GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרלי שר: נקבע שההוראות הללו לא יחולו ככל שמדובר במתן שירותי דואר על-פי דין.
פרלי שר: אנו תומכים בהצעה בנוסחה כפי שהונח כאן.
פרלי שר: באשר להצעה שעלתה במהלך הדיון, לקבוע אפשרות של צרכן להדביק מגנט על התיבה, או לסמן את התיבה ולציין שהוא לא מוכן לקבל דברי דואר מסוג פרסומי, ההצעה הזאת הובאה כמה פעמים בעבר בכמה גרסאות וחברת דואר ישראל התנגדה לנוסח הזה, לאפשרות להדביק מדבקה על התיבה לפיה הנמען או הצרכן לא מעוניין לקבל דואר פרסומי.
פרלי שר: ככל שזה רלוונטי, אנחנו מתנגדים.
פרלי שר: בשל כמה סיבות.
פרלי שר: הסיבה הראשונה, קודם כול חברת דואר ישראל היא חברה ממשלתית שפועלת מכוח חוק הדואר ומכוח רישיון כללי שמחייב אותה במתן שירותי דואר.
פרלי שר: כאשר חברת דואר ישראל מעבירה את דברי הדואר היא לא מודעת לתוכן שלהם.
פרלי שר: היא לא פותחת אותם ולא קוראת אותם.
פרלי שר: הדואר הפרסומי יכול להופיע במעטפה, וגם אם הוא פתוח אין מקום שחברת הדואר, שפועלת לפי הוראות השולח, תקרא את דברי הדואר.
כרמל שאמה-הכהן: המבחן הוא אם דבר הדואר הוא שֵמי או לא.
פרלי שר: אנחנו מעבירים דברי דואר אך ורק מכוח הוראת חוק, מכוח הרישיון וחובת שירות אוניברסלי.
פרלי שר: אין שום מקום למעורבות כזאת.
זבולון אורלב: החריגו אתכם.
אתי בנדלר: אין צורך להחריג.
אתי בנדלר: אם לא מוחקים את המילים "שלא כדין" אז אין צורך להחריג את חברת דואר ישראל.
פרלי שר: הנוסח כפי שהוא, מילה במילה, מקובל עלינו, אך לא שום הרחבה ושום שינוי מעבר לזה.
אברהם בירנבאום: יש לי שאלה.
אברהם בירנבאום: האם זה עבר בקריאה הראשונה?
כרמל שאמה-הכהן: טרם עבר.
אברהם בירנבאום: אז על מה אנחנו דנים בדיוק?
כרמל שאמה-הכהן: על הצעות החוק של חברי הכנסת הנכבדים.
אברהם בירנבאום: הם הגישו הצעות לתיקון חוק הגנת הצרכן.
אברהם בירנבאום: זה דבר אחר.
כרמל שאמה-הכהן: רשות הדיבור לחבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רק לאחרונה נחשפתי להצעת החוק הזאת.
חנא סוייד: אני חייב להגיד שאני לא יודע בדיוק את כל הדקויות של חוק שמירת הניקיון.
חנא סוייד: בהצעת החוק הזאת אני מחפש את האיזון בין הצורך לאפשר שיווק על-ידי הבאת פליירים, דברי דואר, כל מיני כלי פרסום לדלת הבית של האזרח, ובין הבטחה של הפרטיות, של הניקיון הבית ושל רכוש דיירי הבית.
חנא סוייד: זה האיזון שאני מחפש כאן.
זבולון אורלב: של תיבות הדואר.
חנא סוייד: הוצג כאן סקר לפיו 18% בעד ו-82% נגד.
חנא סוייד: ה-18% האלה הם אמנם מיעוט, אבל אנחנו צריכים להיזהר מלמחוק אותם כליל, כי 18% בכל זאת רוצים לאפשר גישה לעסקים.
חנא סוייד: אם אנחנו רוצים להבטיח לאנשים חופש עיסוק, וכאן מדובר על התעסקות בדברים שאינם ברומו של עולם אלא זה עבודות מזדמנות, אז עלינו לקחת בחשבון גם את האפשרות הזאת, שלא רק בעלי דוקטורט או דוקטורנטים ימצאו עבודה אלא גם אנשים רגילים.
חנא סוייד: זאת עבודה שיכולה להתאים לסטודנטים, לעולים חדשים, לנכים ולכל מיני אנשים.
חנא סוייד: נאמר כאן, ואני פונה אל מציעי הצעת החוק כדי לחפש באמת נקודת איזון ראויה ולא למחוק תחום עיסוק מסוים – יש מחיר לחיים בחברה פתוחה.
חנא סוייד: אני לא יכול להבין מי שאומר: יש לי תיבת דואר ואני רוצה לקבל בה רק דואר סלקטיבי.
חנא סוייד: יש דברים רבים שאני חייב לסבול כי אני חי בחברה פתוחה.
חנא סוייד: באמת אני לא מכיר את פרטי הפרטים של הצעת החוק, אבל אני מבקש לחפש נקודת איזון שתמנע, מצד אחד, את הפגיעה השולית הזאת בפרטיות ואת הפגיעה בניקיון, ומצד שני, לא תפגע מעבר למידה באנשים שמתפרנסים מזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אילו שאלת את הציבור במדינת ישראל אם הוא רוצה פרסום בטלוויזיה, 85% היו אומרים שאינם רוצים פרסום בטלוויזיה.
