GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר יסעור: זה מאוד טבעי שיש את הפער הזה, כי בעצם אנחנו, שלוש החברות, מתחרות על הסליקה של ויזה ושל מסטרקארד, ולא מתחרות על הסליקה של ישראכרט שהיא 17%.
תמר יסעור: בלאומי קארד – ואני אומנם רק שלושה חודשים – עד לפני שישה רבעונים, כל עולם הסליקה, מה שנקרא ההכנסות או הרווח ממגזר הסליקה, היה הפסדי.
תמר יסעור: היו שאלות עד לפני שנה, האם בכלל צריך להיכנס לעולם הסליקה הזה?
תמר יסעור: כי ברגע שיש מותג כמו ישראכרט שהוא 17%, לאומי קארד הפסידה על מגזר הסליקה.
תמר יסעור: המכתבים פה הם עוד מימי דרור שטרום, והממונים על ההגבלים.
תמר יסעור: בכל מכתב שעברתי עליו: אין לנו ספק כי המותג ישראכרט מהווה מונופול.
תמר יסעור: זה חוזר על עצמו וחוזר על עצמו.
תמר יסעור: לקחתם – האוצר – חברת ייעוץ שבדקה וראתה שיש פער משמעותי בעמלות הסליקה לבתי עסק בין המותגים שפתוחים לתחרות לבין המותגים שלא פתוחים לתחרות.
תמר יסעור: כל מה שאנחנו אומרים פה – ברגע שכולם יוכלו לסלוק ישראכרט, אין ספק שהתחרות בסליקה תתגבר.
תמר יסעור: ירדו מחירי העמלות של סליקת ישראכרט.
תמר יסעור: לא יהיה פה שוק שבוי של 17% שחייב שתבוא אליו אשת מכירות כזאת, או אשת מכירות כזאת.
תמר יסעור: ואולי בסוף גם יצליחו להיפגש עם דב קוטלר, רק שלמחיר הממוצע של ויזה ומסטרקארד הם כנראה לעולם לא יגיעו גם אם הם יפגשו את דב קוטלר.
תמר יסעור: בתי העסק הקטנים – ואפשר להתווכח על מתמטיקה.
תמר יסעור: אבל, מה לעשות?
תמר יסעור: כשלוקחים 17% ולוקחים את הפער הזה, בין ה-1, 2 ל-1, 9, על ה-200 מיליארד הוא עושה יותר מ-150.
תמר יסעור: גם לגבי אמקס, הנציגים פה הם לא מייצגים גם את ארצות-הברית.
תמר יסעור: בארצות-הברית מנפיקים וסולקים אמקס כל הבנקים שמוצגים כאן, כך שגם זה לא נכון.
תמר יסעור: זה מה שאנחנו בדקנו.
תמר יסעור: זה כתוב שחור על גבי לבן.
דברה דייויס: סליחה, זה לא נכון.
תמר יסעור: זה בארצות-הברית, לא באירופה.
תמר יסעור: אני אסביר לך אחר כך.
תמר יסעור: אנחנו מדברים על ההצעה של ישראכרט שהיא פשוט לא מעשית.
תמר יסעור: ברגע שהמפקח יתחיל להפעיל שיקול דעת ולבדוק אחת לכמה חודשים האם יש פה בעיה, או אין פה בעיה – חברים, זה לעקר את החוק הזה מתוכן.
תמר יסעור: זה הרי לא מעשי.
תמר יסעור: אנחנו לא יודעים לעשות את זה, אנחנו לא יודעים לטפל בזה.
תמר יסעור: וכמו שבעולם העסקי אנחנו לא מנהלים דברים שאנחנו לא יודעים למדוד, ולא יודעים לכמת, ולא יודעים להיות אחראים עליהם, אני חושבת שזו פשוט הצעה לא הגיונית.
תמר יסעור: מכיוון שהמכתבים שאני ראיתי הם מ-99', ועכשיו אנחנו ב-2011, ברור לי שאומנם אני שלושה חודשים בלאומי קארד, אבל אני מכשירה אולי את הקרקע למי שיחליף אותי עוד כמה שנים, חוק המעבר הזה הוא כבר 11 שנה.
תמר יסעור: תכל'ס זה כבר בתקופת מעבר של 11 שנה.
תמר יסעור: להחליט עכשיו שנותנים עוד תקופת מעבר - זה נראה לי פשוט לא משמעותי.
תמר יסעור: כמו שאמרתי, מתחילת שנות ה-2000, ויש לי פה את כל המכתבים המקוריים, ישראכרט תיאורטית מבינה שהיא רוצה ומוכנה ומציעה לפתוח את השוק הזה לסליקה והנפקה.
תמר יסעור: בפועל, אנחנו מדיון לדיון ומהצעות להצעות, ולא קרה עם זה כלום, ובאמת זה נראה ממש כמשיכת זמן.
תמר יסעור: משיכת הזמן הזאת גרמה ללאומי קארד וגם לכאל סוג של נזק, כי בדיעבד אם לפני 11 שנה, ואני לא יכולה לדבר בשם קודמיי, אני בטוחה שאם הם היו יודעים שזה סיפור של 11 שנה, היו אולי מקימים מותג פרטי.
תמר יסעור: ואני אומרת לכם שאם המותג הפרטי הזה היה מגיע ליותר מ-5% זה היה ברור לכולם כמו שזה היה ברור לישראכרט כבר לפני 10 שנים, שצריך לפתוח אותו לסליקה - - -.
