GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי סופר: אנחנו מסתכלים על 10 מדינות, מחקר שעשינו עבור 10 מדינות מובילות בעולם שהורידו את ההרוגים בתאונות דרכים בצורה משמעותית, ואני אמנה כאן למעשה 11 נקודות שהן נקודות מאוד משמעותיות, שאנחנו רואים אותן כנקודות הקריטיות, גם עבור מדינת ישראל, ואנחנו רוצים כן לטפל בהן כיעד רב שנתי, ובמסגרת תוכנית לאומית, והנקודות הן כאלה: קודם כל הולכי רגל.
שי סופר: יש לנו בעיה אדירה עם הולכי רגל.
שי סופר: זה עלה כאן.
שי סופר: 33 אחוז הרוגים מהולכי רגל.
שי סופר: נושא שני זה רוכבי אופנוע, רוכבי דו גלגלי, שגם שם יש לנו בעיה.
שי סופר: אוכלוסיות פגיעות: ילדים, קשישים, נהגים צעירים.
שי סופר: כל הנושא של טכנולוגיות רכב ושימוש באמצעי בטיחות ברכב.
שי סופר: נושא של אלכוהול וסמים, שהוא מאוד בעייתי וחייבים לתת עליו את הדעת.
שי סופר: נושא של מהירות.
שי סופר: מהירות בהחלט הורגת.
שי סופר: בעיות בטיחות של רחובות עירוניים ואכיפה ברחובות עירוניים.
שי סופר: נושא של דרכים בין עירוניות, חד מסלוליות שהוא מאוד בעייתי.
שי סופר: הטמעת אמצעי בטיחות בציי רכב, שזה מאוד חשוב.
שי סופר: הנושא האחרון, אנחנו עובדים לפי מדדים.
שי סופר: יש לנו מדדים שהם מדדים מאוד ברורים.
שי סופר: ניתן לדוגמא בתחום הרכב.
שי סופר: אנחנו מאמצים את ה-EURONCAP, מבחן הריסוק האירופי.
שי סופר: אנחנו רוצים לאמץ בתחום התשתית את ה-EURORACK, שזה עוד מדד שהוא מדד לתשתיות, והראיה שלנו היא כן לאמץ תוכנית לאומית על מנת שתהיה תוכנית סדורה, עם מדדים ויעדים ברורים שיכולה להוריד את מספר ההרוגים בתאונות דרכים.
רוברט טיבייב: לפני שאני אתן זכות דיבור לנציגים של הצבא, אני רוצה להתייחס רק לדבר אחד.
רוברט טיבייב: האם מישהו שמע באחרונה בכלי התקשורת תשדירים של בטיחות בדרכים, של הרשות?
רון מוסקוביץ': השאלה באיזה רשת אתה שם.
רון מוסקוביץ': בגלגלצ אתה תשמע 4 פעמים בשעה, 24 שעות ביממה.
רוברט טיבייב: האם התקציב של הסברה קוצץ?
רון מוסקוביץ': תקציב ההסברה גדל בהשוואה לשנה שעברה.
רון מוסקוביץ': קוצץ תקציב הרשויות המקומיות.
רון מוסקוביץ': אנחנו השנה הולכים לעלות בקמפיין רדיו חרדי, רדיו רוסי, רשת ב', בנוסף לנוכחות שלנו בגלגלצ.
רון מוסקוביץ': כמובן גם עיתונות כתובה.
עמיר בלום: שמי עמיר, אני ראש ענף בטיחות בדרכים בשנה וחצי האחרונות.
עמיר בלום: ירידה בתאונות דרכים או בחללים ופצועים בתאונות דרכים בצבא, ירידה מתמשכת של לפחות שני עשורים האחרונים.
עמיר בלום: בעשור האחרון כ-60 אחוז ירידה בתאונות דרכים של חיילים בחופשה, שתיכף אני אתייחס לזה, כי זה עיקר המשמעות של איך עושים תוכנית.
עמיר בלום: 40 אחוז בתאונות דרכים בשירות, כלומר משימות צבאיות, רכבים צבאיים.
עמיר בלום: אני דווקא אתייחס לתאונות דרכים בחופשה, כי המערכת הצבאית היא מערכת סגורה של חוקים, פקודות, אכיפה וכו', וזה יותר קל לנו לצורך העניין להעלות מודעות לבטיחות בדרכים בשירות או ברכבים צבאיים, לעשות עליהם בקרה וביקורת.