אהוד פלג: בטלוויזיה לצרכן יש אפשרות ללחוץ על הכפתור, לזפזפ ולעבור לערוץ אחר, וכך בדיוק אנשים עושים על-פי הסקרים של הפרסומאים עצמם.
אהוד פלג: כאן נקודת האיזון שדיבר עליה חבר הכנסת סוייד.
אהוד פלג: על-פי ההצעה שלנו הצרכן שלא ירצה שישימו בתיבת הדואר שלו דברים שהוא לא רוצה יוכל להורות על כך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי אדם יבקש גם לא לשים חשבונות בתיבת הדואר שלו?
קריאה: וצו מילואים ומכתבים ממס הכנסה או מחברת החשמל ...
אהוד פלג: הבעיה עם החשבונות דווקא אחרת, שלא מבינים אותם ולכן המועצה לצרכנות פתחה עכשיו קמפיין "עושים חשבון לחשבון" – מדריך לקריאת חשבונות, לעידוד הציבור לקריאת החשבונות ולהבנה שלהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל הכבוד לכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם עושים גם הרבה דברים טובים, אף אחד לא מתווכח על כך.
כרמל שאמה-הכהן: רשות הדיבור למר גיא רזניק, בעלים ומנכ"ל של "דיירקט ליין", בבקשה.
גיא רזניק: אני מייצג קרוב ל-500 אנשים שעובדים בחברה שלי.
גיא רזניק: עבור רובם זה הסבב השני או השלישי בקריירה.
גיא רזניק: כלומר, תתפלאו, בעבודה הזאת עובדים לאו דווקא צעירים וסטודנטים, אלא אנשים בני 40 ויותר שלא מצאו מקום במעגל העבודה, ותתפלאו עד כמה קשה היום למצוא עבודה כאשר אתה בן 40 ויותר.
גיא רזניק: הם מוצאים בעבודה הזאת פרנסה ואפשרות להתקיים ואף מעבר לכך.
גיא רזניק: אני מופתע מאוד, כי בדיון הקודם היתה הסכמה, גם על-ידי חבר הכנסת אזולאי וגם על-ידי חבר הכנסת אורלב, שההחרגה תהיה גם על הנחת דברי דואר במפתן הדלת או על גבי ידית הדלת, וכמובן מגנטים.
גיא רזניק: אין לנו בעיה עם איסור הדבקה, אין לנו בעיה עם איסור הצמדת עלונים למכוניות.
גיא רזניק: יש הסכמה פה אחד בכל התעשייה הזאת שצריך לאסור הדבקה של דברים שלא ניתן להסירם או הצמדת עלונים למכוניות.
גיא רזניק: אנחנו שותפים לזה ומוכנים אפילו להירתם לזה.
גיא רזניק: אבל אנחנו מבקשים שתהיה רק הבהרה חד-משמעית שמותר לנו – ואני מבין שיש על כך הסכמה, אבל זה צריך לבוא לידי ביטוי בנוסח – להניח מגנטים ודברי דואר.
זבולון אורלב: מגנטים לא מניחים, מגנטים מצמידים.
גיא רזניק: בניסוחים המקובלים והראויים.
זבולון אורלב: שמעת הבהרה.
גיא רזניק: אם יש הסכמה מהותית שמותר להיכנס לבית משותף ולהניח – או כל מילה אחרת שתמצאו לנכון – דברי פרסומת, אנחנו מבקשים מאוד שזה ייכלל בהצעת החוק.
זבולון אורלב: סעיף 5א לא אוסר הצמדה.
זבולון אורלב: החוק לא קובע מה מותר.
זבולון אורלב: החוק הפלילי תמיד קובע מה אסור.
זבולון אורלב: בין האיסורים לא נמנו תיבות הדואר ולא נמנתה הצמדה של מגנטים.
גיא רזניק: אני מבקש שתהיה החרגה נוספת.
זבולון אורלב: לא צריך שום החרגה.
זבולון אורלב: אם הממשלה או מישהו רוצה להחריג, שיחריג.
זבולון אורלב: אני סבור שלא צריך להחריג.
גיא רזניק: בנוסח המוצע יש החרגה לתיבות הדואר.
כרמל שאמה-הכהן: נדבר על זה כאשר נגיע לקרוא את סעיפי הצעת החוק.
גיא רזניק: בדיון הקודם דובר רבות על כך שיש כאן תעשייה שלמה.
גיא רזניק: לא רק חברות ההפצה והעובדים בחלוקה עצמה, אלא יש תעשייה שלמה סביב זה – גרפיקאים, בתי דפוס, אפילו השליח שמביא את הפיצה.
גיא רזניק: במעגל השני והשלישי של התעשייה הזאת עשרות אלפי עובדים ייפגעו.
גיא רזניק: אני מדגיש, זה לאו דווקא חבר'ה צעירים שיכולים למצוא עבודה במקום אחר או בתעשייה אחרת, אלא דווקא אנשים בגילאים מבוגרים יחסית.
