GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתי עצמון: השאלה אם לגבי, למשל, נושאי משרה בכירים---
יערה למברגר: לא תלויים ועומדים, רק כתבי אישום.
מרק פיליפס: אפשר לשאול שאלה לגבי זה?
מרק פיליפס: אחד מהדברים כשאנחנו נבוא לראיין את המועמדים למנהל תפעול, אנחנו נצטרך לשאול האם יש עברות פליליות, הבעיה שלשאול זו עברה פלילית, או אם אנחנו נבקש העתק מהרשם הפלילי, זו עברה פלילית לפי חוק המרשם הפלילי, כך שאין לנו את הכלים לשאול את הבן אדם אם הוא הורשע בעברה, אז אנחנו מבקשים שתעזרו לנו עם פתרון.
מרק פיליפס: לפי סעיף 22 לחוק המרשם הפלילי מי שהשיג או דרש מן המרשם, במישרין או בעקיפין, מידע שאינו זכאי לקבלו לשם העסקה או לשם קבלת החלטה בעניין האדם שהמידע נוגע אליו, דינו מאסר שנתיים.
איתי עצמון: השאלה אם קובעים את זה בחוק, אפשר לפשט את זה.
מרק פיליפס: אנחנו לא יכולים לשאול.
איתי עצמון: המנהל.
מרק פיליפס: המנהל יכול לשלול אותו, אבל אנחנו לא נוכל להיערך, זאת הבעיה.
גיתית שיינין: אני גם לא יכולה לדעת, אסור לי לדעת על זה.
יערה למברגר: לא, אבל אתם יכולים להגיש מועמדים, ואז...
מרק פיליפס: נכון, אבל אנחנו נעסיק עכשיו שני אנשים, נגיש אותם לאישור, אתם תפסלו... זה לא הגיוני.
יערה למברגר: אתם תצטרכו לבקש ממועמד כזה לפחות להצהיר בפניכם שאין לו.
גיתית שיינין: אם לי אסור לשאול, אז אסור לי לשאול.
יערה למברגר: את לא יכולה לדרוש ממנו להביא מרשם, אבל את יכולה לשאול בשאלון.
מרק פיליפס: כתוב ככה: 'דרש מן המרשם, במישרין או בעקיפין, מידע'.
מרק פיליפס: אני לא יודע, אולי תתני לי ייעוץ משפטי שזו לא עברה פלילית.
מרק פיליפס: אולי נשאל את המשטרה פה.
מרק פיליפס: זו בעיה של כולנו פה, זה לא שאנחנו באים בטענות אליכם, רק שתעזרו לנו, תתנו לנו---
יערה למברגר: אנחנו נבדוק את הסוגיה הזאת.
יערה למברגר: אני מודה בבעייתיות הזאת בהקשרים הרבה יותר רחבים מהחוק הזה---
קריאה: זאת הוראה לא שגורה כל כך בחקיקה שמתחשבים ב...
קריאה: זה אתם מכניסים עכשיו, אבל זו לא הוראה שגורה.
יערה למברגר: השאלה שלו היא נכונה בכלל, הוא לא יכול לשאול לגבי עברות פליליות.
חוה ראובני: אני לא בטוחה שאסור לך לשאול, אסור לך לעיין במרשם.
מרק פיליפס: לא, אסור לי לבקש או לקבל מידע מהמרשם במישרין או בעקיפין.
מרק פיליפס: וכתוב גם, לעניין זה לא יהיה מי שעשה כאמור כזכאי לקבל מידע מן המרשם, בשל כך בלבד שהאדם שהמידע נוגע לו הסכים.
חוה ראובני: אין הכוונה בשום מקרה להגיד לו 'תביא לי פלט מהמרשם הפלילי'.
מרק פיליפס: זה ברור לי, אבל אם נשאל אותו, 'האם הורשעת בעברה?' זו לא אותו דבר.
גיתית שיינין: זה לא לקבל מידע אודות המרשם בעקיפין?
גיתית שיינין: אני לא רוצה למצוא את עצמי בבית משפט בגלל הוראת החוק הזאת.
מרק פיליפס: בוא נגיד ככה, אני לא חושב שאנחנו צריכים לסגור את זה עכשיו, אתם מבינים את הבעיה, אתם לא רוצים שאנחנו נהיה בא כוח של החוק ואנחנו מבינים שאתם רוצים לדעת שהוא לא הורשע.
יערה למברגר: לא, זו גם בעיה כללית.
יערה למברגר: אני מבינה את הבעייתיות שאתה מצביע עליה, זו בעיה כללית שלכאורה קיימת למאות חברות שנמצאות בסיטואציה הזאת וגם להן, החוק קובע יותר ויותר העניין שלא הורשע בעברה כתנאי לקבלת רישיון ולכן אני חושבת שהפתרון הוא בכל זאת להביא מספר מועמדים למנהל.
מרק פיליפס: קודם כל אין מספר מועמדים, ושתיים, אנחנו לא מדברים רק על היום.
מרק פיליפס: בעתיד לא יודע כמה יהיו, אז אנחנו מבקשים שתעזרו לנו למצוא פתרון אחר.
מרק פיליפס: אני לא יודע מה הפתרון, אולי זו הסמכה לפי החוק.
יערה למברגר: לא, זה מן הסתם תנאי שאנחנו חושבים שהוא בעל חשיבות רבה.