עמיר בלום: עד לפני מספר שנים כמעט והצבא לא התייחס למה שקורה לחיילים בחופשה.
רוברט טיבייב: סליחה, אני מתנצל.
רוברט טיבייב: מה קורה ברגע שהם לא סוגרים שישי שבת בבסיס?
עמיר בלום: על זה אני מדבר, חיילים בחופשה.
עמיר בלום: עד לפני מספר שנים הצבא כמעט ולא התעסק בזה, מתוך הנחה שאם החייל יצא הביתה, קשה לאכוף עליו אחריות של מפקד או של מישהו אחר בתוך הצבא.
עמיר בלום: החייל נמצא עם המשפחה שלו, לוקח את המפתחות של ההורים שלו ונוסע לבלות, ואנחנו לא נמצאים איתו שם.
עמיר בלום: לא מוודאים שהוא עשה איזה שהוא סדר, הכנות לקראת היציאה שלו לבילוי.
עמיר בלום: אנחנו הבנו שעיקר הנפגעים שלנו הם דווקא שם, בחופשה.
עמיר בלום: כמעט 90 אחוז מהנפגעים של צה"ל זה חיילים בחופשה, בילויים גם באמצע השבוע ובעיקר בסופי שבוע, והוחלט לבנות איזה שהיא תוכנית מערכתית.
עמיר בלום: תוכנית מערכתית שמשלבת גם גורמים חיצוניים כמו הרשות ואור ירוק ואנשים באדום והורים שכולים לחיילים שנהרגו בתאונות דרכים ומרצים בתוך צה"ל, ומתן תקציבים ממוקדים להעלאת מודעות, להשתלמויות וכו', ואם אתה רוצה את ההמלצה שלי לאחר ירידה של כמעט 50 אחוז ב-5-6 שנים האחרונות, אז מה שחסר במדינת ישראל, זה איזה שהיא תוכנית מערכתית.
עמיר בלום: כלומר, מישהו שימליץ משהו וירכז את התוכנית הזו, וזו צריכה להיות תוכנית רב שנתית, לא משהו תוספתי לשנה כזאת או אחרת, אלא רב שנתית שגם אם היא לא מורידה בשנה-שנתיים הראשונות באחוזים רבים את הנפגעים בתאונות דרכים, צריך לראות משהו לאורך זמן, תהליך, מגמות, לא של שנה-שנתיים.
עמיר בלום: בוועדת שיינין סיימת פה.
עמיר בלום: ועדת שיינין עשתה איזה שהוא תהליך, המליצה את ההמלצות.
עמיר בלום: ההמלצות התקבלו בממשלה, אבל בפועל הן לא מיושמות, ההמלצות האלה, ולדעתי זה מה שחסר.
רוברט טיבייב: אני חייב להתנצל.
רוברט טיבייב: מתי יוגב, חברת הנהלה אזור עמק חפר וחברה בעמותת שמש.
רוברט טיבייב: אין לנו זמן.
יהודה סקר: יהודה סקר, יו"ר ועד הורים ארצי.
יהודה סקר: אני נורא מצטער שכל הזמן אנחנו קוראים לרון מוסקוביץ' אדוני.
יהודה סקר: אדוני היו"ר.
יהודה סקר: מגיע לו מאה ימים של חסד.
יהודה סקר: אני בטוח שהוא יגיע להישגים.
יהודה סקר: אני מכיר אותו הרבה שנים, ומה שאמר חבר הכנסת אייכלר, אדוני, אני סיירתי והרכבת הקלה בירושלים זה אסון.
יהודה סקר: אני סיירתי עם ועדת הביקורת.
יהודה סקר: אני אוחז פה מכתב.
יהודה סקר: התכתבות שלי, הם זורקים אחד מהשני.
יהודה סקר: משרד התחבורה, שר החינוך.
יהודה סקר: יש לי פה הבטחה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהחינוך התעבורתי לא ייפגע.
יהודה סקר: החינוך התעבורתי חיוני לייצור דמות הנהגים העתידיים במדינה והוא נדבך החשוב במאבק הלאומי בתאונות הדרכים.
רוברט טיבייב: חבר'ה, אני חייב לסיים.
רוברט טיבייב: אני קודם כל חייב בראש ובראשונה להודות למנהלת הוועדה.