דב קוטלר: אולי תקימו מותג בעצמכם.
דב קוטלר: תסבירו לוועדה למה אתם לא מקימים מותג בעצמכם.
תמר יסעור: כי מ-99' אומרים לנו שמחר בבוקר פותחים את ישראכרט לסליקה.
דב קוטלר: מי מונע בעדכם?
דב קוטלר: תקימו בעצמכם, תתחרו.
דב קוטלר: ב-99' המכתב הזה פג תוקפו בגלל הסכם אחר עם הממונה על ההגבלים העסקיים.
דב קוטלר: מן הראוי, שוב, שהיועצים שלך ישלימו לך את המידע.
דב קוטלר: אבל, אני מציע דבר פשוט מאוד.
דב קוטלר: אם כל כך התאפקתם, רבותי, תקימו מותג פרטי.
דב קוטלר: מי מפריע לכם להקים את זה?
דב קוטלר: אם הכול נכון, וזה מוצלח, ורוצים את המותג שלנו, תקימו בעצמכם.
תמר יסעור: חשוב להעיר, דב.
תמר יסעור: אנחנו יכולים להקים מותג פרטי וכנראה גם נצליח בזה.
תמר יסעור: מה שכולנו נעשה בזה הוא שנקשה על בתי העסק עוד יותר.
תמר יסעור: דב, תיאורטית זה נשמע מאוד נכון.
תמר יסעור: ברגע שבתי העסק יצטרכו לעבוד עם שלוש חברות על תשעה מותגים, זה באמת הדבר הכי לא חברתי ששמעתי מימיי.
דב קוטלר: שוב, המידע לא נכון כי ישראל השכילה ברבות השנים להקים רשת אחת, דרך שבא.
קריאות: מה זה קשור?
דב קוטלר: רק להסביר את המושגים המקצועיים, חברים.
דב קוטלר: ישראל להבדיל משוק התקשורת, הקימה רשת אחת.
דב קוטלר: אם תיכנסו לבתי עסק בחו"ל, תראו שלושה-ארבעה מכשירים שמגהצים את הכרטיס.
דב קוטלר: לכן, אין שום בעיה ליישם מותג פרטי בכוחות עצמכם.
כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש לתת לגברת יסעור להשלים את המצגת בלי הפרעות.
משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, לא שמעתי איפה בקצה הלקוח, האזרח, שאליו אנחנו מחויבים.
משה (מוץ) מטלון: יש פה מלחמות בין טייקונים.
משה (מוץ) מטלון: אבל, איפה הלקוח בקצה?
משה (מוץ) מטלון: אני שומע פה כותרות, אמירות.
כרמל שאמה-הכהן: זה התפקיד שלך.
משה (מוץ) מטלון: עד עכשיו שמענו על הקרב.
משה (מוץ) מטלון: על הלקוח בקצה לא שמענו.
תמר יסעור: אני רוצה לסיים את הדברים, ולחבר את זה ללקוח בקצה.
תמר יסעור: מכיוון שיש עוד איזה נושא שאנחנו כולנו כרגע מנסים לראות איך אנחנו מתמודדים איתו וזה הנושא של העמלה הצולבת שבאה ואומרת שיהיו שני שלבים.
תמר יסעור: האחד יטיב עם בתי העסק, ובסופו של יום, בתי העסק ידעו לתרגם את זה לצרכנים.
תמר יסעור: גם פה אנחנו מאמינים, ויגיד את זה יותר טוב ממני בעל העסק שדיבר כאן, שאם הוא יוכל לחסוך בעמלות הסליקה, והוא לא יהיה כבול לישראכרט יכול להיות שהוא יוכל להטיב עם הלקוחות שאיתם הוא עובד.
תמר יסעור: כי ברגע שהכסף הזה הולך לישראכרט בגלל הבלעדיות, בגלל המונופול, הוא לא יכול לתרגם את ההנחה הזאת ללקוח.
תמר יסעור: זה הרציונאל שעובר בהרבה מאוד חקיקות: ממע"מ, דרך interchange, ועד חוק הסליקה.
תמר יסעור: בזה סיימתי, תודה רבה.
דב קוטלר: אדוני היושב-ראש, האם אני יכול להתייחס לשאלתו של חבר הכנסת מטלון לגבי הצרכן, ברשותך?
כרמל שאמה-הכהן: לא. אני לא פותח את הדיון הכללי מחדש, אלא אני מבקש אנשים שביקשו להציג מצגת מראש.
כרמל שאמה-הכהן: נעבור לחקיקה.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו כבר בדיון רביעי או שלישי.
כרמל שאמה-הכהן: אני יודע שיש רשימת דוברים.
כרמל שאמה-הכהן: אבל, אנחנו גמרנו את הדיון הכללי, למעט אנשים שהגיעו מחו"ל וביקשו מראש, או אנשים שהגישו בקשה מראש לדבר.
דברה דייויס: מדברת בשפה האנגלית.
פול מיכאל אוגדן: (מתרגם את דבריה של דברה דייויס) אין אף אחד שסולק את העסקאות של אמריקן אקספרס.
אתי בנדלר: גם לא בארצות-הברית.
פול מיכאל אוגדן: גם לא בארצות-הברית.
קריאה: אבל, יש מנפיקים.