לאה ורון: כולם חושבים שהוא בעל חשיבות, רק שאין להם דרך לבדוק את זה.
יערה למברגר: לא, אבל אני לא מבקשת מהם לבדוק את זה, אני מבקשת מהמנהל לבדוק את זה, שהם יביאו מועמדים והמנהל יבדוק את זה.
מרק פיליפס: יערה, יש דרך להוסיף אותנו לתוספת לחוק המרשם הפלילי?
יערה למברגר: לא, בוא לא נדבר על אפשרויות תיאורטיות.
מרק פיליפס: אם אני זוכר נכון, החשב הכללי יכול להסמיך מישהו לצורך מכרז.
מרק פיליפס: אי אפשר להכניס את זה לשם?
יערה למברגר: אפשר לדבר על זה אחר כך, אבל אני אומרת שזה נראה לי אפשרות תיאורטית.
גיתית שיינין: אני אומרת שאני לא בטוחה שאני בכלל רוצה את הסמכות הזאת, באמת להיכנס לזה.
גיתית שיינין: בואו נשאיר את הסעיף הקטן הספציפי הזה לגבי הרשעה לדיון אחר.
איתי עצמון: רק פסקה (2) לגבי הרשעות פליליות?
כרמל שאמה-הכהן: איך הם באמת יידעו?
איתי עצמון: המנהל כן יכול לדעת.
לאה ורון: המנהל כן, הבעיה היא שיש מעט אנשים, אז הם יעשו את כל התהליך ובסוף יתברר שיש---
מרק פיליפס: זאת הבעיה, ואז לא נוכל להפעיל את הרכבת.
גיתית שיינין: לגייס בן אדם כזה בחודשיים בתנאי המציאות הזאת?
כרמל שאמה-הכהן: אם אתם יכולים לבדוק עם המנהל, עם תעודת הזהות של האדם והפרטים שלו, ולקבל מראש את האינדיקציה, אני לא מבין מה הבעיה.
כרמל שאמה-הכהן: אם יש בעיה איתו, לא צריך להשקיע בו כלום.
מרק פיליפס: אני לא בטוח שזה מותר לפי החוק.
כרמל שאמה-הכהן: לא יודע, יושבת פה הממשלה.
הילה הדר: למה?
הילה הדר: יש לך פה תנאי רישיון, אתה הגשת מועמד למנהל.
גיתית שיינין: זה לא לבקש בעקיפין?
מרק פיליפס: אם אנחנו נשאל לגבי בן אדם ספציפי ואתם תגידו 'לא, יש לו עברות', זה לא לקבל מידע בעקיפין?
יערה למברגר: לא, אנחנו לא נגיד שיש לו עברות, נגיד 'תחפשו מועמד אחר'.
כרמל שאמה-הכהן: בוא נגיד שלא יבואו עכשיו ויעמדו לכם כל הפליליסטים בתור לעבודה, זה יהיה אחד ל-.
איתי עצמון: לפסקה (3) רציתי לשאול למה היא נדרשת.
איתי עצמון: בדרך כלל בחקיקה אנחנו לא כותבים הוראות כאלה.
מרק פיליפס: אני מבין לגבי נהגים, למה אתם רוצים אישור רפואי, אבל רק תסבירו לנו לגבי---
איתי עצמון: גם למה רק מרופא תעסוקתי, למשל?
איתי עצמון: רופא משפחה לא יכול להעיד?
הילה הדר: רופא תעסוקתי הוא המומחה וקשור בין המצב הבריאותי לבין תפקודים ותפקידים מסוימים.
איתי עצמון: אבל במה זה שונה מתפקידים אחרים?
מרק פיליפס: זה לא שהוא נהג ואם חלילה יהיה לו התקף לב, מה שיקרה.
מרק פיליפס: הוא יושב במשרד, אם אני מבין נכון.
הילה הדר: הוא אחראי על הבטיחות, יש לו הרבה מאוד סמכויות שבוודאי ניתנות לפקידים שלו.
הילה הדר: מבחינת העמדה שלנו, לא ייתכן שלכפיפים שלו יהיו כישורים כאלה ואחרים והוא לא יהיה זה שיהיה לו אותם.
גיתית שיינין: אבל זה לא שהוא בשטח.
יערה למברגר: את אומרת שהוא צריך להיות כשיר כמו נהג?
הילה הדר: להבנתנו הוא צריך להיות בעל כשירות רפואית.
מרק פיליפס: מי שמנהל צי של מטוסים, צריכה להיות לו ראייה של טייס?
חוה ראובני: לא אמרנו את אותו סטנדרט רפואי, אמרנו---
הילה הדר: אמרנו שפה אתה לא מקבל רישיון, מישהו מינה אותך.
הילה הדר: פה זה רישיון מטעם המדינה, יש לו תנאים מסוימים.
יהודה שושני: מי שקובע את התנאים, יש פה איזה שהוא היגיון, השאלה למה צריך להגיע למצב שאותו בן אדם צריך לקבל את האישורים הרפואיים ש---
חוה ראובני: הרעיון הוא שמאפיינים את העיסוקים והתפקידים והוא צריך רפואית להתאים לאפיונים האלה, לא לתפקידים אחרים.
