GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי מזרחי: נוצר מצב שבסופו של דבר, במהלך של 12 שנים, מרכז עיר שממילא גם כך עיריית ירושלים לפני כן דאגה לקבור אותו עם קניונים ועם לבנות כביש בגין בשביל מר עזריאלי שיבנה לנו עוד קניון, ועוד קניונים בשכונות, דאגה שבמהלך של ה-12 שנים האלה יימחק לגמרי.
אלי מזרחי: אז בניין אחד של המשביר זה יפה מאוד, זה באמת יפה, אולי זה יעשה משהו למרכז העיר.
אלי מזרחי: תגידו לי מי יבוא ברכבת למרכז העיר, מי יירד מהרכבת במרכז העיר, רבותיי?
אלי מזרחי: מי?
אלי מזרחי: תסבירו לי מי.
אלי מזרחי: מי המשתמשים בתחבורה ציבורית – לצערי, עניי העיר הזאת.
אלי מזרחי: לצערי, עניי העיר הזאת, האם הם ירימו כלכלית את מרכז העיר?
אלי מזרחי: הם יהיו התשובה באמת למצוקות הכלכליות של מרכז העיר שקיימות, אני לא חושב שזה 10 או 12 שנים, זה כבר 20 וכמה שנים.
אלי מזרחי: ראש העיר הנוכחי ירש את הדבר הזה, ראש העיר הנוכחי במנדט שלו היה אמור לטפל בדבר הזה, הוא זה שאמור להרים לא את מרכז העיר, את העיר ירושלים כולה בלי יוצא מן הכלל.
אלי מזרחי: מרכז העיר זה מרכז בירת מדינת ישראל, תסלחו לי, הוא נראה כמו בית שימוש ציבורי אחד גדול.
אלי מזרחי: אומרים פה סוחרים ממרכז העיר, מה עושים, מראים את הכול ורוד, מי שיבוא למרכז העיר לא יבוא למרכז העיר, הוא יבוא לעיר העתיקה.
אלי מזרחי: אני מסכם את זה בשני דברים - לא רואה עתיד לרכבת הזאת.
אלי מזרחי: שנית, אם מגיע פיצוי ומגיע פיצוי ענק ולא רק בארנונה לכל סוחרי מרכז העיר, שיבואו ויגידו איפה הקרן הזאת שהייתה אמורה לקום לפני 12 שנים ולא קיימת, זה הכול.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.
ישראל אייכלר: קודם כל אני רוצה לברך את ראש העיר שלנו שאני לפחות פוגש אותו פעם ראשונה בוועדת הכלכלה.
ישראל אייכלר: הייתי בסיור שם, הרכבת במרכז ירושלים מופע תיירותי מרשים, שאם הייתי תייר בהולנד והייתי רואה דבר כל כך יפה באמצע העיר, והוא ממש כל כך יפה - - -
מלכאן כיומרס: בעוד שנה שנתיים בגאולה ובמאה שערים.
ישראל אייכלר: אמרתי לעצמי אם הייתי בא לפה ליום אחד ולנסוע הביתה, הייתי לוקח תמונות והייתי מאוד מרוצה.
ישראל אייכלר: אבל מה לעשות, שאת המופע התיירותי הזה, במקום לשים אותו בהולנד, או בכביש מס' 1, שמו בתוך רחוב יפו ובשוק מחנה יהודה שגדלנו עליהם שזה מרכז הקניות של העיר, זה מרכז החיים שלהם ושיתקו אותו.
ישראל אייכלר: הלכנו כולנו על הפסים, ואמרו לנו זוזו הצידה כי תיכף צריכה לבוא רכבת.
ישראל אייכלר: עיר ריקה, יש בשיר של ירושלים של זהב "כיכר השוק ריקה", זה מה שהרגשתי כשהלכנו ברחוב יפו השבוע, כיכר השוק ריקה.
ישראל אייכלר: השאלה היא לא על העבר, על העבר כולכם דיברתם, ראש העיר שמע וליווה את זה.
ישראל אייכלר: אני יודע שאתה ירשת דבר שלא הסכמת איתו, השאלה היא מה עושים עכשיו.
ישראל אייכלר: היושב ראש שאל כל הזמן בסיור, שמתי לב לזה – מה אפשר לעשות למעשה, כי הקיטורים על מה שהיה כולם יודעים.
ישראל אייכלר: אני שואל אותך ראש העיר, האם יש אפשרות לעשות תחנה בכיכר ציון ובבניין ג'נראלי כי אחרת באמת האיש שיירד בכיכר ספרא והאיש שיירד בקינג ג'ורג' לא יקנה בכל המרחב הזה, ולכן חייבים תחנה בכיכר ציון, אפילו זמנית אפילו פרוביזורית אני לא יודע, או בבניין ג'נראלי שהרבה אנשים צריכים להגיע לשם.
ישראל אייכלר: דבר שני ומאוד חשוב, אדוני ראש העיר, אני רוצה תשובה אם אפשר להחזיר את האוטובוסים לפחות 50% לרחוב יפו עם הרכבת.
ישראל אייכלר: ואם צריך לעשות בשביל זה מדרכות, יעשו מדרכות.