קריאה: היא גם אמרה שמנפיקים.
קריאה: הדיון על הסליקה, לא על הנפקה.
קריאה: אל תבלבלו את חברי הוועדה.
כרמל שאמה-הכהן: האם יש כאן בעלי עסקים נוספים.
זאב סורקין: שמי זאב סורקין, ואני בעלים של רשת מחשבים.
כרמל שאמה-הכהן: אדוני, שב בבקשה.
כרמל שאמה-הכהן: איזה עוד בעל עסק רוצה לדבר?
רוזית אמיר: בוקר טוב לכולם, ותודה בכל זאת שנתתם לי לדבר.
רוזית אמיר: קוראים לי רוזית, ואני כשבע שנים בעלת שתי חנויות אופנה.
רוזית אמיר: אני סולקת כיום עם ישראכרט ועם לאומי קארד.
רוזית אמיר: מה שקורה כיום הוא שאני משלמת על הסליקה 1.4% ללאומי קארד, ו-2.5% לישראכרט.
רוזית אמיר: אין לי את האופציה להוריד את זה.
רוזית אמיר: אני סולקת מעל 250,000 שקל בכרטיסי אשראי, ובשנה זה מתבטא בהרבה יותר מ-20 – 30 שקלים, כמו שאמרת.
רוזית אמיר: אני מייצגת את עצמי.
רוזית אמיר: כאמור, אני בעלת שתי חנויות בנושא אופנה, האחת במלחה והשנייה בגבעתיים.
רוזית אמיר: בעזרת השם בעוד חודש עוד אחת בראשון-לציון.
רוזית אמיר: באתי לפה ביוזמתי לגמרי, ההגעה שלי לדיון היא עצמאית לחלוטין.
רוזית אמיר: התחלתי את העסק באפס כסף ובלי אף עזרה.
רוזית אמיר: קוראים לבית העסק "נויה".
רוזית אמיר: מהרגע שאני פה, אני מרגישה שאני לא במקום הנכון כי אתם מדברים על המותג ישראכרט שהוא ישראלי, וכמה לטובת לאומי קארד, ולטובת זה.
רוזית אמיר: בעצם מטרת הוועדה היא טובת האזרחים וטובת בתי העסק, או שכך לפחות נדמה לי.
רוזית אמיר: אני כאילו לא מרגישה במקום המתאים.
רוזית אמיר: אבל, 2,5% זה פשוט שערורייתי.
רוזית אמיר: אני סולקת 20% בישראכרט כך שאין לי את האופציה להגיד: טוב, אני מוותרת, כי 20% זה המון, ובמיוחד ללקוחות בירושלים.
רוזית אמיר: אני מפספסת כך המון המון מכירות.
רוזית אמיר: מר קוטלר אמר שהוא נותן הטבות לבתי העסק.
רוזית אמיר: לדוגמה, 1-800 על חשבון החברה, או כל מיני דברים כאלה.
רוזית אמיר: אני הייתי מוותרת על ה-1-800 לטובת 1.2% בסליקה.
דב קוטלר: אני אשמח להיפגש איתך.
דב קוטלר: מכיוון שכבר אמרתי שאני עונה לכל לקוח, אשמח גם להיפגש עם רוזית מ"נויה".
דב קוטלר: אם את באה לראשון, אז תהיי שכנה שלי כי אני גר בראשון.
דב קוטלר: אני עדיין אשמח לסייע.
דב קוטלר: אני אצטרך לבדוק את העובדות.
רוזית אמיר: בשמחה גדולה, גם אני בדקתי את העובדות.
רוזית אמיר: אני רוצה שלי כבעלת עסק תהיה האופציה לבחור עם מי אני רוצה לסלוק, ושהם לא יגבילו אותי.
רוזית אמיר: אומרים לי: 2.5.
רוזית אמיר: רוצה – רוצה.
רוזית אמיר: לא רוצה – תלכי.
רוזית אמיר: זה מתבטא בהרבה מאוד כסף בשנה.
רוזית אמיר: בסופו של דבר, אני חושבת שזו המטרה שלשמה נתכנסה הוועדה הזאת.
רוזית אמיר: לדעתי, מאוד חשוב שהשוק ייפתח.
דב קוטלר: רוזית היקרה, אני לא בטוח שהעמלה שאת מצטטת נכונה.
דב קוטלר: אני מבטיח לבדוק.
רוזית אמיר: זה אחרי בדיקה, אני משלמת את זה.
דב קוטלר: לוביסטים, אם הבאתם אותה אתם לא יודעים - - -
רוזית אמיר: לא, אף לוביסט לא הביא אותי.
רוזית אמיר: אין לי סנטימנטים לאף חברה.
נחמן שי: שלא יפריעו לה, היא מדברת דברים מאוד חשובים.
רוזית אמיר: בסופו של דבר, מה שמעניין אותי זה איפה הכי זול לי, וזהו.
רוזית אמיר: אין לי סנטימנטים.
רוזית אמיר: בנוסף לכול, יש לי גם ניכיון כי אני זקוקה לתזרים המזומנים.
רוזית אמיר: אני עושה כרגע ניכיון אצל גמא.
רוזית אמיר: אבל, לא הייתי אצלם כל הזמן.
רוזית אמיר: סלקתי עד עכשיו עם לאומי קארד.
רוזית אמיר: שוב, אני אחזור ללאומי קארד אם הם יתנו לי עמלות יותר טובות, ומצידי גם לצמרת, ו-what ever.
