפער בין לקוח עסקי לבין לקוח קטן, שהוא בעייתי לא רק בקנסות יציאה.
כרמל שאמה-הכהן: מיצינו את הנקודה, נגיע להצבעה, נקבל הצעות והחלטות.
כרמל שאמה-הכהן: נקודות נוספות?
אתי בנדלר: דר' אסף כהן התבקש להשיב איך הגיעו ל-8%, הוא התחיל להגיד שהוא מאוד ממליץ לא לוותר לגמרי על הקנסות, ביקשתי שישהה את תשובתו עד שתחזור.
אסף כהן: אדוני היושב ראש, אתה שאלת למה לא לוותר בכלל.
אסף כהן: בסך הכל אם השוק הוא מאוד מאוד תחרותי ועדיין יש לחברות עלויות שכרוכות בלהביא את המנוי---
כרמל שאמה-הכהן: לתמחר במחיר.
אסף כהן: יותר זול להן כשמנוי נמצא אצלן שנתיים, מאשר לגייס על פני אותן שניים עשרה מנויים, ולכן לדעתנו צריך לא למנוע מהם את האפשרות להתחלק עם הלקוח בחיסכון הזה ולאפשר בעצם מסלול שקשור בהתחייבות וזה בתנאי, כמובן, שהלקוח נהנה מההתחייבות הזאת.
אסף כהן: זאת אומרת שהם מתחלקים---
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אקוניס?
כרמל שאמה-הכהן: עם לוביסטים תוך כדי דיון?
אופיר אקוניס: שמייצגות חברות שיש להן הצעות מגוחכות.
אסף כהן: הרעיון הוא לאפשר לחברות דרך להתחלק עם המנוי בחיסכון שנגרם להם כתוצאה מזה שנשאר אצלם תקופה סבירה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה מאמין שבסוף הם מתחלקים באיזה שהוא חיסכון?
אסף כהן: זאת בדיוק הנקודה.
אסף כהן: לכאורה, אם זאת הדרך, לא היה צריך לעשות רגולציה, היה צריך לתת להם להתנהל כמו שהם מתנהלות, והסלולר התנהלו כמו שהתנהלו וכולי וכולי, אבל ברגע שזה הופך להיות כלי שמונע מאנשים לעבור ומקטין בזה בעצם את התחרות, בסופו של דבר זה כלוב זהב שהלקוח נדפק ממנו, ולכן נעשה בכלל השינוי הזה.
אסף כהן: עכשיו הרעיון של לקחת אחוז מסוים, נגיד 10%, 8% קדימה ממה שיש ללקוח עדיין לשלם, בא מתוך ההסתכלות שאומרת את הדבר הבא; ברגע שהלקוח התחייב לחברה הוא לא נהיה, השר התבטא במונח 'עבדות', הוא ויתר על דרגות חופש מסוימות, אבל על כמה דרגות חופש הוא מוותר?
אסף כהן: אם יש לפניו הצעה שהיא טובה ב-8% ממה שהוא התחייב לחברה, אז הוא אומר 'תודה רבה', אני משלם את ה-8% האלה ועובר.
אסף כהן: על מה הוא מוותר?
אסף כהן: הוא מוותר על הצעות שהן טובות בפחות מ-8%.
אסף כהן: זה הרציונל שמאחורי סוג המנגנון הזה שכבר נעשה לגבי הסלולר ואנחנו מציעים לעשות אותו פה.
אסף כהן: לסיכום, הוא נותן בעצם אפשרות לחברות להתחלק עם המנוי, אבל לא כובל את המנוי.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר לפי ההיגיון הזה, לפי ההצעה שלכם, אני מסתכל עליו מכיוון הפוך, אתם פשוט מקטינים את ההטבה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר שהאחוז הזה מאפשר לתת הטבה, אז למה לא לתת 15% או 20%?
כרמל שאמה-הכהן: הלקוח יקבל הטבה יותר גדולה.
אסף כהן: קודם כל החברות יגידו לך שגם אם לא תעשה רגולציה בכלל, הוא קיבל הטבה הכי טובה, אבל המחיר של אותה הטבה היה בזה שהוא לא היה יכול לעבור לחברה אחרת, והדינמיקה של מנויים שעוברים בין חברות גורמת לירידת מחירים.
אסף כהן: עכשיו זה משהו שהלקוח האחד לא יוכל לעשות, אבל אם שינית את הרגולציה ואפשרת מעבר יותר מהיר של לקוחות, או עם פחות חסמים, אז אותו לקוח אפילו נהנה מזה יותר.
כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שמרגע שירדת לרמה כזו של אחוזים, אתה כבר בנקודת חיכוך שהיא מיותרת.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אני לא יודע מה זה נותן למי.
כרמל שאמה-הכהן: את כל השאלות האלה, אחרי זה זה דין ודברים בין הלקוחות לבין החברות, חברות צריכות להגדיל מרכזי שירות, אנשים.
כרמל שאמה-הכהן: .. למה לא חופשי?
כרמל שאמה-הכהן: חופש.
אסף כהן: קודם כל צריך לזכור שאף אחד, גם הצעת החוק הזאת---
כרמל שאמה-הכהן: לא הייתי אומר את זה על ציוד הקצה, כי בציוד הקצה החברות נותנות משהו, במסלולים החברות לא נותנות שום דבר.
אופיר אקוניס: ציוד הקצה טופל כבר, אדוני היושב ראש.
כרמל שאמה-הכהן: אבל שם לא פתרנו את הלקוחות, הלקוחות מחויבים ולא מוותרים להם על שקל ברגע שהם עוזבים.
אסף כהן: קודם צריך לזכור שהצעת החוק לא מחייבת את החברות לקחת קנס יציאה של 8% מהחשבון, היא מאפשרת להם.
כרמל שאמה-הכהן: בסדר, אז בוא תאפשר לנו לעשות מה שאנחנו חושבים בעניין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול את הוט ויס וגם את 012, מה הממוצע של לקוח עסקי קטן אצלכם ומה הממוצע של לקוח עסקי קטן אצלכם?