ישראל אייכלר: אני בכלל בעד שיהיו גדרות אקוסטיים יפים, דיברתי על זה, זעקנו על זה והמלצנו על זה וצפצפו עלינו כי חייבים להחזיר את האוטובוסים - חייבים להחזיר את החיים לעורק החיים של העיר.
ישראל אייכלר: מה שלמדתי עוד דבר – שאם אתה רוצה להעמיד כלכלה של שוק תעשה אותה גינה יפה, זה מה שעשו ברחוב יפו וזה מה שעשו בשוק מחנה יהודה וחבל שכך, חייבים למען פרנסת העיר כולה, אגב, של כל השכונות, גם השכונות החרדיות צריכות את זה כי מחנה יהודה בשביל כולנו.
ישראל אייכלר: הדבר הכי חמור בעניין הזה זה המרחק בין התחנות שזה אני כן מאמין שאפשר להוסיף כמה תחנות, לא כל כך אולי יוקרתיות, אבל ראש העיר יקבע איזה תחנה לפחות – כיכר ציון או בית יואל.
ישראל אייכלר: תחנת אוטובוס היו בכל שני מטר, פתאום בכל המרחב אין.
ישראל אייכלר: שוב, להפסיק את העניין הזה של המדרחוב, אני לא אומר להכניס רכב פרטי, אבל את האוטובוסים חייבים להחזיר, כך נציל גם את הבעיה של אגריפס, אם נוריד לפחות 50% מאגריפס או מרחוב יפו יהיה איזשהו איזון.
ישראל אייכלר: אני רוצה תשובות לשאלות המעשיות האלה.
אריה ביבי: תודה רבה לכולם.
אריה ביבי: אני בניגוד לכולם מבחינת ההכנסות אצלי בחנות, אני נמצא על רחוב אגריפס, נולדתי מעל החנות לפני 54 שנים.
אריה ביבי: אבי נמצא שם משנת 1932, ואנחנו מכירים את רחוב אגריפס מעט יותר אולי פה מכולם.
אריה ביבי: בניגוד לכל הסוחרים ההכנסות שלי בחנות עלו, ואני דווקא רוצה לדבר, להתרכז ולא להסיט את הנושא בצורה זו או אחרת ממה שאתם אמרתם, צריך להתרכז ברחוב אגריפס כרגע.
אריה ביבי: רחוב אגריפס היום הוא רחוב דו סטרי, הוא רחוב מאוד מסוכן.
אריה ביבי: אומר כבוד ראש העיר והמנכ"ל שלו שאין שום פתרון, יש אכן פתרון.
אריה ביבי: הרחוב הזה חייב להיות חד סטרי, את האוטובוסים שיורדים ברחוב אגריפס תעבירו דרך בצלאל, אל תדברו איתנו על סימטריה כמו אדון דרור גנון ממשרד התחבורה.
אריה ביבי: יש תחנה אחת שאותה אתם צריכים לבטל על רחוב אגריפס אם אתם תסיטו את האוטובוסים.
אריה ביבי: התחנה הזו היא לא תחנה, זה איזה מין כזה, עמוד כזה ואיזה שורה של אנשים שנמצאים על מדרכה של מטר וחצי והם חיים בסכנת חיים מתמדת ויש תחנה לשוק, זו תחנה ברחוב כי"ח ואין עם זה שום בעיה.
אריה ביבי: בהינף יד אחת אתם משפרים פה את כל התנועה.
אריה ביבי: התנועה שתהיה חד-סטרית היא תהיה תנועה שבה אוטובוסים יוכלו לעקוף אחד את השני ורכב ביטחון יכול לעבור.
אריה ביבי: אתמול אמבולנס התעכב מול החנות שלי ברחוב אגריפס 99, מול שוק, 7 דקות ו-48 שניות כי אפשר לעקוף את האוטובוסים, ומצד שני מגיע התחבורה.
אריה ביבי: אני לא מדבר על מצב שבו יהיה מה שנקרא מצב חירום.
אריה ביבי: אנחנו יודעים מה הסיפור שלנו ברחוב יפו.
אריה ביבי: אני לא מדבר על מצב כזה שיהיה פה מצב חירום ברחוב אגריפס ושום רכב לא יוכל להגיע, שום רכב חירום לא יוכל להגיע, ואתם חייבים להסיט את המרכז מחשבות שלכם ולהבין שרחוב אגריפס יכול להיות רק חד סטרי, אך ורק – גם מבחינה בטיחותית, גם מבחינה ביטחונית וגם מתוך זה שהוא ייקל מאוד על התנועה, אוטובוסים יוכלו לעקוף אחד את השני, רמזור אחד בתחילת רחוב כי"ח התבטל כי אף אחד לא נכנס לרחוב אגריפס בכיוון שבין כי"ח לגן סאקר ובזה נגמר הסיפור.
אריה ביבי: אנחנו יושבים פה ומדברים ומדברים וכולם מסיטים את הבעיה העיקרית פה שזה הקטע שבין רחוב כי"ח לשוקניון – 300 מטר על רחוב אגריפס שחייב להיות חד סטרי, בזה אתם חיסלתם 50% מהבעיות, חצי מהפקקים הצטמצמו כי זה דו סטרי ועוד 20 שניות ברמזור אנחנו נרוויח כי זה דו סטרי ועוד רכב חרום יעבור, ועוד רכב משטרה יעבור וגם מכוניות פרטיות לדעתי יוכלו לעבור כי לא יהיה שם שום פקק.