רוברט טיבייב: אז בישיבה הראשונה אנחנו עסקנו בגורמים העיקריים לתאונות הדרכים.
רוברט טיבייב: בישיבה הבאה נמשיך לבחון נושא זה והקצאות התקציבים לטיפול בגורמים אלו.
רוברט טיבייב: מבקש לקבל מחברה הלאומית לדרכים דו"ח בכתב על "מוקדי סיכון", כבישים אדומים.
רוברט טיבייב: הוועדה ממליצה לחברה הלאומית לדרכים לפרסם רשימה של "מוקדי סיכון" שאיתרה וטרם הושלם טיפול בהם.
רוברט טיבייב: מבקש מהמשטרה להעביר בכתב לוועדה נתונים על אכיפת עבירות התנועה והמשקל של כל אחת מהעבירות בסך כול תאונות דרכים.
רוברט טיבייב: כמו כן, נבקש להעביר נימוקים להחלטה כי לא יתקבלו מתנדבים למשטרה שגילם עולה על 72.
רוברט טיבייב: הוועדה מציינת לחיוב את הודעת מנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים, כי התקציב ל"משמרות הזה"ב" לא יקטן וכי כל התקנים יתמלאו.
רוברט אילטוב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.
רוברט אילטוב: על סדר היום - הצעת חוק זכויות יוצרים (תיקון – חזקת מפיק תקליט), התש"ע-2010, של חה"כ יריב לוין, חה"כ יוחנן פלסנר, חה"כ אלכס מילר,פ/2029/18).
רוברט אילטוב: ב-23.6 שנת 2010 ההצעה אושרה בקריאה הטרומית ואנחנו מכינים אותה לקריאה ראשונה.
רוברט אילטוב: ראשון הדוברים – משרד המשפטים.
רוברט אילטוב: לפני כן – יציג המציע את הצעת החוק.
יריב לוין: ההצעה היא קצרה ואין צורך בהסבר מפורט.
יריב לוין: היא באה לתקן משהו שבעינינו הוא עיוות בהוראות החוק הקיים שהחריגו את הנושא של מפיקי התקליטים ממקבילהם בתחומים אחרים, דוגמת מוציאים לאור בתחום הספרות.
יריב לוין: צריך לזכור שהצעת החוק אינה קובעת הסדר שיש בו קביעה מי הוא המפיק של התקליט ומי הוא בעל הזכויות, אלא היא רק הופכת את נטל הריאה במקרה שמתקיים הליך משפטי באופן כזה שהחזקה תהיה שכאשר נכתב על גבי התקליט שאדם מפיק אותו – חזקה שהוא אכן המפיק שלו.
יריב לוין: נדמה לי שהדבר נכון גם בראיה כוללת, אם יש אדם שסבור שהוא זה אכן הפיק את התקליט אז טוב יעשה אם לא יאפשר שהטעיית הציבור תימשך אלא תהיה לו מוטיבציה לבוא ולתקן את העניין הזה מראש, וכמובן שהדבר יקל ויסייע בידיהם של המפיקים שלעתים קרובות הם אלה שמובילים את המהלך של תביעות במקרה של הפרות זכויות יוצרים, בעיקר בהעתקות וגניבות שלצערי הן דבר נפוץ.
יריב לוין: ההיגיון אומר שבמקרה כזה נכון הוא לא להטיל עליהם את נטל הראיה בנושא הזה אלא לקבוע חזקה שכמובן ניתנת לסתירה, אבל היא חזקה שאומרת שמי שרשום כמפיק הוא זה שהפיק את התקליט.
יריב לוין: זו מטרת ההצעה.
רוברט אילטוב: במה זה מתבטא היום?