רוזית אמיר: אני הולכת איפה שיותר זול לי.
רוזית אמיר: ואם אני משלמת בחודש 7,000 שקל על סליקה, זה משמעותי בשבילי.
רוזית אמיר: בין 5,000 ל-7,000 שקל - במקרה אתמול ראיתי את הדוח של 2010, זה המון כסף.
רוזית אמיר: תודה.
כרמל שאמה-הכהן: הנקודה שלך ברורה.
זאב סורקין: שלום, שמי זאב.
זאב סורקין: אני שמח שלפניי דיברו נציג חברת השיניים שטען שהוא עסק לא גדול, והגברת הנחמדה שהציגה.
זאב סורקין: אני משלים את התמונה.
זאב סורקין: קודם כל, אני מנכ"ל ובעלים של רשת חברות בשםKSP  מחשבים שמונה 24 חברות מנצרת עילית בפריפריה, מכרמיאל בפריפריה, ומנהרייה בפריפריה, ועד לבאר שבע בפריפריה, שמנקזת את הפריפריה, אשדוד ואשקלון.
זאב סורקין: מחזור המכירות שלנו הוא למעלה מ-250 מיליון שקלים.
זאב סורקין: אנחנו רואים מידי שנה כ-370,000 לקוחות.
זאב סורקין: כדי לסבר את האוזן, כל חודש 35,000 לקוחות בממוצע, וזה כמו אצטדיון רמת גן.
זאב סורקין: המיוחד בעסק שלנו הוא שאנחנו חנות דיסקונט.
זאב סורקין: הגענו לאן שהגענו בגלל שמחירנו הם זולים מאוד מאוד.
זאב סורקין: על מנת לשמור על המחירים הזולים האלה, ובגלל התחרות הקשה מאוד שיש בענף, ההתמקדות שלנו ושל העסקים המתחרים בארץ היום, היא בצמצום ההוצאות, לא בהקטנת הרווחים.
זאב סורקין: השוק הוא מאוד משוכלל, והיתה פה הערה של מישהו שאם יקטנו עמלות הסליקה, הספקים אולי יגלגלו את זה לכיס שלהם - אין מצב.
זאב סורקין: אנחנו לא קובעים את המחירים, את המחירים קובע השוק.
זאב סורקין: בגלל האופי של רשת החנויות שלנו, מטבע הדברים שהקהל הממוצע שפוקד את הסניפים הוא הקהל שהגרוש חשוב לו, והוא קהל שמשווה מחירים.
זאב סורקין: כל אחד דואג לחסוך, ובמיוחד הקהל שקשה לו.
זאב סורקין: הוא אוהב ללכת למקום שבו הוא מקבל שירות וסחורה טובה במחיר מתאים.
זאב סורקין: אנחנו סולקים בחברת ישראכרט שנה אחורה כ-30 מיליון שקל.
זאב סורקין: העמלה של חברת ישראכרט לעומת העמלה של ויזה, גבוהה ב-50%.
זאב סורקין: אנחנו משלמים עמלה של 1.65%.
זאב סורקין: אולי זה פחות מהגברת בגלל הגודל.
זאב סורקין: אבל, הנה, גם הגודל לא קובע במקרה הזה.
זאב סורקין: אנחנו משלמים 1.1% לוויזה.
שי חרמש: זה 150,000 שקל לפי המתמטיקה שלימדו אותי ביסודי.
זאב סורקין: נכון, 150,000 שקל הפרש בשנה.
זאב סורקין: זה גם מה שציינתי במכתב לוועדה כששמעתי על הצעת החוק ועל החקיקה.
זאב סורקין: אלה מה?
זאב סורקין: ההפרש הזה הוא כל כך גדול שאי אפשר להתעלם ממנו.
זאב סורקין: נפח הסליקה של הלקוחות אצלנו, של ישראכרט, הוא כ-20%.
זאב סורקין: דיינרס אנחנו לא מכבדים.
זאב סורקין: אני באופן אישי נושא כרטיס דיינרס, ומספר העסקים שמכבדים אותו עבורי שואף לאפס, הוא נמוך מאוד בגלל העמלה הגבוהה.
זאב סורקין: התרגלתי לעובדה הזאת.
זאב סורקין: דיינרס גובים מאיתנו 2.2%.
זאב סורקין: איננו מסוגלים במתח הרווחים שיש בענף הזה, ואני מניח שגם בענפים האחרים, להתמודד עם עלויות שכאלה.
זאב סורקין: ראיתי כאן בשקף של מנכ"ל ישראכרט שהוא מעריך את ההוצאות של העמלה בעסקים הקטנים בין 1% ל-2%.
זאב סורקין: ובכן, אני רוצה לספר לוועדה שמתח הרווחים בענף שלנו במקרים רבים הוא לא יותר משתי ספרות.
זאב סורקין: הוא 10% ופחות.
זאב סורקין: במקרה הזה עלות העמלה של ישראכרט היא 17%, ולא 1% או 2%.
זאב סורקין: כמובן ש5%- 6% זה ההפרש ביניהם לבין עמלות הוויזה.
זאב סורקין: באשר לתחרות – אנחנו התחלנו את הסליקה בחברת לאומי קארד לפני מספר שנים.
זאב סורקין: אגב, לא הגעתי הנה עם איזשהו לובי.