אריה ביבי: אנחנו נראה מה יהיה ובאיזה צורה התנועה תדולל כשהרכבת הקלה תבוא.
צבי לביא: אמנם באתי להנה כעיתונאי לכסות את הישיבה, אבל אני לא יכול לשתוק על דברים שנאמרים פה כיוון שאני בתפקידי הייתי עורך המקומון הראשון של "מעריב ירושלים", ב-1979 נדרשתי לנושא הזה של מצוקת התחבורה ברחוב יפו, כתבתי על זה סידרת מאמרים.
צבי לביא: המאמר המסכם – העליתי תכנית ששמעתי אותה מכמה אנשים כאן, והתכנית הייתה יכולה להיות תחליף לכל הרכבת הקלה, והיא – להפוך את רחוב יפו לרחוב לנתיב של אוטובוס אחד, של קו אחד שיסובב את ירושלים בקו סובב ירושלים, וכל השכונות יקבלו וכל אזור יקבל את השאטל שלו שאפשר יהיה לנסוע בכרטיס אחד לנסוע בקו הראשי ולרדת ולהתחבר ללוף הנוגע לו.
צבי לביא: מה שאני שמעתי זה היה דבר שבעצם חשף את כל הבעיה כאן.
צבי לביא: בעירייה גיליתי חבורה של בטלנים במחלקת התנועה.
צבי לביא: העירייה זרקה את זה על משרד התחבורה, משרד התחבורה הם לא פחות בטלנים, הוא אמר שבלי "אגד" זה לא יעבוד.
צבי לביא: באגד קפצו על המציאה, אמרו זו תכנית נהדרת אנחנו בוחנים.
צבי לביא: התוצאה הייתה – אף אחד לא היה מוכן לקחת את האחריות הזאת והנושא הזה שקע, אני לא המשכתי בזה, לצערי.
צבי לביא: שמעתי מה שנאמר כאן, אני חותם על כל הדברים, אני חושב שאנשים דיברו כאן באנדר-סטייטמנט.
צבי לביא: המצב הוא הרבה יותר חמור, אבל כאשר מר ברקת שאל את השאלה הזאת, מי ישלם בעד זה, זה לא שאלה של ראש עיריית ירושלים - לא ניר ברקת צריך לשאול את השאלה הזאת.
צבי לביא: מספיק לקחת שני דוחות של מבקר המדינה ולקרוא מה קרה שם ואיך נמשך כל המחדל הזה, הייתי אומר לא המחדל, הברדק שבירושלים קוראים לזה רכבת קלקלה, אז יבין שם מי האשם בדברים.
צבי לביא: לקחת בחשבון את כל הפיצויים וכל התשלומים ששולמו לחברת סיטיפס, ומעיריית ירושלים וממשרד התחבורה שהם שותפים – חברת סיטיפס זו חברה משותפת לעיריית ירושלים, למשרד התחבורה ו- - -
עיריית ירושלים: לא נכון.
צבי לביא: בסדר, אבל אתה לא יכול להסיר את האחריות ממשרד התחבורה והממשלה - כמה מאות מליוני שקלים שולמו בגלל המחדל הזה, אז כך שאם מדובר פה על כמה עשרות מליונים שצריכים לכסות את הפיצויים, הייתי אומר את הפיצויים הנמוכים שהסוחרים או כל בעלי העסקים האלה ראויים לקבל, אני כבר לא מדבר על פיצויים עתידיים שמגיע להם, הייתי אומר כמעט טיפה בים, התקציב הסופי, ועדיין לא הסופי שהרכבת הזאת תעלה למדינה או לעירייה או לא חשוב למי, בסופו של דבר זה משלם המסים הישראלי.
צבי לביא: נקודה אחרת ובעניין הזה אני מאשים את ברקת.
צבי לביא: זה נכון שברקת במסע התעמולה שלו, הוא דיבר על כך שהוא יעזור לכל מי שנפגע או כמו שאמר פה אלי מזרחי שלקח אותו שיעשה את ההפגנה בבית הכרם, יופי, ברקת גם אחת ההצעות הראשונות שלו לאחר שהוא נבחר, מה הוא אמר, אני אבטל את הרכבת הקלה.
צבי לביא: לא נכון, שמעתי אותך, בסדר.
צבי לביא: זה צוטט בכל העיתונים שאתה אמרת את זה גם.
צבי לביא: רצית להוריד את הגשר, אני כבר לא מדבר על הגשר שעלה קרוב ל-200 או 300 מליון שקל.
אלי מזרחי: 400 מליון.
צבי לביא: אם בממשלה ישנה אחריות שלטונית, אז מה שקרה בכל העיריות הקודמות, אני חושב שעיריית ירושלים בקדנציה הנוכחית או מי ששולט כאן לא יכול להוריד מעצמו את האחריות הזאת.