יריב לוין: המשמעות היום היא שאם אתה הפקת תקליט ומישהו אחר כך העתיק, שיכפל, עשה שימוש בחומרים האלה תוך הפרת זכויות היוצרים, כאשר אתה מגיש תביעה אתה צריך לעבור שני שלבים – אתה צריך להוכיח שאתה המפיק ואתה בעל הזכויות, ובשלב השני אתה יכול להתדיין לגוף ההפרה, על הנזק וכל מה שקשור בזה, כאשר זה שונה ממצב שבו נמצאת הוצאה לאור של ספר שבמידה ואדם העתיק ספרים החזקה היא שההוצאה היא בעלת הזכויות על הספר והמשפט בעצם מתחיל מהנקודה שבה מי שהעתיק יכול לנסות לטעון שהיא לא בעלת זכויות, אבל אז הוא צריך להוכיח את זה, בדרך כלל הוא מתחיל מהנקודה שהדיון הוא לגופו של העניין – מה היתה ההפרה ומה היו הנזקים והמטרה היא להשוות את מצבם של מפיקי התקליטים למעמדם של בעלי ההוצאות לאור, במובן הזה שהשלב הזה שהמפיק נאלץ לעבור אותו היום מתייתר, כאשר מי שנטען כלפי שהוא הפר את הזכויות הוא זה שיצטרך להוכיח ולסתור את החזקה במידה ויש לו טענה שהמפיק אינו בעל הזכויות.
יריב לוין: זה השינוי, שהוא משליך בעיקרון על ההליך המשפטי עצמו אבל יש לו השלכה גם כמובן על ההתרעה מפני הפרה של זכויות, מכיוון שהתהליך של התביעה הוא יותר פשוט, במקרה הזה, ויש בו כדי לעודד את מי שמעורב בהפקת התקליט שמה שכתוב על גבי התקליט יהיה באמת מדויק ותואם את מצב הזכויות האמיתי, מרגע שלדבר הזה יש השלכה אם וכאשר תהיינה אחר כך תביעות.
רוברט אילטוב: חברת הכנסת ברקוביץ, יש לך מה להגיד?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא. אני מסכימה עם הנאמר.
אלכס מילר: גם אני מיוזמי החוק.
אלכס מילר: אין ספק שיש פה תיקון שהיה צריך להיעשות והתיקון הזה התפספס, כאשר חוק זכויות היוצרים נידון כאן בוועדה, בכנסת ה-17 והיה אחד מהסוגיות הגדולות כאן, בוועדת הכלכלה.
אלכס מילר: אני רק מבקש – אנחנו באמת צריכים, אמנם החוק הזה נותן מענה לנושא שאני ושותפיי כאן לחוק העלינו – רק צריך לתת את הדעת על כל מיני סייגים שבמידה ויעלו כאן בדיונים בוועדה – שעולם השטח של הפקות – יכול להיות שהגדרת "מפיק" , יש צורך  להרחיב אותה בצורה כזו שזה באמת ייתן מענה לנקודה שאנחנו רוצים להצביע עליה, ושזה לא יסבך את העניינים בסופו של דבר.
רוברט אילטוב: הגדרה ל "מפיק"?
אלכס מילר: אני גם הייתי מציע שכאשר ידברו כאן הנציגים של כל מיני גופים שקשורים לנושא שבאמת נחליט על הרציונאל שעומד מאחורי החוק, שבאמת מי שמפיק הוא זה שיקבל את ה - -
רוברט אילטוב: משרד המשפטים, הממשלה תומכת בחוק, או לא?
הווארד פולינר: בוועדת השרים הוחלט לתמוך בחוק בהסכמה ותיאום עם משרדי הממשלה הנוגעים לעניין.
רוברט אילטוב: שאלתי אם הממשלה מסכימה, לא מה הוחלט בוועדת השרים, כי אם אנחנו דנים היום זה כבר היה צריך להיות אחרי השלבים של הסכמות.
רוברט אילטוב: האם הוסכמו אתכם הדברים והאם אתם מסכימים – זו השאלה.
הווארד פולינר: בגדול – כן.
הווארד פולינר: יש לי כמה חששות שאני חושב שיש מקום לשפר את ההצעה.
הווארד פולינר: ואז אני אומר את היתרונות והחסרונות ונראה אם נוכל להגיע לשלב באמצע.
הווארד פולינר: ברשותך אני אתחיל עם כמה הערות על מה שנאמר עד עכשיו.
הווארד פולינר: אני אוכל לומר את החששות שלנו, קצת רקע על כל הנושא של מפיקי תקליטים.
הווארד פולינר: אל"ף, אין לי ספק שבעניין של להקל על אכיפה של החוק, גם במישור האזרחי וגם במישור הפלילי, התיקון יעזור.
הווארד פולינר: הוא יעזור כי זה הופך את נטל הראיות, וזה נוח יותר לבעלי הזכויות.
הווארד פולינר: יכול להיות שמהצד השני זה מקשה קצת.