גיא רזניק: בחברה שלי יותר מ-70% הם אנשים בני למעלה מ-40 שנים והם עובדים בחברה שנים רבות ומתפרנסים בכבוד מן העבודה הזאת.
גיא רזניק: תודה רבה.
כרמל שאמה-הכהן: רשות הדיבור לגברת ישראלה ברייב מ"כפיים דיירקט".
ישראלה ברייב: אני רוצה קודם כול להודות לחברי הכנסת אורלב ואזולאי שהתרככו מעט מאז הדיון הראשון בהצעת החוק.
ישראלה ברייב: אני אם חד הורית לחמישה ילדים, בני 8 וחצי עד 15 וחצי, ולצערי אף אחד לא היה מוכן לקבל אותי לעבודה.
ישראלה ברייב: מעדיפים לקבל רווקות, מעדיפים לקבל צעירים אחרי צבא.
ישראלה ברייב: לא אוהבים להעסיק אימהות, במיוחד לא לחמישה ילדים, ובעיקר לא נשים שמגדלות את ילדיהן לבד.
ישראלה ברייב: זאת התמודדות קשה מאוד בפני עצמה.
ישראלה ברייב: יש כמה נקודות שחשוב לי מאוד לציין.
ישראלה ברייב: אני רואה שיש חברי כנסת שנלחמים.
ישראלה ברייב: הלוואי ובכנסת יוכלו להילחם בשבילנו על בתי-ספר ועל משכנתאות ועל טיולים שלא מרשים לנו להוציא אליהם את הילדים שלנו כי אנחנו לא יכולים לשלם.
ישראלה ברייב: אני חייבת לציין שבעבודה הנוכחית שלי, עד שקיבלו אותי, קודם כול, זה לא סתם איזה מפרסם שהחליט לפרסם משהו ומעסיק ילד בן 20 ונותן לו להעיף את הפליירים כדי שילכלכו את הסביבה או שיגרמו לנזקים.
ישראלה ברייב: כאן זאת חברה שהמנהלים שלה קובעים קווים אדומים וברורים.
ישראלה ברייב: נאמר לנו, בין היתר, שאסור לנו להיכנס לשטח פרטי על דעת עצמנו, ויש בניינים בהם ועד הבית בפירוש לא מוכן שיחולקו פליירים ואז אנחנו פוסחים עליהם.
ישראלה ברייב: אנחנו מקבלים מפה עם אזור חלוקה, עם דגשים לגבי אנשים שמתנגדים לקבל את הפליירים, ואנחנו מכבדים את זה.
ישראלה ברייב: אם יוצעו הצעות שיפגעו בפרנסתנו – אתם אמנם מדברים על איזה פלייר אחד או שניים, או האדון הנכבד שאמר כאן שהתיבה שלו "מפוצצת": כך גם התיבות שלנו.
ישראלה ברייב: אז מה?
ישראלה ברייב: כמה פליירים מחלקים בשבוע?
ישראלה ברייב: שניים או שלושה.
ישראלה ברייב: זה הדבר היחיד שיכול לשבור אותנו?
ישראלה ברייב: מה עם כל הודעות התשלום שאנחנו מקבלים?
ישראלה ברייב: מה עם כל הניירות של מס הכנסה וביטוח לאומי?
ישראלה ברייב: ולקראת הבחירות לכנסת כמה פליירים קיבלנו באותו חודש?
ישראלה ברייב: "פוצצו אותנו" ולכלכו את הסביבה, וקיבלנו את זה בשמחה.
ישראלה ברייב: אתם לא מסתכלים על מה שיקרה קדימה, כמה אנשים יאבדו את פרנסתם וייאלצו לשבת בבית בעקבות הצעה כזאת או אחרת שתתקבל כאן, כמה אנשים יפוטרו.
ישראלה ברייב: היום לא אמצא לעצמי מקום עבודה אחר כי אף אחד לא מוכן לקבל אמא, ובוודאי לא עם 5 ילדים, וקשה מאוד להילחם בזה ולהתמודד.
ישראלה ברייב: אז בגלל הפליירים הקטנים האלה לפגוע באנשים?
ישראלה ברייב: במקום העבודה שלי מעסיקים גם אנשים הפגועים מבחינה שכלית ואנשים שלא הצליחו למצוא את עצמם, אנשים בני 50 שהוריהם בני ה-70 צריכים להחזיק אותם בביתם.
ישראלה ברייב: האנשים האלה מוצאים עיסוק בעבודה הזאת ומקבלים סכום כספי מינימלי שאתו הם יכולים לחיות.
ישראלה ברייב: זה גורם לאנשים חשק לצאת מן הבית וללכת לעבודה.
ישראלה ברייב: אז על מה אתם שמים היום דגש?
ישראלה ברייב: על סקרים?
ישראלה ברייב: עם כל הכבוד, כשאני מקבלת סקר, מהעצבים שיש לי עם הילדים והרעש או שאני לא מעוניינת בכלל להשיב או שאני עונה סתם כך: כן, כן, כן.
אהוד פלג: הסקר הזה נערך באינטרנט.