צבי לביא: בפירוש, אחריות על השגת התקציב הנוסף בשביל פיצוי על הסוחרים, הקורבנות האמיתיים, זה דבר שחייב להסתדר וזה האחריות השלטונית של עיריית ירושלים, והאחריות השלטונית של ממשלת ישראל – היה להם כסף לפצות את החברה, את המשקיעים האלה על אחת כמה וכמה שעניי עירך קודמים, זה התפקיד שלכם, אתם לא יכולים להסיר מעצמכם את האחריות הזאת.
צבי לביא: עכשיו יש עוד נקודה אחת, הנקודה הזאת עלתה, אני אומר כאן שכולכם תשמעו.
צבי לביא: לפני קרוב לחמש שנים, הייתי בסיור של ועדת ביקורת המדינה בתוואי של הרכבת, לא חשוב שעמדנו על כל הברדק הזה, רחוב יפו כבר היה חסום, עמדו שם שלושה פועלים, והם הבטיחו ממחר נעבוד שלוש משמרות, קדחת לא מחר ולא מחרתיים ולא בעוד שנה, אבל יושב ראש דאז זבולון אורלב העלה את הנקודה הכי חמורה, הביטחון, האבטחה של הנסיעה ברכבת הקלה.
צבי לביא: רכבת הקלה שמתחילה בשער שכם ונגמרת בתחנה המרכזית, לגבי השימוש שלה זה בעיה אחרת, אבל 6 קרונות שהדלתות נפתחות בעת ובעונה אחת, אין מאבטח בכל אחת מהקרונות האלה וכל אחד עם חגורת נפץ יכול לעלות ולפוצץ הרכבת הזאת, אתה מתחיל ב-17 באפריל, תתכונן לכך שב-15 למאי מה שנקרא ביום הנכבה, זה תהיה קבלת הפנים שלהם.
צבי לביא: הנקודה הזאת לא נפתרה, גם זה הם הבטיחו, הם הבטיחו שהדבר הזה הסתדר, עד כמה שאני יודע לא הסתדר.
כרמל שאמה-הכהן: תודה מר לביא.
רחל אדטו: באחריות מי הביטחון?
רחל אדטו: של החברה או של העירייה?
צבי לביא: כל אחד זורק על השני אחריות, הממשלה, וכל אחד זורק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, ראש עיריית ירושלים, אני באחת הכתבות שפורסמו בתקשורת בשפה הרוסית בנושא הסיור שלנו, אחד הטוקבקיסטים כתב משהו מאוד נחמד ומאוד נכון - שהרכבת הזאת על פי חלוקה של קילומטרג' ושנות הפעילות של הפרוייקט הזה עשתה 44 ס"מ ליום פסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו פה יושבים ומדברים, 44 ס"מ, אתה מבין, זה מה שהם עשו ביום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בדקתי, דרך אגב, והוא צודק.
ישראל אייכלר: זה נראה לי הרבה, כי לפי מה שאנחנו ראינו אולי חצי סנטימטר ביום.
ירון רחמים: השאלה אם זה כולל פירוק...
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אולי מי שכתב את הטוקבק הוא מייצג את סיטיפס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שלא ברור לי שיושבים כאן אנשים, דרך אגב, יש פה מחדל ברור ואף אחד לא לוקח אחריות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי האחראי פה, כבר נאמר כאן כמה פעמים.
כרמל שאמה-הכהן: מי את חושבת שאחראי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולם - עיריית ירושלים, ממשלת ישראל, סיטיפס, ששמה פס, כך נראה לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מדברת על כל המשרדים, לא יכול להיות שאנחנו שומעים פה זעקה רצינית של אותם סוחרים, שאני לא חושבת אדוני המנכ"ל אתה אמור לתת פה ציונים לעסקים שהיו נסגרים גם כך או לא כך, זה ממש לא התפקיד שלך לבוא ולהגיד שהרכבת היא לא המחדל לאותם עסקים, הם אם הם לא היו מוצלחים הם היו נסגרים, אבל לא אנחנו במו ידינו באים וגורמים להם להיסגר, או באמת כמו שאמרה חברת הכנסת אדטו, לעשות פדיון של 200 שקל במקום 20 אלף שקל ביום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה שמעת, אדוני היושב ראש, שההפסד לסוחרים זה מיליארד שבע מאות, כמה זה היה?
מלכאן כיומרס: אומדן ל-2007 מיליארד שבע מאות.
מלכאן כיומרס: אומדן הנזקים ברחוב יפו בלבד על פי לשכת המסחר מיליארד שבע מאות ב-2007, תאריך היעד שהיה בפועל היה צריך לפעול הרכבת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה בסדר, אני שמחה שהוא מחזק את מה שאני אומרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מדברים פה רק על 2007 לפי מה שאני מבינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התקבלו פה החלטות גורליות שפגעו בחיים של סוחרים, במצבם הכלכלי שאף אחד פה אין לו ספק, שהמצב הכלכלי גורר בעיות במשפחה, וגורר בעיות נפשיות וזה לא כלכלי, זה לא רק הפסד כסף, מדובר פה על עוגמת נפש שאני בטוחה שהיא הולכת ומתעצמת ואולי גם משפחות מתפרקות, אני כבר דיברתי על כך.