זאב סורקין: אני מוכרח להתנצל.
זאב סורקין: זו פעם ראשונה שלי בכנסת.
זאב סורקין: איננו מעסיקים משרד יחסי ציבור, ואני מדבר רק בשמי ובשם השותף שלי.
זאב סורקין: מנכ"לית לאומי קארד לא מכירה אותי, ואני לא מכיר אותה.
זאב סורקין: למרות זאת, מידי שנה כשעשינו מכרז בין לאומי קארד, כאל וישראכרט, עברנו מחברה לחברה.
זאב סורקין: כמובן שהתשובה של ישראכרט היתה: זה מה יש.
זאב סורקין: הם נשארו בעמלה העודפת שלהם.
זאב סורקין: לעומת זאת, היינו בלאומי קארד, חזרנו.
זאב סורקין: עברנו בגלל שירות, לא בגלל כסף.
זאב סורקין: היו איזה פרמטרים מסוימים.
זאב סורקין: עברנו לוויזה כאל, וחזרנו לפני כשנה ללאומי קארד.
יוחנן פלסנר: מה זאת אומרת "עברנו, חזרנו"?
יוחנן פלסנר: אצלך מקבלים רק ויזה ומסטרקארד?
שי חרמש: אין לו ברירה.
שי חרמש: לקוח בא עם ישראכרט, הוא לא שולח אותו הביתה.
זאב סורקין: אני עושה היום שופינג.
זאב סורקין: אני לא יכול, 20% זה נתח שוק שאי אפשר להתעלם ממנו.
זאב סורקין: 5% בערך זה דיינרס.
זאב סורקין: בחרנו שלא לכבד את זה כי הפער גדול מידיי.
זאב סורקין: אבל, ב-20% נתח אין מצב שנוכל להתעלם.
זאב סורקין: הרעיון הזה של לעלות מ-10% ל-20% הוא נוראי מבחינתנו.
זאב סורקין: לא נוכל לעמוד בפער הזה לאורך זמן.
זאב סורקין: חוץ מזה, הירידה שתהיה, אם תהיה כתוצאה מהחוק, העמלה תועבר כולה ללקוחות.
זאב סורקין: כיוון שהשוק משוכלל, אין לנו אפשרות להעמיס את זה לטובת הרווחים שלנו.
דב קוטלר: רק להעיר, מבחינת ישראכרט, ענף המחשבים הוא ענף שמוגדר בסיכון יותר גבוה.
קריאה: עדיין הוא דיבר על ההפרש בין העמלות.
קריאה: גם לנו זה סיכון גבוה.
דב קוטלר: כמדיניות אנחנו רואים בענף הזה סיכון, גם בוויזה, וגם במסטרכארד – אני מצטט מחירים יותר גבוהים.
שי חרמש: אבל, האחרים עושים את זה יותר זול.
דב קוטלר: אני בענף הזה מעדיף להקטין את הפעילות שלי בגלל הסיכון.
דב קוטלר: נגד חלק מבתי העסק יש תביעות ייצוגיות.
קריאה: דב, תפסיק לבלבל.
קריאה: הוא מדבר על ההפרש בעמלות, הפרש בעמלות – לא קשור.
כרמל שאמה-הכהן: מר קוטלר, אתה לא חייב להגיב על כל דבר שנאמר פה, ובטח לא באריכות.
שי חרמש: דב, ויזה מתאבדת, כאל מתאבדת?
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת חרמש, לא פתחנו דיון עכשיו על המחשבים.
דב קוטלר: שי, התשובה היא כן.
זאב סורקין: לסיום, הייתי מבקש משפט אחד לגבי הפריפריה.
זאב סורקין: ראיתי פה מספרים וטענה כאילו בפריפריה ישראכרט מטיבה.
זאב סורקין: ובכן, הסניפים שלנו, החנויות, הן חברות בע"מ.
זאב סורקין: כל סניף הוא חברה נפרדת.
זאב סורקין: בכל הפריפריה אנחנו משלמים את אותה העמלה באותו הפרש של 50% מוויזה, ואין שום הטבה.
זאב סורקין: זה במהלך של עשר שנים.
זאב סורקין: כל שנה נציג המרחב חוזר ואומר: זה מה יש.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.
פניה קירשנבאום: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, ואורחים.
פניה קירשנבאום: קודם כל, אני מתנצלת אם אחזור על דברים שכבר נאמרו.
פניה קירשנבאום: אני איחרתי, אבל אני חייבת להגיד את עמדתי או דעתי בנושא זה.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להתמקד בשני נושאים.
פניה קירשנבאום: הנושא הראשון הוא כמובן נושא של ריכוזיות, והביטוי של מה שקורה פה.
פניה קירשנבאום: אנחנו נלחמים בשתי ועדות, גם בוועדת הכלכלה וגם בוועדת הכספים, בנושא הריכוזיות.
פניה קירשנבאום: לדעתי, מה שקורה היום בסליקה של ישראכרט זה עוד ביטוי אחד של הריכוזיות המשקית.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה מונע תחרותיות, ולכן המחירים הם כל כך גבוהים.
פניה קירשנבאום: אבל, יש עוד נושא אחד שפוגע בנו לא פחות.
פניה קירשנבאום: בשתי הוועדות האלה אנחנו גם מדברים לא מעט על התמיכה בפריפריה, על פיתוח, ועל מה שנעשה כדי לפתח את הפריפריה.