חוה ראובני: לא קבענו שהוא צריך לראות 6-6 ולא קבענו שהוא צריך להיות מסוגל לרוץ ב-20 דקות, קבענו שהוא צריך להיות במצב בריאותי שמאפשר לעשות את התפקיד המסוים הזה, כפי שהוא מוגדר.
איתי עצמון: ולפני שחברה מעסיקה עובד, היא לא שולחת אותו לבדיקות רפואיות?
איתי עצמון: כל חברה?
חוה ראובני: כל עובד מדינה עובר באיזה שהוא שלב בדיקות רפואיות.
יהודה שושני: אני נכה, אני רוצה את התפקיד הזה.
יהודה שושני: את אומרת לי שאני לא יכול לקבל את התפקיד הזה?
חוה ראובני: לא אמרנו, אמרנו התאמה לתפקיד.
חוה ראובני: אם יש תפקיד שכרוך בהרבה הליכה---
יהודה שושני: אני נכה ואני אלך, אם אני אוכל לבצע אותו, אני אבצע אותו.
יהודה שושני: בגלל שאני בעל מוגבלות אני לא יכול לעשות את התפקיד הזה?
חוה ראובני: ובדיוק בשביל זה אמרנו רופא תעסוקתי, על המומחיות שלו.
כרמל שאמה-הכהן: רופא תעסוקתי, הוא מתאים את המגבלות ל---
יהודה שושני: אבל למה רופא תעסוקתי?
כרמל שאמה-הכהן: הוא יודע לבחון את ההתאמה.
מרק פיליפס: מה הדרישות לתפקיד הזה, מעבר ללשבת במשרד?
כרמל שאמה-הכהן: אני לא מבין מה הבעיה שלכם שאתה מביא אישור מהרופא?
כרמל שאמה-הכהן: להיות מבוטחים מכל הכיוונים.
כרמל שאמה-הכהן: שאם אחרי זה יקרה משהו, יגידו שהעסקתם מישהו שלא התאים מבחינה פיזית לתפקיד?
כרמל שאמה-הכהן: למה לכם זה מפריע?
יהודה שושני: כי התפקיד הזה הוא לא תפקיד שדורש משהו פיזי.
יהודה שושני: אנחנו רוצים שיהיו---
כרמל שאמה-הכהן: אז כל רופא תעסוקתי ייתן לכל אחד אישור.
יהודה שושני: לא, אם ישלחו אותו ויגידו לו שאסור שהוא צריך להיות מוכשר בלי שום בעיות רפואיות, הוא לא---
מרק פיליפס: הבעיה פחות עם להביא את האישור הרפואי, הבעיה היא שהוא נותן למנהל אחר כך לחלוק על זה.
חוה ראובני: הרופא התעסוקתי יגיד שהוא כשיר, המנהל לא יכול לחלוק על זה.
גיתית שיינין: בסופו של דבר הכשירות הזאת הרי נקבעת לפי דרישות התפקיד.
גיתית שיינין: אם יש לך באמת להגיד לנו משהו על דרישות התפקיד לעניין הכשירות הרפואית, אנחנו נשמח לשמוע.
שמחה אורנשטיין: דבר ראשון, אני אולי אתן דוגמה מהנהגים.
שמחה אורנשטיין: אתם הגדרתם לרופא התעסוקתי והוא נתן אישורים גם לאנשים שהיו עם מחלות וביקש לבדוק אותם כל חצי שנה.
שמחה אורנשטיין: עכשיו אני אגיד לכם על מה מדובר פה, לפי דעתי ולפי מה שראיתי בעולם.
שמחה אורנשטיין: מדובר פה בכלל בתפקידים, בבן אדם שיושב בלחץ אטומי כל הזמן, שרצות לו 21 רכבות על הקו, מצד אחד, וכל אירוע יכול להתפתח לאירוע נפגעים המוני, בן אדם שצריך לוודא שכל התהליכים, זה המון תהליכי בדיקה, ואנחנו רואים את זה היום ב-safety case, כל הנהלים מתבצעים.
שמחה אורנשטיין: אני לא רופא תעסוקתי, אבל נראה לי שבן אדם שיש לו בעיות של לב חלש, או בעיות של עצבים, יכול להיות שהוא יגיד שהוא לא מתאים.
שמחה אורנשטיין: בשביל זה קיים רופא תעסוקתי.
שמחה אורנשטיין: אתה אחראי על שליטה במערך מאוד מורכב, של מערכת הסעת המונים ורופא תעסוקתי הוא הרופא, לא אנחנו.
שמחה אורנשטיין: תראה, פקח טיסה.
שמחה אורנשטיין: פקח טיסה לא רץ, פקח טיסה די דומה ל---
כרמל שאמה-הכהן: זה להיות בצד הבטוח, זה הכל.
חוה ראובני: זה צריך להיות אפילו אדם שאם הוא נזקק לטיפול רפואי דרך קבע, הוא לא יכול לנהל את התפקיד הזה כי הוא צריך להיות גמיש לביצוע התפקיד.
כרמל שאמה-הכהן: הרבה זמן לא היה לי דיון כזה, ועכשיו יש לי דז'ה-וו מהפגישה במשרד התחבורה.
כרמל שאמה-הכהן: מי היה פה בפגישה עם השר והמנהל הכללי בעניין של החוק הזה?
כרמל שאמה-הכהן: אף אחד מכם?