מלכאן כיומרס: הגיעו גם ללשכת רווחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נעשה פה גם פגיעה קשה מאוד באוכלוסייה שחיה בירושלים, עוגמת נפש קשה מאוד לציבור בירושלים, אני לא מדברת על זה שרחל לא הולכת לקניות למרכז העיר, זה משהו שהיה חלק בלתי נפרד מהחיים שלהם ואף אחד לא מוכן לקחת אחריות, זה מה שמשגע אותי, אף אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני ראש העיר, אנחנו נמצאים כדי לעזור לך – כשאתה בא ושואל מי צריך לשלם, אתה צריך גם לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם אתה צריך ואתה חייב כי ירושלים היא עיר מיוחדת כמו שאתה אומר, אני כיושב ראש השדולה הירושלמית מקדמת את הכיוון שבא ואומר שבעצם אתה לא באמת ראש עיר רגיל וירושלים צריכה להיות מתוקצבת בצורה שונה מכל עירייה אחרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אל תגיד מי צריך לשלם, יש לך פה חברים שנמצאים כאן שמוכנים להירתם אליך לעזור שממשלת ישראל תתן את הפיצוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: העתיד הורוד הזה שאתם מדברים שמענו עליו כבר, הוא היה צריך להיות ב-2006 אחר כך ב-2007, אחר כך ב-2010, עכשיו מדברים על 2011, זה היה צריך להיות ב-4 באפריל, עכשיו כבר אמר מנכ"ל סיטיפס שזה צריך להיות בסביבות 17 לאפריל, וכך זה ימשיך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני דורשת, פשוט דורשת, שאנחנו בוועדת כלכלה ניקח על עצמנו את נושא הפיצוי לסוחרים, זה מאוד פשוט לחלק, לדעתי, גם אותם חנויות שנסגרו צריכים לקבל פיצוי רטרו-אקטיבית, ואפשר לחשוב באיזה דרך הם מקבלים את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שברגע שיהיה עתיד ורוד, אז במקום לשלם מס, אותם סוחרים ישלמו במקום 30% מס ישלמו 5% מס במשך עשר שנים עד שהם לא יחזירו את כל ההפסדים שהם הפסידו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפשר לחשוב על מליון אופציות, אף אחד לא בא להגיד כרגע נוציא מהכיס מיליארד שבע מאות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רחל, אי אפשר כל פעם שאנחנו נחפש מי פה אשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה ממשלה, ממשלה לדורותיהם, דרך אגב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע מה משגע אותי, עושים פה טעויות גורליות גם לגבי ששינסקי שאני באה עם דוגמה קטנה.
כרמל שאמה-הכהן: מה יש לך עם ששינסקי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגיד לך מה יש לי עם ששינסקי – זה בדיוק אותו דבר, נחתמו הסכמים לפני שנים עם מי שהולך לחפש גז, ופתאום באו והחליטו צריך לשנות את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה מי שהחליט את ההחלטה הזאת לא צריך לשלם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אף אחד לא לוקח פה אחריות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אנחנו לא נשלם להם את הפיצוי עכשיו, אנחנו מרשים ונותנים בעצם לאלה שנמצאים בעמדת קובעות המדיניות להתנהג כמו שבא להם כי הם לא צריכים לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושב פה ראש עיר, אומר שהוא מבין שיש בעיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לדבר לרגע בהקשר לנושא של אגריפס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמר המנכ"ל, אני לא מכירה את המנכ"ל שלך, לשמחתי הרבה מכירה אותך, שזה המצב שיהיה באגריפס נכון לעכשיו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: או שאנחנו כולנו פה לא מבינים נכון, או שאתם מבינים טוב, אני לא יודעת, אבל זה מה שאני הבנתי ברגע שנכנסתי, שזה המצב עד שהוא לא השתנה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה סוחרים, החכמה לא ניתנה לא לראש העיר ולא ניתנה לראש הממשלה ולא ניתנה לשר התחבורה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האנשים האלה נמצאים שם יום יום ואני לא מבינה מדוע עד עכשיו רק כשיש קטסטרופות פתאום עושים ישיבה איתם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה רעיונות של אנשים שחיים בירושלים, שגרים שם, שהם יודעים מה צריך לעשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגריפס זאת סכנת נפשות כפי שנאמר פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היו כבר שם 14 תאונות שנגמרו כך וכך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אין ספק שהבעיה הכי גדולה שם זה באמת בטיחותית, אף אמבולנס לא יכול לשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פיגוע אחד זה 300 מתים, לא 40 פצועים ועוד 10 מתו, זה 300, 400 איש.
כרמל שאמה-הכהן: מלכאן כיומרס בעל בית עסק.
מלכאן כיומרס: שלום לכולם, קודם כל אני מודה על ההזדמנות שניתנה לי לדבר בוועדה הזאת ואני לא מאלה שמרחיבים בדיבור.
כרמל שאמה-הכהן: העסק שלך ביפו, מספר בתי עסק.
מלכאן כיומרס: אני למעשה מייצג את המשפחה הכי גדולה במרכז העיר, אנחנו 8 אחים ואחיות שכולם נמצאים ברחוב יפו משנת 1982.