פניה קירשנבאום: כשאנחנו בודקים את עמלות הסליקה של ישראכרט בפריפריה, אנחנו מגלים שעמלות הסליקה בפריפריה יותר גבוהות מעמלות הסליקה במרכז.
פניה קירשנבאום: אם זו חברה ישראלית ואם היא צועדת יד ביד או רגל ברגל יחד עם הממשלה ויחד עם הכנסת, אז איך הביטוי הזה שבפריפריה גובים עמלות יותר גבוהות לעומת המרכז.
פניה קירשנבאום: האם זו הדרך לתמוך בפריפריה?
יצחק וקנין: זה כמו הממשלה, בדיוק.
פניה קירשנבאום: אנחנו פה בשביל לדבר על זה, נכון?
פניה קירשנבאום: היום שאלו אותי מה אנחנו עושים בכנסת, ואמרתי: כמו שנאמר, בפרלמנט אנחנו מדברים.
פניה קירשנבאום: אני מקווה שנצליח לעשות גם משהו מתוך הדיבורים האלה.
פניה קירשנבאום: אני מקווה באמת שאנחנו נצא מפה עם החלטה.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שצריך לפתוח את נושא הסליקה.
פניה קירשנבאום: זה בהחלט יאפשר גם לעסקים קטנים, וגם לפריפריה, וגם יאזן את המשק.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת יוליה שמלוב ברקוביץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רק רציתי לשאול, ואני לא יודעת למי מופנית השאלה שלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הלקוחות עדיין מחזיקים ישראכרט, והם מגיעים לעסקים עם הכרטיס, רציתי לדעת מדוע כאשר הם מקבלים סירוב או כשעושים להם פרצופים, הם לא מחזירים את הכרטיס?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה יתרון יש לישראכרט אצל לקוח הקצה, לא בקרב איש העסקים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש איזשהו יתרון לכרטיס שלכם על פני כרטיסים אחרים?
ישראל דוד: יוליה, יש כאן ניסיון לבלבל, והצליחו לבלבל אותך.
ישראל דוד: אין קשר בין הצד של מחזיק הכרטיס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד קשה לבלבל אותי, אני שואלת שאלה מאוד ברורה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם לישראכרט יש יתרון אצל אזרח רגיל במדינת ישראל, לא אצל איש עסקים, שעדיין מחזיק את הכרטיס למרות שהוא יודע שהעמלה שנגבית בתקופת הסליקה מבית העסק היא הרבה יותר גבוהה, והוא הרבה פעמים מקבל סירוב או ששואלים אותו: האם יש לך כרטיס אחר?
פניה קירשנבאום: זה בכלל לא משנה, כי הסולק זה רק ישראכרט.
פניה קירשנבאום: זה לא משנה, זה גם וגם.
תמר יסעור: הוא לא מקבל סירוב.
תמר יסעור: אף בית עסק לא מעז לסרב לסלוק - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למשל, בדיינרס כל הזמן מסרבים לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שקורה לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הסיבה שמסרבים בדיינרס?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להבין, למה בדיינרס מסרבים לי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה החוזק של ישראכרט כך שלא מסרבים כמו שמסרבים לדיינרס?
דב קוטלר: חברת הכנסת, יש פה שני עולמות שזזים במקביל.
דב קוטלר: האחד זה הסליקה - בית העסק, והשני זה המנפיק - הלקוח הפרטי.
דב קוטלר: הדיון בהצעת החוק מתמקד בבית העסק.
דב קוטלר: הצעת החוק דנה בנושא בית העסק.
דב קוטלר: השאלה שאת שואלת דנה בצד הלקוח הפרטי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מדברת על הצד בו אני בוחרת, ומה אני הולכת להצביע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שואלת, אם אני באה ומטיבה עם העסקים, אני לא פוגעת בציבור שמחזיק ישראכרט?
ישראל דוד: ברשותך, אני אבקש לענות לזה כי אני חושב שכן הצליחו לבלבל.
ישראל דוד: אמר KFC שכשלמישהו יש 18% נתח שוק, עם כל הכבוד לו,  אני לא יכול לוותר על 18% מהשוק.
ישראל דוד: כשיש דיינרס שרוצה לקחת עמלה יתרה מעבר לוויזה, למסטרקארד, אני יכול על זה לוותר.
ישראל דוד: זה רק 3.5% מהשוק.
ישראל דוד: לכן, גם אמרנו שאנחנו לא חושבים שצריך לתת הגנה מעל ל-5%.
ישראל דוד: הגנה זה לבנות מותג, לתת לו להיכנס.
ישראל דוד: את מחזיקה את הכרטיס שהכי טוב לך כי החלטת.
ישראל דוד: את עובדת עם בנק הפועלים, ואת לא יכולה לקבל ישראכרט בבנק לאומי, לדוגמה.
ישראל דוד: את לקחת.
ישראל דוד: כל בתי העסק במדינת ישראל לא יכולים להתעלם מכרטיס ש-18% מהציבור מחזיקים בו.
ישראל דוד: אבל, בית העסק סובל.
ישראל דוד: הוא משלם 2,5% - אני מצטט - על ישראכרט כי אין לו ברירה, הוא לא משלם 2.2% לדיינרס כי יש לו ברירה.
ישראל דוד: .
דב קוטלר: לשאלתך, כי אנחנו מכוונים את השיווק ללקוחות בעשירונים הנמוכים.