כרמל שאמה-הכהן: איזה חוק קליל, אין ויכוחים, למעט התקופה של הרישיון הכל היה צפוי.
לאה ורון: סעיף 46טו(א)(1) ו-(3) מאושרים.
לאה ורון: (2) לא.
כרמל שאמה-הכהן: אושר גם (2).
כרמל שאמה-הכהן: הצבעה סעיף 46טו (1) עד (3) אושר ואני מאושר שהישיבה הזאת הסתיימה, ניפגש בפעם הבאה.
רוברט טיבייב: שלום לכולם.
רוברט טיבייב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.
רוברט טיבייב: על סדר היום דיון מהיר בנושא: נתונים מדאיגים המצביעים על עלייה ניכרת במספר תאונות הדרכים בשנת 2010, של חבר הכנסת מוחמד ברכה, וכן הצעה לסדר היום בנושא: השבוע האחרון היה בין הקטלניים ביותר בכבישי מדינת ישראל, של חברי הכנסת חמד עמאר ורוברט טיבייב.
רוברט טיבייב: לפני כן, אם תרשו לי, אתייחס לכמה דברים.
רוברט טיבייב: השבוע האחרון היה באמת שבוע קטלני.
רוברט טיבייב: היו 22 הרוגים רק בשבוע האחרון, מתוכם 13 הרוגים בשישי-שבת.
רוברט טיבייב: איני יודע אם אנחנו יכולים להמשיך באותה מתכונת עצובה.
רוברט טיבייב: מצד שני, אני רואה, לצערי הרב, שמשרדי הממשלה לא מתייחסים אל זה כראוי וכמו תמיד "עוברים לסדר היום".
רוברט טיבייב: הדבר הכי מדאיג זה התושבים, שכל אחד ואחד חושב כנראה שזה לא יקרה לו, והמשפחות השכולות נשארות כל אחת עם הצער שלה.
רוברט טיבייב: לכן אנחנו גם לא רואים הפגנות אל מול משרדי הממשלה ואל מול הכנסת.
רוברט טיבייב: אני חוזר ואומר, בכבישים אין אבחנה בין ערבים ובין יהודים, בין חילונים ובין דתיים.
רוברט טיבייב: כולם נהגים, וזה הטבע של הנהג: הוא יכול לטעות.
רוברט טיבייב: בזמן האחרון אנו מנסים להעניש שוב ושוב, אך לצערי הרב זה לא כל-כך עוזר.
רוברט טיבייב: השאלה מה אנחנו עושים, וכאן אני רואה את האדישות גם של משרדי הממשלה, שלא קובעים איזו מדיניות.
רוברט טיבייב: לצערי הרב גם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לא לקחה די חלק במלחמה בתאונות הדרכים.
רוברט טיבייב: אני רוצה כאן באופן הגלוי ביותר לשמוע ממשרדי הממשלה מה עלינו לעשות, מה נעשה ומה ניתן לעשות.
רוברט טיבייב: בגדול, אפשר לעשות המון דברים.
רוברט טיבייב: חבר הכנסת מוחמד ברכה, מה שקורה במגזר הערבי הוא באמת קטסטרופה.
רוברט טיבייב: כך למדתי בסיור שערכתי במגזר הערבי במסגרת ועדת בטיחות בדרכים, ואתייחס לזה בהמשך.
רוברט טיבייב: בבקשה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.
לאה ורון: הוועדה מקיימת דיון משולב הן בדיון המהיר והן בהצעה לסדר היום.
מוחמד ברכה: תודה, אדוני היושב-ראש, רבותי.
מוחמד ברכה: אני מקווה כי לשם שינוי, למרות שאין לי הרבה סיבות להניח שאכן יהיה כך, שמהישיבה הזאת ייצא דבר משמעותי.
רוברט טיבייב: למה אתה פסימי?
מוחמד ברכה: אני מלווה את העניין הזה כבר שנים רבות.
מוחמד ברכה: בתחילת שנות האלפיים הייתי חבר בוועדת חקירה פרלמנטרית לעניין תאונות הדרכים, בראשות חבר הכנסת לשעבר נחום לנגנטל, ופרסמנו דוחות והמלצות.
מוחמד ברכה: אני סבור שעשינו אז עבודה טובה.
מוחמד ברכה: מדי פעם יש לחזור לאותם דוחות.
מוחמד ברכה: לדעתי נמצא שאנו מדקלמים אותם דברים כמעט במשך השנים.
רוברט טיבייב: אתה אומר שלא משתנה שום דבר.
מוחמד ברכה: אנשי משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יכולים להצביע על ירידה קלילה, לא קלה אפילו, במספר ההרוגים בממוצע ב-6 השנים האחרונות, אבל אנחנו עדיין נמצאים במצב לא טוב.
מוחמד ברכה: תאונות דרכים, כפי שאמר היושב-ראש, הן מכת מדינה.
מוחמד ברכה: זה לא עניין של אזרחים כאלה או אחרים, ערבים או יהודים, חילונים או דתיים וכולי, אני בהחלט מסכים אתך.
מוחמד ברכה: תאונות דרכים מתרחשות לא כי הרכבים או הנהגים מזהים שמולם משהו לא תקין, אלא פשוט זה קורה ואז האסונות הם אסונות.
מוחמד ברכה: יוצא לי פעמים רבות ללכת לניחום אבלים בכל מיני מקומות ואז האנשים נסערים וכואבים, אך לאחר מכן עולם חוזר למנהגו.