מלכאן כיומרס: אבי עליו השלום פתח את העסק.
מלכאן כיומרס: כעסק משפחתי הצטרפנו אליו וכל אחד בזמנו שהצמיח כנפיים פתח לעצמו עסק, וכל אחד מנהל לעצמו עסק.
מלכאן כיומרס: אני רוצה לסכם דברים ולהתחיל דווקא מהסוף.
מלכאן כיומרס: כולם מאשימים, כולם זורקים אחד על השני, בסופו של יום אתה לא נמצא אדם אחד במדינה הזאת שלא יצדיק ולא יאשר את העובדה שפה נעשה מחדל, ועל מחדל צריך לשלם.
מלכאן כיומרס: מישהו, זה שעשה את המחדל חזר בלילה למיטה עם אשתו וישן, אנחנו עד הבוקר חשבנו איך אנחנו מעבירים את הצ'קים לצ'ק הבא של הספק.
מלכאן כיומרס: אנחנו כבר שמונה שנים, האנשים הגיעו למצבים נפשיים למתח נפשי.
מלכאן כיומרס: אתה יודע שסוחר הדאגה הכי גדולה שלו זה לא האוטו ולא רמת החיים שלו – הכבוד שלו וההישרדות שלו.
מלכאן כיומרס: באופן שיטתי במשך עשר שנים חטא על פשע, עשו חטא וניקו את זה בפשע, ועוד פעם עשו חטא ועוד פעם ניקו בפשע והכול עלה כסף.
מלכאן כיומרס: יש פה נזק, זו עובדה, אין פה ויכוח על העניין שיש נזק.
מלכאן כיומרס: יש פה גם עוד עובדה שצריך לפצות.
מלכאן כיומרס: יכול להיות שהוועדה הזאת והחברים הנכבדים שיושבים סביב השולחן הזה יגידו או שיאשרו שהם כן מפצים, ואם לא יפצו, יש שופטים בירושלים, זה לא מדינת הפקר.
מלכאן כיומרס: אני יודע, אותו אחד שעשה את המחדלים האלה יושב במשרד התחבורה ובמשרד האוצר וממשיך לקבל את המשכורת שלו, והוא עשה פשעים והוא כל פעם שבאו לתקן ומה שהוא עשה זה כמו לשפוך דלק על המדורה והוא שפך – בוועדה הזאת לפני שלוש ארבע שנים, סיטיפס ביקשה 150 מליון שקל והיא קיבלה את זה.
מלכאן כיומרס: אני זוכר את יושב ראש הכנסת דהיום, בזמן החתימה שלו ואני מצטט אותו:
מלכאן כיומרס: הוא אמר "ידי כבדה על החתימה" ו"אני לא רוצה שבהיסטוריה ייכתב שאני הייתי זה שמפסיק את הרכבת".
מלכאן כיומרס: צריך להפסיק את הרכבת.
מלכאן כיומרס: יוצא שאתם נתתם זיכיון ואתם בסופו של עניין תממנו אותו עד השקל האחרון וגם לא תהיו הבעלים של הרכבת, זה מה שיהיה בשורה התחתונה.
מלכאן כיומרס: היה לפני שלושה חודשים גישור בין סיטיפס, אני לא יודע מי זה המגשר, אני יכול להגיד שאני לא מקבל את ההמלצה שלו – בין סיטיפס לממשלה מי יהיה אשם במחדל כי המחדל הוא ברור, הילד כבר נמצא, צריך למצוא רק את האבא.
מלכאן כיומרס: הבורר החליט שהממשלה אשמה, אז אני כבר מודיע לכם פה, חצי מיליארד שקל בתביעה אליכם, בדרך אליכם.
מלכאן כיומרס: הרכבות מורכבת מכמה חברות, אחת החברות טוענת שבעקבות העיכובים האלה שנעשו לה פה ברכבת הקלה היא הפסידה חצי מיליארד והיא תגיש לכם חשבונית וזה יגיע לוועדה הזאת.
מלכאן כיומרס: בהסכם שהטייקונים של חברת סיטיפס חתמו עם הילדים של משרד האוצר, זה הם כזה שאין לכם הרבה ברירות, לא נשאר לכם הרבה ברירות, אתם תתכופפו כל פעם שהם יבקשו מכם ואתם תשלמו.
מלכאן כיומרס: כרגע זה לא העניין שלי, מדברים פה על שידרוג והשבחת העסקים – מרכז העיר לא כולם הבעלים של העסקים.
מלכאן כיומרס: במרכז העיר ישנם דמי מפתח, הרוב העיקרי זה שכירות שנשלט על ידי שתי משפחות שקנו את זה אז בזמנו בזריקת אבן.
מלכאן כיומרס: המשפחות האלה הן הנהנים העיקריים מהרכבת אם תהיה הנאה כזאת ולא הסוחרים.
מלכאן כיומרס: עברנו טרור, אני נמצא שם מגיל 18 – עברנו טרור, קמנו בבוקר פתחנו את העסק כי אמרנו הטרור לא ינצח אותנו, והטרור בא למרכז העיר כי הוא ידע שזה לב ליבו של ירושלים.