אהוד פלג: מי שלא רצה, לא ענה.
אהוד פלג: מי שרצה, ענה בזמנו החופשי ומיוזמתו.
ישראלה ברייב: אני בטוחה שאם היית אומר לאנשים בסקר הזה שאם יצדדו בהפסקת חלוקת הפליירים אלפי אנשים יאבדו את מקום עבודתם וייאלצו לשבת בבית, אני בטוחה שלאף אחד כמעט לא היתה התנגדות שימשיכו לחלק אותם.
ישראלה ברייב: כאשר אנחנו מקבלים נייר שלא לרוחנו, שלא בא לנו עליו, אנחנו זורקים אותו לפח.
ישראלה ברייב: למה לעשות מזה כזאת מהומה?
כרמל שאמה-הכהן: מר ראובן צדוק, מנכ"ל האגודה לתרבות הדיור, בבקשה.
ראובן צדוק: צהרים טובים.
ראובן צדוק: עמדת האגודה לתרבות הדיור לא השתנתה מאז הדיון הקודם.
ראובן צדוק: האגודה לתרבות הדיור תומכת בהצעת החוק.
ראובן צדוק: אני חייב לומר על רקע מה שנאמר כאן בדיון היום, הצטייר לכאורה מישהו נגד ומישהו בעד.
ראובן צדוק: גם האגודה לתרבות הדיור תומכת בהחלט במפעל הזה.
ראובן צדוק: לא בדקתי את זה, אבל מן הסתם רוב האנשים שעובדים בבתי-הדפוס מאכלסים גם את הבתים המשותפים שהם לקוחות האגודה לתרבות הדיור, כך שהעמדה שלנו עניינית בלבד.
ראובן צדוק: באשר לתיבות הדואר – אם מחפשים כאן איזה איזון הרי ההצעה של עמיתי מן המועצה לצרכנות יוצרת את האיזון הנכון.
ראובן צדוק: הצעתי להם אפילו הבוקר להסתייע בסניפי האגודה לתרבות הדיור, שיש לה 90 סניפים ברחבי הארץ, בכל ישוב יש סניף של האגודה, כך שאת המדבקה הזאת יוכלו לקבל אצלנו.
ראובן צדוק: צריך להשאיר להחלטתו של בעל הנכס אם הוא רוצה שישימו לו פרסומות בתיבת הדואר או לא.
ראובן צדוק: באשר לשאלה האם לאפשר להדביק מדבקות בלובי של הבניין, שעל כך הלין חבר הכנסת אזולאי – כאן צריכה להיות הסכמה ברורה של הדיירים בבית המשותף.
ראובן צדוק: כאשר מדובר ברכוש המשותף צריכה להיות הסכמה של לכל הפחות 75% מבעלי הדירות, שהם מסכימים שיתלו להם דברים בתוך הלובי.
ראובן צדוק: אם אתה שואל אותי אישית, הייתי הולך אפילו להקצנה ודורש שתהיה הסכמה של 100% מבעלי הדירות.
כרמל שאמה-הכהן: רשות הדיבור למר יוסי נבו, מנכ"ל "דף הזהב", בבקשה.
יוסי נבו: תודה רבה.
יוסי נבו: דיברו כאן אנשים שונים בשם הציבור.
יוסי נבו: אנחנו מחלקים את "דף הזהב" ל-2 מיליון בתים.
יוסי נבו: "דף הזהב" מרכז 10,000 עסקים.
יוסי נבו: מחלקים אותו פעם בשנה ובעקבות זה נמנעים מלהפיץ המון דברי פרסום אחרים, כי הם יודעים ש"דף הזהב" מונח על-יד הדלתות ולאחר מכן ייכנס אל תוך הבית על-פי בחירת הצרכנים.
יוסי נבו: כדי לבחון את רצון הציבור הזמנו סקר ממחקרי "הגל החדש", סקר אמיתי.
יוסי נבו: שאלו אנשים, לא משתמשי אינטרנט שהם חברי המועצה לצרכנות, אלא סקר שנערך בקרב כל הציבור.
יוסי נבו: הממצאים הם חד-משמעיים: 93% מן הציבור מתנגד לשינוי שמונע חלוקת דברי פרסום עד לדלת ביתם.
אברהם בירנבאום: מה הייתה השאלה?
יוסי נבו: אם ישאלו אותי אני מוכן להציג אותה כאן.
יוסי נבו: העברתי את הסקר הזה לחברי הכנסת.
אברהם בירנבאום: שאלו את מר פלג, אז בוודאי שואלים גם אותך.
לאה ורון: מר בירנבאום, אל תפריע, בבקשה.
יוסי נבו: אני מוכן להציג את כל השאלות שהוצגו בסקר אם כך יבקשו ממני חברי הוועדה.
יוסי נבו: אציג את השאלות ואת התשובות.
יוסי נבו: האם יש בקשה כזאת?
יוסי נבו: 93% מן הציבור מתנגדים להצעת החוק.
יוסי נבו: זה סקר שנערך בקרב הציבור.