לאה ורון: פרט למשפחה הנפגעת עצמה.
מוחמד ברכה: המשפחה עצמה תצטרך להתמודד כל החיים.
מוחמד ברכה: אגב, אני ממשפחה כזאת.
מוחמד ברכה: גם אני איבדתי אח, ולכן מיום כניסתי לכנסת אני מלווה את העניין הזה, מזה 12 שנים.
מוחמד ברכה: אני מעוניין לפעול ולתרום, וגם פעלתי ותרמתי, כולל הרצאות לאנשי דת והרצאות למורים על מנת לעורר מודעות, והייתי גם בין היוזמים של חוקים להחמרת הענישה.
מוחמד ברכה: אנחנו נגיד את הדברים וארגיש שאני מדקלם, על השילוב בין הרתעה ובין חינוך, בין תשתיות ובין הגורם האנושי וכל הדברים הללו, שבאמת אנחנו חוזרים עליהם שוב ושוב, וזה אף פעם לא יותר מדי.
מוחמד ברכה: מדאיגה אותי במיוחד העובדה שאנחנו לא מצליחים לייצר מהלך דרמטי שיוביל להפחתת מספר הקורבנות מתאונות הדרכים, למעט נדמה לי לפני שנתיים, בשנת 2009, שאז היתה הפחתה משמעותית, שאני לא יודע להסביר אותה, כי לא היו מהלכים מרחיקי-לכת בכל ההתנהלות של המשרדים הנוגעים בדבר.
מוחמד ברכה: מטריד אותי ששיעור התאונות בקרב הציבור הערבי הוא 26%, על אף שהציבור הערבי מהווה 19% מכלל האוכלוסיה, ואילו שיעור ההרוגים בקרב הציבור הערבי הוא 35%-36%, ובממוצע ב-6 השנים האחרונות מגיע ל-38%.
מוחמד ברכה: אם האוכלוסייה הערבית מהווה 19% מתוך כלל האוכלוסייה, שיעור ההרוגים מתאונות דרכים כפול משיעורם באוכלוסייה.
מוחמד ברכה: אם ניקח נתונים על מספר ההרוגים לכל 100,000 אז זה כמעט פי שלוש מהשיעור שלהם באוכלוסייה.
מוחמד ברכה: זה לא מכת שמים.
מוחמד ברכה: אפשר להגיד שזה נובע מבעיה בתשתיות, אפשר להגיד שזה נובע מן הגורם האנושי.
מוחמד ברכה: לפי הדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אני לא מזהה שיש הבדלים מרחיקי-לכת בדפוסי הנהיגה בין ערבים ויהודים, למעט בהיבט של ההבדל בין מספר התאונות בדרכים עירוניות ובדרכים לא עירוניות.
מוחמד ברכה: יש כמה גורמים שלא יעמדו על סדר היום בישיבה הזאת.
מוחמד ברכה: יש דברים שהם בתוך הקונספציה הכללית של ראיית הגורמים האמיתיים לתאונות דרכים.
מוחמד ברכה: למשל, מה ממוצע הקילומטרז' של האזרח, כמה זמן הוא שוהה על הכביש.
מוחמד ברכה: אם הוא עובד בישוב שבו הוא מתגורר אז מטבע הדברים הקילומטרז' שלו נמוך יותר ממי שעובד מחוץ לישוב מגוריו.
מוחמד ברכה: ואז אנחנו נכנסים כבר לעניין מקומות התעסוקה וזמינות של שירותים כלליים.
מוחמד ברכה: אם צריך ללכת, חס וחלילה, לבית-חולים או להסדיר דבר מה במס הכנסה והשירותים הללו לא זמינים ואם מקום העבודה אינו זמין אז מטבע הדברים האדם נמצא יותר על הכביש.
מוחמד ברכה: אפשר לחבר לזה גם את סוג העבודה שאדם עובד, אם היא עבודה פיזית שבעקבותיה הריכוז שלו על הכביש נמוך יותר, אם היא עבודה קלילה יותר או עבודה משרדית וכולי.
מוחמד ברכה: כל הדברים הללו פועלים כנגד האזרח הערבי.
מוחמד ברכה: מאחר ואין מקומות תעסוקה אז הוא עובד מחוץ לישוב שלו.
מוחמד ברכה: ממוצע האנשים שעובדים בעבודות "שחורות" גבוה יותר, וכולי.
מוחמד ברכה: אבל אני אומר את הדברים הללו רק כדי לסבר את האוזן.
מוחמד ברכה: אני יודע שכדי לפתור את זה צריכה להיות היערכות כללית של הממשלה כולה.
מוחמד ברכה: לא די בשילוט או בהסדרת התשתיות, אלא זה עניין של תפיסה כלכלית, איך לשלב את האזרחים הערבים בחיי הכלכלה של המדינה.
רוברט טיבייב: אני מסכים עם כל מילה ומילה שאמרת, אבל אני מציע שתחליף את המילה "ערבי" במילה "פריפריה".
מוחמד ברכה: אני יכול להסכים אתך, אדוני היושב-ראש.
מוחמד ברכה: בכל זאת בפריפריה יש בעיה קשה יותר לעומת המרכז, אבל גם בפריפריה יש הבדל בין ערבים ובין יהודים, במובן הזה שלמשל בשדרות, במעלות ובעפולה תמצא כוונה של הממשלה לייצר מקומות עבודה.