מלכאן כיומרס: אם תשאל את מי שאתה רוצה, לב ליבו של ירושלים, אם אתה לוקח אצבע ואתה רוצה להניח על הלב של ירושלים, על לב האומה היהודית, אתה תשים את זה על צומת האיקסים שנקרא צומת קינג ג'ורג' יפו זה הלב ולא הכותל.
מלכאן כיומרס: ולא בכדי הטרור תמיד שאף להגיע לאזורים האלה.
מלכאן כיומרס: אנחנו היינו שם, היינו שם לפני זק"א, אנחנו ראינו את המחזות ואנחנו פינינו ואנחנו טיטינו, ועשינו את עצמנו כאילו לא רואים, מדחיקים, הדחקנו, וקמנו בבוקר ופתחנו את העסקים.
מלכאן כיומרס: מה שעשתה הרכבת הקלה הזאת לא הצליח לעשות הטרור כי היה לנו תשובות.
מלכאן כיומרס: פה אנחנו עומדים חסרי אונים, אנחנו סוחרים בני סוחרים, תראה פה כולם דור שלישי, אתם רוצים תחרות, בבקשה, לא מפחדים, תהיו פריירים.
מלכאן כיומרס: לקחו 3,000 מקומות חנייה פרטי במרכז העיר הלאימו אותם, מחקו אותם.
מלכאן כיומרס: לקחו תחבורה ציבורית – רחוב יפו היה מקבל 180 אוטובוסים לשעה ברחוב יפו, לקחו ומחקו אותם, כל זה היה תכנית מתאימה ל-2007, עושים את הצמצום ודילול של מרכז העיר ובמקביל מגיעה הרכבת הקלה.
מלכאן כיומרס: מה שקרה -הרכבת הקלה נדחתה, אבל התכנית של הצמצום וחסימת מצור על מרכז העיר המשיך כאילו הם לא מחוברים אחד לשני.
מלכאן כיומרס: אני מסכם.
מלכאן כיומרס: אני חושב שאם אתם תרצו ללמוד את הסיפור של הרכבת הקלה וזה גם יהווה לקח לפרויקטים שאתם בוודאי תתקלו בהם, אין לכם ברירה אלא להקים ועדת בדיקה, אני לא אומר ועדת חקירה, ועדת בדיקה בשביל שתחכימו להבא מה צריך לעשות וזה יחסוך לכם כספים.
ישראל אייכלר: תל אביב כבר החליטה הם לא עושים רכבת.
מלכאן כיומרס: החליטה כי פה הם למדו חלק מהדברים איתנו.
מלכאן כיומרס: ההסכם שנחתם מול סיטיפס צריך לבדוק אותו מתחילתו ועד סופו ולא לתת את זה לפקידי האוצר, ולא לתת את זה למשרד התחבורה כי הם חתומים.
מלכאן כיומרס: גורם חיצוני שיבדוק איך נחתם ההסכם הזה כי הם מכסים על עצמם כל הזמן.
מלכאן כיומרס: שר בא ושר הולך, אותם אנשים שחתמו על ההסכם והמליצו נמצאים באזור.
מלכאן כיומרס: ההסכם הזה חייב לצאת החוצה ולראות מה טיב ההסכם.
מלכאן כיומרס: גם טיב הבורר שזרק את האשמה על הממשלה ולא על סיטיפס גם אותו צריך לבדוק, כי אם הוא היה קצת מקצועי, היה מזמין קצת סוחרים והיינו אומרים לו תוואי של 14 קילומטר 4 עובדים יש, אני לא יודע מה הם עשו שם זה גם משהו שצריך לבדוק.
מלכאן כיומרס: לסיכום, שם המשחק הוא כסף.
מלכאן כיומרס: כסף צריך לצאת בדרך כזאת או אחרת.
מלכאן כיומרס: אני הייתי מציע וממליץ שהכסף שאנחנו מבקשים פיצוי – אני לא משלה את עצמי שהוא לא יהיה במאה אחוז פיצוי, אלא לתת אפשרות לשרוד את התקופה הבאה, אם הוא לא ייצא סביב השולחן הזה והממשלה הזאת, הוא ייצא דרך בתי המשפט.
מלכאן כיומרס: תודה רבה לכם.
כרמל שאמה-הכהן: ישראל חסון.
ישראל חסון: הכי קל והכי נוח זה לתפוס כרגע פה את ראש עיריית ירושלים ולחבוט בו נמרצות.
ישראל חסון: אני לא בטוח - - -
ישראל אייכלר: אני חושב שאף אחד לא עשה את זה.
ישראל חסון: אני אומר הכי קל והכי נוח.
ישראל חסון: אני לא בטוח שזה הכיוון האופרטיבי הכי נכון.
ישראל חסון: לא יודע אם זה מגיע לו או לא מגיע לו, אבל אופרטיבית זה לא יעיל, אני חושב שלא מגיע לו.
ישראל חסון: אני אומר את זה בריש גלי.