יוסי נבו: 7% שתומכים בהצעת החוק, אילו ידעו מה השלכותיה, כמה אנשים ייזרקו לרחוב, כמה אנשים יאבדו את עבודתם אני בטוח שגם הם לא היו תומכים בהצעת החוק כפי שהיא כרגע, שמונעת חלוקת דברי דואר גדולים שלא נכנסים לתיבת הדואר, שעלולים להיפגם אם ייכנסו לתיבת הדואר.
כרמל שאמה-הכהן: 93% מן הציבור מעוניינים להמשיך לקבל דברי דואר פרסומיים?
יוסי נבו: כן.
יוסי נבו: 45% מעוניינים ו-45% לא מתנגדים לקבל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה היתה השאלה שהם נשאלו?
כרמל שאמה-הכהן: מעניין אותי לראות סקר שישאל איזה אחוז מן הציבור מאמין לסקר הזה.
כרמל שאמה-הכהן: 7% זה בגדר סטיית תקן.
כרמל שאמה-הכהן: אין אנשים שלא מעוניינים לקבל פרסומות לתיבת הדואר שלהם?
יוסי נבו: בפני אדוני מונחים ממצאי הסקר.
כרמל שאמה-הכהן: זה נראה לי לא סביר.
כרמל שאמה-הכהן: אפילו רק אנשים שלא אוהבים בכלל שפונים אליהם יש יותר מ-7%, ובלי קשר באיזו צורה.
יוסי נבו: תכף אקבל את נוסח השאלות ואציג לכם אותו.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא משנה.
יוסי נבו: שאלנו על מדריך "דף הזהב", כי אנחנו מדברים בשמנו.
יוסי נבו: זה מונח לצד דלתות התושבים.
יוסי נבו: החוק החדש, כפי שמנוסח כרגע, ימנע את חלוקתו.
יוסי נבו: זה מוצמד באמצעות מגנטים לדלת הדירות.
יוסי נבו: 10,000 עסקים מפרסמים במדריך הזה, אבל לא רק אלה, אלא גם הפיצה השכונתית שקמה היום אין לה איך לפרסם את עצמה בפני תושבי השכונה.
יוסי נבו: היא לא יכולה לפרסם ב"ידיעות אחרונות", היא לא יכולה לפרסם באינטרנט.
יוסי נבו: היא צריכה להגיע לקהילה הקרובה.
יוסי נבו: האנשים בקהילה הקרובה הם משתמשי המידע הזה, אחרת זה לא היה קיים.
יוסי נבו: המקררים ב-80% מן הבתים מלאים במגנטים.
יוסי נבו: כל מי שמתארח בבתי אנשים שונים יוכל לראות זאת.
יוסי נבו: אילו לא רצו בכך, זה לא היה קיים, זה לא היה נכנס אל תוך הבתים.
יוסי נבו: אין דרך לחלק מגנט לתיבות הדואר כי הוא נצמד לדופן התיבה.
כרמל שאמה-הכהן: על המגנטים יש כאן הסכמה.
קריאה: הבעיה, שלפי הצעת החוק אי אפשר להגיע לדלתות.
זבולון אורלב: הצמדת מגנטים לא אסורה.
גיא רזניק: חבר הכנסת אורלב, אז למה צריך את ההחרגה של תיבות הדואר בסעיף קטן 5א(ז)?
גיא רזניק: בואו נמחק את הסעיף הזה ואז הכול בסדר.
אהוד פלג: אתה אומר בעצם שאם אני לא רוצה לקבל את דבר הפרסום שלך בתיבת הדואר שלי אתה תכריח אותי לקבל אותו?
גיא רזניק: אם חבר הכנסת אורלב מסכים לנושא ההצמדה אז מדוע יש צורך בסעיף קטן 5א(ז)?
זבולון אורלב: סעיף קטן (ז) עוסק ב"המניח" ולא ב"המצמיד".
יוסי נבו: אני מבקש להעלות עוד שתי נקודות, בקצרה.
יוסי נבו: במשך 40 שנים מחלקים מדריכים מסווגים שלא באמצעות הצמדה, על מפתן הדלת.
יוסי נבו: מתפרסמים בהם מאות אלפי עסקים.
יוסי נבו: לא רק "דף הזהב", אני מדבר לא רק בשם עצמי.
יוסי נבו: המשק כולו ניזון ממידע ממוקד.
יוסי נבו: המשמעות של שינוי החוק הזה, פרט לנזק הכלכלי העצום, פרט לכל האנשים שייזרקו לרחוב הרי כמות הלכלוך שתיווצר מן הפרסומים תלך ותגדל משום שהאפקטיביות שלהם תלך ותפחת.
יוסי נבו: אם מצליחים לרכז פרסומות פעם בשנה, או מצליחים לחלק מגנט אחד, או לרכז באמצעות מדריך את כל מה שצריך בבית, בכך מונעים את כל המאמצים של העסקים להתקיים, אלה ששרדו את החוק הזה.
יוסי נבו: ועדת הכלכלה תשלח לרחובות עשרות אלפי אנשים כתוצאה מחוק שלא רואים את הקצה שלו ולא מבינים לאן הוא מוביל.