מוחמד ברכה: ידוע לכול שמקומות תעסוקה לא קיימים כמעט בכלל במגזר הערבי.
מוחמד ברכה: למה אתה הולך רחוק?
מוחמד ברכה: לפני כמה חודשים התנהל דיון בנוכחות ראש הממשלה, על-פי 40 חתימות, ואז אמרתי לו שצריך לייצר מקומות עבודה.
מוחמד ברכה: הוא אמר: לא, נלך לכיוון של תגבור התחבורה הציבורית ושיפור זמינותה ובניית יותר גנים כדי ליצור מקומות עבודה בישובים ולקלוט את הילדים.
מוחמד ברכה: כלומר, לא עלה על דעתו שיש ליצור מקומות עבודה.
מוחמד ברכה: זה לא הנושא ולא המקום, אבל יש לזה קשר.
מוחמד ברכה: הגיע הזמן שמשרד התחבורה והבטיחות בדרכים יטפל לא רק במַקרו, שזה חשוב, אלא ינסה גם לזהות נקודות קונקרטיות, מקומות המועדים לפורענות, היכן יש יותר בעיות, במה צריך לטפל נקודתית בישובים הערבים.
מוחמד ברכה: יום אחד כאשר היינו באום אלפחם באו כל האימאמים, כל המטיפים מן המסגדים שם העובדים במשרד הדתות.
מוחמד ברכה: הרצאנו בפניהם ואמרנו שהדרשה של יום שישי צריכה להתמקד בנושא הבטיחות בדרכים, וכך גם במערכת החינוך.
מוחמד ברכה: צריך לעשות מאמץ משולב.
מוחמד ברכה: מר יוסף אבו מוך מלווה את העניין הזה ועושה עבודה טובה.
מוחמד ברכה: הוא יכול להעיד שלפעמים יש התעניינות גואה שנמשכת חודש, חודשיים, שלושה, כאילו עשינו משהו, ואחר-כך נכנסים לתרדמת.
מוחמד ברכה: הגיע הזמן שמשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ושר התחבורה והבטיחות בדרכים לא יעסקו בתוכן האידיאולוגי של השלטים אלא ידאגו שיהיו באמת תשתיות אמיתיות של שילוט כדי להשיג בטיחות, ולא כדי להשיג יעדים אידיאולוגיים אחרים.
רוברט טיבייב: גם משרד החינוך מעורב בכל נושא הזהירות בדרכים, לא רק משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
מוחמד ברכה: כל משרדי הממשלה צריכים להיות מעורבים בעניין הזה.
מוחמד ברכה: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר שהתמונה שעולה מן הדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, וגם מה שקיבלתי מעמותת "אור ירוק" לפני כחודשיים – והנתונים זהים – מדאיגה ביותר.
מוחמד ברכה: אנחנו לא מתקדמים מן המקום שהיינו בו בעבר לכיוון עתיד טוב יותר.
מוחמד ברכה: אם יש מסקנה מזה, כנראה שמה שצריך לעשות לא נעשה.
רוברט טיבייב: רשות הדיבור לחבר הכנסת עמאר.
רוברט טיבייב: זה דיון משולב.
רוברט טיבייב: חבר הכנסת חמד עמאר, פרט לכך שהוא חבר בוועדה הוא גם חברי וביחד הגשנו הצעה לסדר היום.
רוברט טיבייב: הוא שותף מלא, אפילו שותף בכיר בכל הטיפול בנושא הבטיחות בדרכים.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה לך על קיום דיון חשוב זה.
חמד עמאר: אנחנו עוברים שבועיים קשים ביותר.
חמד עמאר: אמרת בתחילת דבריך שהיו 22 הרוגים רק בשבוע האחרון, ובשבוע הקודם היו 16 הרוגים.
חמד עמאר: אלה שבועיים קשים מאוד.
חמד עמאר: באשר לסטטיסטיקה, וגם דיברתי על כך במליאה, כל הבדיקה דרך סטטיסטיקה של מספר ההרוגים מוטעה מיסודה.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, ייתכן ששבוע שלם לא תהיה אף תאונות דרכים ואילו בשבוע שלאחר מכן תהיה תאונת דרכים אחת שבה מעורב אוטובוס שתגבה 20-30 הרוגים ואז כל הסטטיסטיקה תשתנה.
חמד עמאר: כל הסטטיסטיקה שאנחנו בודקים, של מספר ההרוגים בתאונות הדרכים, מוטעית מיסודה.
חמד עמאר: לכן צריך לבדוק את זה מחדש.
חמד עמאר: אני סבור שצריך לבחון את הדבר על-פי מספר תאונות הדרכים ולא לפי מספר ההרוגים בתאונות הדרכים.
חמד עמאר: כאשר יבדקו את זה על-פי מספר תאונות הדרכים ויילחמו בתאונות הדרכים, בוודאי יפחיתו את מספר ההרוגים בסופו של דבר.
רוברט טיבייב: ייתכן שאני מסכים אתך, אבל בשורה התחתונה יש לנו מספר הרוגים.
חמד עמאר: אני יודע שזה קשה, אבל אני מציע שנילחם להוריד את מספר תאונות הדרכים ולא נתמקד במספר ההרוגים.