דב קוטלר: ולכן, תמצאי קיבולת יותר גדולה.
דב קוטלר: שנית, אנחנו גובים עמלה מדמי הכרטיס שהיא חצי מהמתמחרים.
דב קוטלר: זה המקרה האוסטרלי.
דב קוטלר: באוסטרליה בתחילת שנות ה-2000 בא הממשל וכפה הורדת עמלות דרמטית לבתי העסק.
דב קוטלר: הממשל בא והכריח את חברות הסליקה להוריד את העמלה מערכתית.
דב קוטלר: יש מחקר של הבנק המרכזי באוסטרליה, ואפשר לפרוס את זה בדיון הבא כי אני מבין שיש עוד דיון, שמראה שכתוצאה מהמהלך הזה העמלה לצרכן עלתה פי 2.5%, ריביות לצרכן עלו ב-30%, וכל ההטבות הצרכניות, בעיקר הטיסות לחו"ל, כל הנקודות למיניהן, נחתכו ב-50%.
דב קוטלר: אני לא אומר שזה מה שיקרה בישראל, חס וחלילה.
דב קוטלר: אבל, במקרה האוסטרלי כשהורידו את העמלות לבתי העסק, הצרכן שילם הרבה יותר.
כרמל שאמה-הכהן: המפקח על הבנקים דודו זקן, בבקשה.
דוד זקן: שלום.
דוד זקן: אני רוצה להבהיר נקודה מסוימת באשר לפנייה של ויזה בין-לאומי שפנתה ליו"ר הוועדה.
דוד זקן: ההבהרה היא מאוד פשוטה.
דוד זקן: בנק ישראל לא מחליף את החברות הבין-לאומיות ואת הכללים שלהן.
דוד זקן: אנחנו לא מחליפים את הצורך בהתקשרות עם מסטרקארד או עם ויזה לסולק חדש שרוצה לקום, כך שבשיקולים שאנחנו נביא יהיו גם שיקולים האם הסולק הזה מחובר לחברה בין-לאומית כזאת או אחרת.
דוד זקן: הרעיון בסעיף שנותן סמכות לנגיד לתת היתר סליקה, ונותן למפקח סמכות בהתייעצות עם הממונה על ההגבלים העסקיים להגיד לסולק לסלוק מנפיק כזה או אחר, הוא אם חברה תרצה לפתח מותג מקומי ולהיות או מנפיק מקומי או סולק מקומי - שנאפשר לה את האפשרות הזאת.
דוד זקן: זאת ההבהרה שרציתי להגיד, תודה.
נחמן שי: אני רוצה לפנות אליך, דב.
נחמן שי: אני שמעתי פה שלושה נציגים של עסקים קטנים.
נחמן שי: אני רוצה להבין ממך - יש עובדות וכנראה שעליהן אי-אפשר להתווכח – מה היתרון שלכם בהחזקת נתח כל כך גדול מהשוק, חוץ מהישגים מסחריים שיש לכם שאני כמובן לא מזלזל בהם?
נחמן שי: אבל, תסביר מנקודת ראותו של הצרכן, המשתמש הבודד, או בתי העסקים, מה היתרון של הגודל מנקודת ראות הפרט?
דב קוטלר: הצרכן אדיש לצד בית העסק.
דב קוטלר: בוא נדייק בעובדות כי בסופו של דבר אני צריך להסביר מקצועית, ולא רק לייצג את עצמי.
דב קוטלר: הצרכן שלוקח את הכרטיס ומשתמש בו בבית עסק א' או ב', לא יודע עם מי בית העסק סולק.
דב קוטלר: הוא לא יודע אם הוא עובד עם ויזה כאל, עם לאומי קארד, או איתי.
דב קוטלר: מבחינת הצרכן, הדיון הזה הוא אינדיפרנטי.
דב קוטלר: הוא אדיש כי הוא לא מעורב בזה, כי יש מערכת שלמה שמפעילה את המערכת.
דב קוטלר: אני רוצה לדייק.
דב קוטלר: למרות שאולי זה לא נוח לי להגיד, אני אומר מדויק.
דב קוטלר: הצרכן בזווית בית העסק כרגע, אין לו שום השפעה.
דב קוטלר: הצרכן מעדיף לעבוד עם חברה א' או ב' משני טעמים.
דב קוטלר: ושוב, אני מדבר ברמה המאוד מקצועית.
דב קוטלר: האחד, זה הבנק שהוא עובד איתו.
דב קוטלר: יש לך חשבון בבנק הפועלים, בנק לאומי או בנק דיסקונט, והם יציעו לך כרטיס א' או ב'.
דב קוטלר: הדבר השני שהתפתח – ושוב, ברמה המאוד מקצועית, אני בכל זאת קצת יותר ותיק מהחברים – זה המועדונים.
דב קוטלר: זו תורה שלמה שהתפתחה בעשור האחרון, לפנינו.
דב קוטלר: לא חשוב מי היה המייסד של התורה.
דב קוטלר: הצרכן בא ומציעים לו הטבה צרכנית.
דב קוטלר: אתה נכנס לסופרפארם, ואם תיקח כרטיס מועדון תקבל הנחה כזאת.
דב קוטלר: אתה נכנס לשופרסל, תקבל הנחה כזאת.
דב קוטלר: אתה נכנס לריבוע הכחול, תקבל הנחה כזאת.