יוסי נבו: המשק כולו מתנהל עם עסקים קטנים שפועלים בקהילה שלהם, שלא יכולים לפרסם בעיתונים גדולים, כי זה לא אפקטיבי, ואם יפרסמו באיזה מקום, אולי באינטרנט – כפי שיציעו כאן אולי החברים שעורכים סקרים באינטרנט – הם יילכו לחברות זרות, ל"גוגל" ו"פייסבוק", הכסף יילך לשם ללא שום מיסוי וללא שום מע"מ, והוא לא אפקטיבי לעסקים הקטנים.
יוסי נבו: בחיפוש אחר דרכם הם ימלאו את הרחובות בפרסומים, יגיעו באינטרנט להוצאות שאינן רלוונטיות לפרסום שלהם והנטל יילך ויגדל.
יוסי נבו: זה לא משרת את הכלכלה או את החברה, זה לא משרת אף אחד.
יוסי נבו: זה יגרום לנזק שמתי מעט רוצים בו רק כדי להעביר דבר לא רלוונטי ושלא תורם לאף אחד.
כרמל שאמה-הכהן: רשות הדיבור לחבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.
יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
יואל חסון: אני נשאר בעמדתי כפי שהובעה גם בדיונים הקודמים בהקשרים אחרים וגם בהקשר הזה, שאני מתנגד להצעת החוק הזאת.
יואל חסון: מדברים כאן על איכות הסביבה ועל ניקיון, וזה דבר שאני בוודאי תומך בו ותמכתי בו גם בהצבעות בכנסת.
יואל חסון: אבל, אדוני היושב-ראש, אני יכול להציג לך עכשיו רשימה של אין-ספור גופים ועסקים שמזהמים את הסביבה באופן הרבה יותר חמור מאותם עסקים קטנים – כמו למשל חברות הסלולר, חברות ההובלות והאוטובוסים – אך אף אחד לא חושב להצר את צעדיהם או להפסיק את השירותים שהם מספקים.
יואל חסון: אני יכול להציג עוד הרבה דוגמאות של דברים, של מפעלים, של גופים שמזהמים בצורה הרבה יותר דרמטית וקשה, עד כדי סיכון הבריאות.
יואל חסון: כאן זה יוצר לכלוך ואולי זה לא נעים.
כרמל שאמה-הכהן: זה שאלה של נחיצות ושל חלופות.
יואל חסון: יש מפעלים רבים שלא נחוץ שיהיו במקומות מסוימים, והם מזהמים מאוד.
יואל חסון: למה הם שם?
יואל חסון: כי אף אחד לא חושב לסגור אותם, כי המשמעות היא פיטורי עובדים.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אזולאי הוא יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
יואל חסון: הצעת החוק הזאת כוונתה באמת טובה, המטרה שלה טובה.
יואל חסון: אני גר במקום – ואני אומר את זה בצורה הכי בוטה והכי ברורה – שסובל קשות מפליירים, מהדבקות ומפרסומות.
יואל חסון: ביקשתי מוועד הבית בבניין שבו אני מתגורר להציב פח אשפה ליד תיבות הדואר כדי שאנשים יוכלו לראות את דברי הדואר ולהחליט אם ברצונם לזרוק אותם לפח, כדי שיהיה לאן לזרוק, וכך עשינו.
יואל חסון: מאז שוועד הבית הציב פח אשפה, וכך קיים כבר ברוב הבתים, זורקים את הפרסומות ישר לשם.
יואל חסון: לעומת זה, לפני כשבוע לפתע התקלקל המחשב בביתי.
יואל חסון: במקרה כאשר ירדתי למכולת ראיתי בתיבה פליירים.
יואל חסון: לקחתי את אחד הפליירים ובו היה פרסום לטכנאי מחשבים.
יואל חסון: בתוך רגע התקשרתי לטכנאי המחשבים, הוא הגיע לביתי בתוך חצי שעה ופתר לי את הבעיה.
זבולון אורלב: החוק לא אוסר לשים פליירים בתיבות דואר.
זבולון אורלב: אני לא מבין מה אתה רוצה.
קריאה: רובם משתמשים במגנטים.
יואל חסון: אתה מציב כאן מכשול נוסף.
כרמל שאמה-הכהן: אם מישהו ישים מדבקה זה יהיה אסור.
קריאה: מדבקה זה השחתה ועדיף לאסור את זה.
יואל חסון: עכשיו אני מגיע לעניין המדבקות.
יואל חסון: אגיד לך איזה רעיון אני מציע.
יואל חסון: אולי אפשר לשלב את זה בהצעת החוק שלפנינו או להביא את זה בהצעת חוק אחרת.
יואל חסון: אני מציע לדבר על חומרים מתכלים.
יואל חסון: לדוגמה אם ידביקו לי בתיבת הדואר מדבקת נייר שכדי להסיר אותה אני צריך להרוס את תיבת הדואר שלי או את הוויטרינה שלי או אינני יודע מה, זה באמת חמור ומעצבן, לא רוצה.
יואל חסון: אם יגידו שהחומרים המודבקים חייבים להיות מחומר מתכלה וגמיש, ויודעים איך להגדיר את זה, מדבקה גמישה מחומר פי-וי-סי וכדומה, אין בעיה, אז ניתן להוריד את זה ונגמר הסיפור.