חמד עמאר: ייתכן שבמשך חודש שלם תהיה תאונה קטלנית ועוד תאונה קטלנית ועוד תאונה קטלנית ובסך הכול יהיו 20 הרוגים, וייתכן שביום אחד תהיה תאונה שיהיה מעורב בה אוטובוס שתגבה 30 קורבנות.
חמד עמאר: לכן אני מציע להתמקד במספר תאונות הדרכים ולא להתמקד רק במספר ההרוגים.
חמד עמאר: זה נושא אחד.
חמד עמאר: נושא שני, אני פונה לאנשי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שאני באמת מעריך אותם ויודע את העבודה הטובה שהם עושים, עד כמה הם משתדלים ומנסים, ואתייחס גם לנושא התקציב שלהם.
חמד עמאר: כוועדה עלינו לקיים דיון יסודי על כל נושא התקציבים.
חמד עמאר: אם תבדוק, בשנים האחרונות מפחיתים עוד ועוד את התקציב שלהם.
חמד עמאר: אני רואה בהם גוף שאמור לפקח על שילוב כל המערכות, גם המשטרה, גם התשתיות של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, גם מע"צ, כולם.
חמד עמאר: צריכים להיות להם גם הסמכויות וגם התקציבים, אך בשנים האחרונות, כפי שאמרתי, אנחנו רואים שיש הפחתה בתקציב שלהם.
חמד עמאר: צריך לחזק את הגוף הזה.
חמד עמאר: כל הנתונים מראים על מעורבות של אוטובוסים ומשאיות בתאונות דרכים, יותר ממספרם בכבישים.
חמד עמאר: זה אמור להדליק אצלנו נורה אדומה.
חמד עמאר: מה אנו עושים?
חמד עמאר: האם צריך להגביר את הפיקוח על-ידי המשטרה, אכיפה יותר לכיוון המשאיות והאוטובוסים?
חמד עמאר: אני מבקש לשמוע מאנשי המשטרה איך מתייחסים לנושא המשאיות והאוטובוסים ואיך מקפידים איתם.
חמד עמאר: אינני יודע האם יש קורסי ריענון לאדם שבגיל 20 קיבל רישיון נהיגה על משאית או על סמיטריילר והוא נוהג כבר 30 שנים.
חמד עמאר: האם הוא מחויב בריענון מדי תקופה מסוימת?
חמד עמאר: האם הוא עובר איזה קורס כדי לבדוק את הרעננות שלו ולשמור עליה?
חמד עמאר: האם הוא מחויב בבדיקה רפואית?
חמד עמאר: כוועדה וכוועדת משנה עלינו להעלות, להציף ולבדוק את השאלות הללו.
חמד עמאר: אם לא טיפלו בנושא, צריך לטפל בו.
חמד עמאר: את הגורם האנושי לא אני יכול לשנות ולא אף אחד אחר, וגם לא התשתיות, אבל התשתיות יכולות לעזור לגורם האנושי בדבר אחד, ואציג לכם דוגמה.
חמד עמאר: לפני שהגעתי לכנסת עבדתי במע"צ.
חמד עמאר: בכביש 66, מצומת מגידו, בשנה אחרת היו 9 או 7 הרוגים בקטע קטן של הכביש.
חמד עמאר: מע"צ החליטה להקים שם קיר הפרדה ומאז שהוקם קיר ההפרדה באותו מקום אין הרוגים.
רוברט טיבייב: אז זה קשור לתשתיות.
חמד עמאר: אני מחבר את הגורם האנושי לתשתיות.
חמד עמאר: מה שקורה עכשיו בכביש הערבה – אני יודע שיש החלטת ממשלה ומשקיעים בכל שנה 150 מיליון שקל באותו כביש.
חמד עמאר: אומרים: בכל שנתיים אפשר להסדיר 30 קילומטרים כביש, אבל אורכו של הכביש 150 קילומטרים.
חמד עמאר: אם נחכה, לפי הקצב שהממשלה הכתיבה והסכום שהקציבה, היא הקציבה הרבה כסף לנושא, אבל בקצב הזה זה ייקח 10 שנים.
חמד עמאר: אני פונה למשרד התחבורה ולמע"צ לקדם את העבודה במה שמכונה "כבישים אדומים" ולבנות בהם קיר הפרדה ומעקה.
רוברט טיבייב: אבל המשטרה לא מכירה במונח "כבישים אדומים".
רוברט טיבייב: זאת הבעיה.
חמד עמאר: נשמע מנציגי המשטרה אם הם מכירים ב"כבישים אדומים" לפי מספר תאונות הדרכים.
חמד עמאר: אני מכיר מוקדי סיכון.
חמד עמאר: כאשר עבדתי במע"צ מיקדנו מוקדי סיכון והמשטרה היתה מעורבת אתנו.
חמד עמאר: אני בטוח שהם מכירים ויודעים מה קורה בכל כביש וכביש במדינה.
מאיר אור: זה כבר עלה בדיון הקודם.
מאיר אור: אנחנו לא משתמשים במונח "כביש אדום" אלא במונח "מוקדי סיכון".
חמד עמאר: צריך להתמקד במוקדי הסיכון בכבישים וליצור הפרדה פיזית בין הנתיבים.
חמד עמאר: במקום שייקח 10 שנים עד שיינתן מענה לכל כביש הערבה נסיים את העבודה בשנה או שנה וחצי, אבל נחסוך חיי אדם.