דב קוטלר: אני הולך לפי המתחרים שיושבים מולי.
דב קוטלר: מעבר לזה, יש לו את השיקולים של עלות ישירה.
דב קוטלר: ולכן, עניתי לחברת הכנסת יוליה הנכבדה שהעלות – וזו ההשוואה שבנק ישראל עושה – מראה שהעלות שהוא משלם,  - הצרכן לא בית העסק, אני לא רוצה להטעות את חברי הוועדה - בוויזה כאל ובלאומי קארד גבוהה פי 2, או אני גובה חצי בדמי הכרטיס – זה פעם אחת.
דב קוטלר: זה שיקול של הצרכן.
יוחנן פלסנר: כמה זה דמי כרטיס?
דב קוטלר: אצלנו הממוצע הוא 3 – 4 שקלים.
דב קוטלר: יש סקר של המפקח על הבנקים.
דב קוטלר: אצל אחד מהמתחרים זה כ-8 שקלים.
כרמל שאמה-הכהן: אתה חוזר כבר על הדברים, מר קוטלר.
כרמל שאמה-הכהן: אלו דברים שנאמרו, אין טעם לחזור על דברים שהוא אמר.
פניה קירשנבאום: אדוני היושב-ראש, עניין המועדונים הוא עוד נושא ששווה דיון בנפרד.
פניה קירשנבאום: זה שכמעט 20% סליקה נמצאים בבנק אחד, זה מאפשר להם משחק משני במועדונים, והעברת המועדונים מצד לצד.
פניה קירשנבאום: יש לי על הנושא הזה חקיקה, ואפשר לעשות פה דיון ארוך מאוד על כל הנושא הזה.
פניה קירשנבאום: זה עוד כלי אחד של המשחק.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מתקדמים בחקיקה.
שי חרמש: מתי אתה רוצה להעלות את הרביזיה?
אתי בנדלר: חבר הכנסת חרמש, האמת היא שזה קשור לסעיף הבא כי זה קשור לנושא של שירותי ניכיון – 36יד.
אתי בנדלר: אומנם הבקשה שלך לרביזיה היא להגדרה של שירותי ניכיון, אבל היא קשורה לסעיף הבא.
יוחנן פלסנר: אתה מכיר פה את כל הגורמים המקצועיים, ואתה, אדוני היושב-ראש, יודע להפנות את השאלה.
יוחנן פלסנר: אבל, אני ממשיך כאן נושא שעלה בדיון הלפני קודם.
יוחנן פלסנר: בדיון הקודם לא הייתי.
יוחנן פלסנר: בעצם יש כאן שתי תזות מנוגדות, ולי לפחות חסרות העובדות כדי להכריע ביניהן.
יוחנן פלסנר: האחת – אומרים לנו: אם כולם יוכלו לסלוק את כולם, אז מול בתי העסק יגדל כושר המיקוח, וירדו העמלות.
יוחנן פלסנר: זה טוב לבתי העסק.
יוחנן פלסנר: כלומר, זה האינטרס שאנחנו מייצגים.
יוחנן פלסנר: מצד שני, בפעם שעברה הוצגו נתונים סותרים שבסופו של דבר הרי כל חברה גם רוצה לסלוק בעצמה כי היא מקבלת מזה.
יוחנן פלסנר: גם אם ויזה סולקת את ישראכרט, יש את העמלה הצולבת.
יוחנן פלסנר: אני מניח שהסליקה עצמה זה גם עסק רווחי.
יוחנן פלסנר: ולכן, בעיקר אנחנו מדברים על העברה של הכנסות בין חברות, ושזה האלמנט העיקרי, כי ההבדלים בדמי הסליקה הם בעיקר בעסקים הקטנים ששם הנפח העסקי הקטן.
יוחנן פלסנר: השאלה שלי היא פשוטה.
יוחנן פלסנר: כמה מתוך ההשפעה הצפויה של הדבר הזה זה באמת העברת רווח או החזרה או הפחתת עלויות לבתי העסק שזה האינטרס שאנחנו אמורים להגן עליו?
יוחנן פלסנר: וכמה מתוך השינוי הצפוי, ההשפעה הצפויה על השוק, אנחנו בעצם מצביעים כאן על שינוי התמהיל בין החברות כשכמובן צריך לקחת בחשבון שצריך לקזז את הערך שירד לצרכן הסופי?
יוחנן פלסנר: הרי יש כאן שתי קבוצות אוכלוסייה שאנחנו צריכים לשמור על האינטרס שלהן: הצרכן הסופי, ובתי העסק.
יוחנן פלסנר: אם ירד לבתי העסק, אבל הצרכן הסופי יספוג אז גם כאן אנחנו בעצם לא עשינו שום דבר.
יוחנן פלסנר: האם יש חישוב שמראה את הדבר הזה?
יוחנן פלסנר: אני עד היום כל פעם שביקשתי את זה - קיבלתי.
יוחנן פלסנר: יש לי מצגת כאן מכל בעלי האינטרס והפער בנתונים הוא אדיר.
יוחנן פלסנר: אני חושב שאנחנו צריכים לשאול את השאלה הזאת לפני שרצים ומחוקקים את הדבר.
רונן רגב כביר: שמי רונן רגב כביר מארגון אמון הציבור.
רונן רגב כביר: אני חושב שההבהרה תתייחס גם לשאלות שעלו פה קודם.