יואל חסון: אדוני היושב-ראש, למרות שהכוונה של חברי הכנסת אורלב ואזולאי חיובית בהחלט, אין כאן בכלל שאלה, אני מעריך אותם ויודע את כוונותיהם, אך נכנסים כאן לפינה של פגיעה בעסקים קטנים, באנשים שמתפרנסים מן הדבר בצורה הכי פשוטה, ומצד שני נטפלים כאן למשהו שהוא לא באמת הבעיה הגדולה ביותר הקיימת עכשיו באיכות הסביבה ובניקיון.
יואל חסון: יש במדינת ישראל בעיות חמורות יותר בקטגוריה הזאת וצריך לטפל בהן קודם.
יואל חסון: לכן, ראשית, אני נגד הצעת החוק אם היא תיוותר כפי שהיא.
יואל חסון: שנית, באשר לחומרים, אם רוצים לאזן את זה צריך לחייב את המפרסמים להשתמש בחומרים מתכלים, בניירות ממוחזרים או במדבקות פי-וי-סי, בדברים כאלה שישפרו את איכות הסביבה, בכך אני אתמוך.
יואל חסון: אבל אני סבור שהצעת החוק בנוסחה הנוכחי מוטעית.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ', בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הצעת החוק הזאת מאוד לא מתאימה לחברה הסובלנית שאנחנו רוצים לבנות כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעיניי היא גם לא ערכית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת לומר שאני מתרגזת מאוד כאשר אני באה הביתה ורואה את הפליירים על-יד הדלת, או – וזה דבר שעוד מעט אציע, למשל יש קרטונים ענקיים שתולים על ידית הדלת, שקשה אפילו לקפל אותם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לחשוב על איזו אופציה נורמטיבית, משהו בגודל נורמלי שמאפשר לקפל אותו ולזרוק או אפילו לתלות על המקרר, אבל יש פרסומים שגודלם 50 סנטימטרים מרובעים והם באמת הופכים להיות מטרד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם לדבר על איזון ועל סובלנות בחברה הישראלית, הצעת החוק הזאת מלמדת על חוסר סובלנות בחברה הישראלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה אומר שאם משהו מפריע לי בביתי אני דואגת קודם כול רק לעצמי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא אכפת לי שאותם הפליירים הושמו על-ידי אנשים שזה אולי הדרך היחידה שלהם להתפרנס, אנשים מוגבלים שמטפלים בזה, לא אכפת לי שמועסקת בזה אמא לחמישה ילדים, לא אכפת לי שעולים חדשים רבים עובדים בזה, לא אכפת לי שיש סטודנטים שעוסקים בזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שמעניין אותי במדינה היהודית שלי הוא לדאוג קודם כול לעצמי כי זה מפריע לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן אני מגישה הצעת חוק לא ערכית וחסרת סובלנות ואומרת שמהיום ישימו את הפרסומות רק בתיבות הדואר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לכם מה קורה בתיבות הדואר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מאוד בעד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם אזרחית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ראשית, לא לכולם יש תיבות דואר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שנית, יש גם תיבות דואר שבורות שאי אפשר להכניס בהן דברי דואר ואז כשמנסים להכניס בהן דואר בעצם מפזרים כמה פליירים ומלכלכים את הרחוב, דבר שאני ממש לא מעוניינת שיקרה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעבר לכך, רבים מאנשי העסקים הקטנים – זה יאפשר את הקיום שלהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה ניגש לתיבת הדואר, מוציא את הפרסום שלהם מתיבת הדואר וזורק אותו לפח וכתוצאה מכך בעצם לא נתת הזדמנות לאותו עסק או לאותו מפרסם לקבל לקוח, ואז הוא יפרסם פחות, הוא יפיץ פחות פליירים כי הפרסום בתיבת הדואר יהיה לא אפקטיבי ואז הוא לא יעסיק את אותה אישה נפלאה שדיברה כאן מליבה ומורגש בדיוק לְמה היא מתכוונת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן אני סבורה שצריך ליצור איזה איזון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי צריך לדבר על גודל הפרסומים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כבר דיברנו על כך שלא יהיו מדבקות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לדבר היכן מניחים את הפרסומות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בוודאי אני לא תומכת בכך שישימו מדבקה שעליה ייכתב: אני מסכים שתשימו לי כל דבר דואר.
אהוד פלג: המדבקה אומרת הפוך: אני לא רוצה שתשים לי דואר פרסומי.
יואל חסון: אגב, שמתי את המדבקה שלך.
יואל חסון: אתה חושב שזה עזר?
אהוד פלג: לא, כי לא היה גיבוי בחוק, וזה בדיוק השינוי שאנחנו רוצים כרגע לעשות.
אהוד פלג: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ', כאשר את באה הביתה ומוצאת את הדואר שלך על הרצפה כי יש בתיבה הרבה פליירים - - -
יואל חסון: נו, אז מה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מצאתי דברי דואר על-ידי התיבה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה הסובלנות שמאפיינת את המדינה היהודית?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה יהודית צריכה לבנות לסובלנות גם לגֵרים שחיים כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא ייתכן שאם מפריע לי שקיבלתי איזה לכלוך - - -
כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ'.