חמד עמאר: יש הרבה כבישים כאלה, אדוני היושב-ראש, וצריך להתמקד בהם.
חמד עמאר: יש נתונים מדאיגים.
חמד עמאר: חברי, חבר הכנסת ברכה, הזכיר את המגזר הערבי.
חמד עמאר: קראתי את הנתונים על מספר הילדים ההרוגים במגזר הערבי.
מוחמד ברכה: ביותר מ-80% מתאונות חצר מעורבים ערבים.
חמד עמאר: הנתונים מזעזעים.
חמד עמאר: מה ההבדל בין ילד לילד?
חמד עמאר: במגזר הערבי מספר הילדים שמעורבים בתאונות דרכים גבוה בהרבה.
חמד עמאר: זה מחבר אותי גם לנושא התשתיות.
חמד עמאר: כאשר אין מדרכה, היכן יילך הילד?
חמד עמאר: אני גר בשכונה בשפרעם.
חמד עמאר: באזורי מגוריי לומדים בבית-ספר 700-800 ילדים, כי זה כולל שני בתי-ספר ביחד.
חמד עמאר: יש מדרכה מצד אחד של הכביש ועכשיו בונים מדרכה בצד השני, אחרי לחץ אדיר שהפעלנו על משרד התחבורה.
חמד עמאר: אתה מתאר לעצמך 800 ילדים הולכים על מדרכה לאורך קילומטר וחצי כאשר יש מדרכה רק בכיוון אחד.
חמד עמאר: חצי מן הילדים הולכים על הכביש, ושם התאונות.
חמד עמאר: לכן צריך להשקיע בתשתיות.
חמד עמאר: מי שאומר לך שנושא היעדר התשתיות במגזר הערבי לא תורם לתאונות הדרכים – אני אומר לך שזה הגורם לתאונות הדרכים, וזה משליך ישירות על מספר ההרוגים בקרב הילדים.
מוחמד ברכה: שלשום נפגע ילד בתאונת פגע וברח בשכונה שלכם.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, באמת תודה לך על כך שלקחת את הנושא על עצמך ואתה מנסה לקדם ולעזור.
רוברט טיבייב: אנחנו יחד.
חמד עמאר: אני מגויס אתך.
חמד עמאר: אני מקווה לשמוע תשובות על הנושאים שהעליתי כאן, ונתקדם ביחד.
רוברט טיבייב: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.
רוברט טיבייב: אני מבקש להרחיב את הדיבור על תאונות דרכים שבהן מעורבים אוטובוסים ומשאיות.
רוברט טיבייב: אין זה סוד, בכל תאונה שבה מעורבים אוטובוס או משאית יש הרוגים.
רוברט טיבייב: השאלה מה אנחנו עושים עם זה.
רוברט טיבייב: השאלה מופנית למשרד התחבורה, למשטרת ישראל ולרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
רוברט טיבייב: הגורם העיקרי לתאונות הדרכים הוא הגורם האנושי והשאלה מה אנחנו עושים כדי להכשיר את נהג המשאית ואת נהג האוטובוס.
רוברט טיבייב: קיבלתי מסמכים לגבי מגרשי החלקה.
רוברט טיבייב: מה אנחנו עושים עם זה?
רוברט טיבייב: לפני שנים רבות נתקבלה החלטת ממשלה, שנהגי האוטובוסים והמשאיות צריכים ללמוד איך למנוע תאונות, וכפי שאמר חברי חבר הכנסת חמד עמאר, ללמד אותם איך לעשות את זה.
רוברט טיבייב: אבל אנחנו תקועים.
רוברט טיבייב: זאת שאלה אחרת לגמרי שמופנית למשרד התחבורה.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אתקן אותך בנושא הזה.
חמד עמאר: כאשר הייתי במשרד התחבורה עבדתי עם השר אביגדור ליברמן.
חמד עמאר: בשנת 2003 הוא חתם על נושא מגרשי ההדרכה אך מאז זה תקוע.
חמד עמאר: חלפו 10 שנים כמעט ושום דבר לא התקדם.
רון מוסקוביץ: יש מחלוקת בעניין הזה.
רוברט טיבייב: זה בדיוק הבעיה, שאנחנו, לצערי הרב, תקועים בנושא הזה, וחבל.
רוברט טיבייב: אפשר לאמץ את המתכונת כמו במדינות אירופה.
רוברט טיבייב: למה הם הצליחו להפחית את מספר ההרוגים בתאונות דרכים בשיעור של 30%-50%?
רוברט טיבייב: אם נעביר את המתכונת למדינת ישראל, בכל שנה נחסוך 250 הרוגים.
רוברט טיבייב: אפשר לעשות את זה ולא צריך להמציא את הגלגל.
רוברט טיבייב: פשוט לאמץ אלינו את הצעדים בהם נקטו מדינות אירופה: חינוך, תשתיות, הסברה וכן הלאה, וכמובן להפנות את התקציבים למקומות המתאימים.
מוחמד ברכה: הפרדת כלי הרכב הכבדים מן התחבורה השוטפת תקל גם מבחינת הזמן וגם מבחינת זמינות של נתיבים.
רוברט טיבייב: אני מסכים אתך, אבל אנחנו צריכים לשמוע את אנשי המקצוע.