ישראל חסון: אני חושב שהדילמה שהוא ניצב בה לכיוון אחד, אדוני ראש העיר, אני חושב שאתה מייצר פתרון שאני מבין את המורכבות שלו, הוא פתרון מאוד מורכב, אני לא יודע אם יש פה סביב השולחן מישהו שיודע לתת לך פתרון קסם שלא חשבת עליו והוא במאה שמונים מעלות משחרר אותנו מכל הדברים שכאן דיברו עליהם.
ישראל חסון: אבל יש דבר אחד שלטעמי אתה צריך להוביל אותו ולא אנחנו, אבל אם אתה לא תוביל אותו אז אנחנו צריכים לעשות אותו.
ישראל חסון: יש תקלה מתמשכת, אם אנחנו עכשיו נתחיל לדון על העבר, עשרים שנה לא נשנה אותו מילימטר, אבל האזרחים צריכים איכשהו יחס הוגן מול הממשלה ומול הרשות.
ישראל חסון: אז קודם כל אזרחי ירושלים אזרחים שלך, אחרי זה אנחנו מייצגים אותם גם.
ישראל חסון: מישהו צריך לבוא עם הגינות בסיסית באמת, הרמה הכי בסיסית של ההגינות, לבוא ולומר, רבותיי, בואו נראה מה המנגנון שאנחנו יודעים ליצור מולכם וצריך להשקיע בזה מחשבה.
ישראל חסון: אם אתה מוכן להרים את הכפפה הזאת ואתה צריך את העזרה שלנו, בשמחה רבה, אני אומר לך אני מוכן להשתתף, אם לא, זו חובה שמוטלת עלינו.
עיריית ירושלים: לא הבנתי למה אתה מתכוון.
ישראל חסון: אנחנו רגילים לתבוע מהאזרחים דרישות, ובאיזשהו מקום החובה המקבילה של הממשלה כלפי אזרחים או של הנהגה כלפי האזרחים היא לא באותה רמה של חובה.
ישראל חסון: אנחנו לא יודעים מי בדיוק אחראי, ועזוב אותנו עכשיו.
ישראל חסון: אם עכשיו נתחיל לתחקר לנו את העבר - אני מעדיף שהרכבת תתחיל לנסוע קודם כל אחר כך נדבר על זה.
ישראל חסון: אני אומר את הדבר הבא - אני לא יודע מי אחראי אבל אין שום ספק שהאחריות פה יורדת.
ישראל חסון: משרד התחבורה, עיריית ירושלים, סיטי, בסופו של דבר מי שסוחב את הזה זה הג'נטלמנים שיושבים פה וג'נטלמנים שלא נמצאים פה.
ישראל חסון: אני פוגש אותם ושומע כמעט כל שישי יעידו פה החברים.
ישראל חסון: אני חושב שמין ההגינות שמדינת ישראל, ואני מציע שאתה כראש העיר תוביל את הבקשה הזאת, אם אתה לא רוצה, או שאתה חושב שזה לא נכון שאתה תוביל, אנחנו מחובתנו להוביל מין מהלך שיבחן במה הממשלה או המדינה מפצה אזרחים שנגרם להם סבל כתוצאה מכשל ניהולי שלהם.
ישראל חסון: אין פה דיון.
ישראל חסון: השאלה היא מה עומק הכשל הניהולי, לא האם קיים כשל, מה העומק, מה הרוחב שלו גם לא רק העומק שלו.
ישראל חסון: לבוא ולעשות את הדיון הזה, אני לא אומר את זה מזווית פופוליסטית, אני אומר את זה מזווית של מערכת יחסים הוגנת בין רשות לבין אזרח.
ישראל חסון: אני מציע שלפחות את הדבר הזה בוא נתניע, אדוני ראש העיר, אני מציע שתתניעו אתם, אנחנו נעזור לכם, אם לא, אנחנו נצטרך להתניע את זה פה בעצמנו.
כרמל שאמה-הכהן: מנכ"ל סיטיפס, מה קורה מהיום והלאה.
כרמל שאמה-הכהן: כלומר אותה רכבת הזאת מתחילה לתת את הפרות החיוביים למי שרואה משהו חיובי.
יהודה שושני: אני נכנסתי לתפקידי לפני ארבעה חודשים בידיעה ברורה שהפרוייקט הזה הוא פרוייקט מורכב ושצריך להניע אותו קדימה, ולא הייתי עוזב את חברת "טבע" שהיא חברה טובה עם היבטים מקצועיים כל כך טובים שלא הייתי מודע שאני בא לפרוייקט שהוא פרוייקט לאומי באמת כשליחות.
יהודה שושני: בזמן הזה כשהבנתי מה שקורה פה, ואנחנו נפגשים איתם, אני בשלושה חודשים האחרונים, או שלושה וחצי חודשים נפגשתי כבר שלוש פעמים עם האנשים רק כדי לשמוע.
יהודה שושני: אני חושב שבתהליך שנוצר עכשיו לאחר החלטות של בוררים שהוגדר שהרכבת הזאת תיסע באוגוסט לאחר דחיות רבות עם התפשרות לרדת ללוח זמנים הזה, אנחנו עושים הכול כדי להגיע למצב שבו נשיק את הרכבת הזאת ברחוב יפו, כשהסיבה העיקרית במהותה היא לתת יכולת לתנועה ציבורית שלא קיימת על הרחוב הזה מהר ככל שניתן.