כרמל שאמה-הכהן: את מדברת כבר כמה דקות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מפריעים לי באמצע.
כרמל שאמה-הכהן: אף אחד לא הפריע לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כרגע הפריעו לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפרופו זה שאתה מזפזפ בין ערוצי הטלוויזיה – יש לי תחושה שבמקום להתעסק בזה, אולי באמת כדאי שתבדקו במועצה הישראלית לצרכנות מדוע כאשר אני מזפזפת מערוץ 2 בזמן הפרסומות אני מגיע לערוץ 10 וגם שם באותה עת יש פרסומות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בוא תטפל באמת בדברים שמעיקים.
אהוד פלג: הנושא הזה מטופל על-ידי חבר סיעה שלך בשיתוף פעולה אתנו, אבל תודה שהזכרת את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שמחה מאוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חבל שלא פנית אליי עם ההצעה הזאת.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ', נא לסיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת לומר שאני מתנגדת להצעת החוק בנוסחה הנוכחי.
כרמל שאמה-הכהן: לא חשבנו אחרת.
ישראלה ברייב: אני מבקשת לומר משפט אחד.
ישראלה ברייב: אנחנו מדברים לא על מדבקות שמשחיתות, אלא על מגנט מסכן ש-90% מן האוכלוסייה משתמשים בו.
ישראלה ברייב: אני רוצה לספר לכם ש"דף הזהב" הציל את חיי הבן שלי.
ישראלה ברייב: המגנט הזה שמוצמד למקרר הציל את החיים של הבן שלי.
יוסי נבו: מאחור יש הוראות להצלת חיים.
יוסי נבו: חיי אנשים ניצלו, וכל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.
קריאה: תקבלו את פרס ישראל ...
קריאה: בואו נתקדם.
שושן שניר: אני מנכ"ל "כפיים-דיירקט".
שושן שניר: אדוני היושב-ראש, דילגת על הבקשה שלי לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: נציגי "כפיים דיירקט" דיברו כבר.
שושן שניר: אני מבקש לדבר בשם עצמי.
כרמל שאמה-הכהן: אין לנו זמן רב, אחרת לא היתה לי בעיה לשמוע גם אותך.
כרמל שאמה-הכהן: פרט לכך, חברי הכנסת כבר מגובשים בעמדותיהם.
זבולון אורלב: אני יכול להשיב לכמה מן הטענות?
תמר קלהורה: אי אפשר להצביע על הנוסח הזה כי צריך לדבר על פיצויים עונשיים.
כרמל שאמה-הכהן: תסבירו לי מה הבעיה.
תמר קלהורה: ההצעה של המשרד להגנת הסביבה בעניין הפיצויים העונשיים היא לא עמדת הממשלה.
תמר קלהורה: זה לא מקובל על משרד המשפטים.
תמר קלהורה: במידת הצורך נבקש להחזיר את ההצעה לוועדת השרים לענייני חקיקה כדי לקבל את עמדת הממשלה.
תמר קלהורה: אם יש זמן, נדבר על זה עכשיו.
יואל חסון: אני מציע לדחות את זה למועד אחר.
יואל חסון: צריך לנסות להגיע להסכמה, אולי על-פי-וי-סי.
תמר קלהורה: בעניין הזה יש לנו עמדה כללית שממנה נגזרת העמדה הפרטנית בהצעה הזאת, אבל זה לא עמדת הממשלה.
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי דבר אחד, מדובר כאן רק על מדבקות?
זבולון אורלב: על דברי דואר.
זבולון אורלב: ההצעה מחריגה לחלוטין את תיבות הדואר.
יואל חסון: אז תגיד על מה זה כן חל, מה זה מגביל.
זבולון אורלב: מה שכתוב בסעיף 5א.
זבולון אורלב: אנחנו לא משנים.
זבולון אורלב: יש חוק משנת תרפפ"ו שאוסר לפגוע במקרקעין, כאשר בין היתר זה בתים משותפים ורכוש פרטי.
זבולון אורלב: החוק הזה קיים, אך הוא לא נאכף.
זבולון אורלב: כל שאנחנו מבקשים הוא לא לשנות את סעיף 5א.
יואל חסון: ולהוסיף קנס.
גיא רזניק: אבל הוספתם את ההחרגה של תיבות הדואר.
זבולון אורלב: אנחנו מציעים לעשות בסעיף 5א שני דברים: אל"ף, לתת לו "שיניים" באמצעות פיצויים לדוגמה, כי אחרת צריך עורך-דין, בתי-משפט וכדומה; ובי"ת, להחריג את תיבות הדואר, כך שבתיבות הדואר אפשר יהיה לשים דברי פרסום.
גיא רזניק: ומה עם מגנטים?
זבולון אורלב: המילה העברית למגנטים היא "הצמדה".
גיא רזניק: אני לא מבין את כוונתך.
גיא רזניק: זה סוג של התפלפלות.
זבולון אורלב: היום אנשים מדביקים, מניחים, תולים, עושים ברכוש הפרטי וברכוש המשותף כבתוך שלהם.