הווארד פולינר: אבל אנחנו צריכים להסתכל על כל דבר באיזונים ולמי יש גישה קלה יותר לראיות.
הווארד פולינר: לגבי החוק הנוכחי, למה החרגנו מפיקי תקליטים, ממה שמופיע בחוק הקיים וגם בחוק הקודם זה נובע זה נובע מאמנת ברן.
הווארד פולינר: המדינה היתה מחויבת לכתוב את מה שהיא קבעה כי זה מה שהאמנות הבינלאומיות קבעו.
הווארד פולינר: אין אמנה בינלאומית שקובעת חזקה כזו ביחס למפיקי תקליטים.
הווארד פולינר: האם מפיק תקליט יכול ליהנות מהעסקה הקיימת בחוק?
הווארד פולינר: מצאתי פסק דין אחד שטען שכן.
הווארד פולינר: אז יכול להיות שכבר יש פתרון, יכול להיות שלא.
הווארד פולינר: אני מתאר לעצמי שלא, אחרת לא היינו נמצאים כאן היום.
הווארד פולינר: אז לגבי שינוי נטל הראיות, אני אצביע על כמה בעיות, אבל לפני כן אני אתן קצת סקיצה להיבט המשפטי של מפיקי התקליטים, מי מעורב ומה קורה.
הווארד פולינר: אדם שמפיק את המאסטר של התקליט – מי שהולך לאולפן ומטביע את הצלילים של המבצעים על הפלסטיק הוא בעצם מייצר את המאסטר.
הווארד פולינר: על המאסטר הזה עושים עותקים שמפיצים לציבור, למכירה.
הווארד פולינר: למפיק יש זכות יוצרים במאסטר שלו.
רוברט אילטוב: ולהוצאה לאור, במקרה כזה, איזו זכות יש?
הווארד פולינר: אין לה את זכויות היוצרים במאסטר, אלא אם כן זה הועבר לה.
הווארד פולינר: אז הבעל הראשון של זכות היוצרים במאסטר הוא המפיק.
הווארד פולינר: יש לו זכויות בארץ אם יש לו את הזיקה לישראל, הנדרשת לפי החוק, שזה לדוגמה – או שהוא אזרח או תושב ישראלי, ומקום העסק שלו הוא בישראל, או, אם זה בא מחוץ לארץ אז יש הסכמים בינלאומיים שנותנים סוגים של הכרה של זכויות מחו"ל, כיוון שגם בזכויות של אזרחי ישראל מכירים שם.
הווארד פולינר: מה הזכויות שנובעות, אם למפיק יש זכות יוצרים במאסטר שלו, וגם בעותקים המאושרים של המאסטר שלו?
הווארד פולינר: יש לו מספר זכויות בלעדיות והעיקריות מהן זה הזכות למנוע מאחרים לשעתק את היצירה שלו ולמנוע מאחרים להשמיע בפומבי ובשידור את היצירה שלו.
הווארד פולינר: וגם הזכות של המפיק ניתנת להעברה, הוא יכול להעביר אותן למישהו אחר.
הווארד פולינר: אבל עניין הזיקה לישראל נקבע בעת הפקת המאסטר.
הווארד פולינר: עוד נחזור לזה.
הווארד פולינר: כדי להצליח בתביעה המפיק צריך להוכיח שהוא בעל התקליט, שיש לו את הזיקה לישראל – כדי לתת לו את הזכויות שהוא טוען שיש לו, ואז – יש שיעתוק לא מאושר או  - -פומבית או שידור לא מאושר.
הווארד פולינר: העסקה הזו – שניתנת לסתירה, באה להגיד מי הבעלים של זה.
הווארד פולינר: עד כמה שאני הבנתי את הצעת החוק זה לא קובע אם יש את הזיקה לישראל שצריכה להיות שם כדי לקבל את כל הזכויות, אלא רק מי הבעל של זכות היוצרים בתקליט בעת הנוכחית, או – בעת הגשת התביעה על הפרה.
הווארד פולינר: וגם, כדרך אגב, זה לא ברור לי בעולם של MP3 או קבצים דיגיטליים האם יש רלבנטיות לעניין הזה, כי אנחנו מדברים  על עניין של סימון על תקליטור או על אריזה של תקליטור ובימים שהתקליטור ייעלם מהעולם  אולי יהיו פתרונות אחרים, אני לא יודע.
הווארד פולינר: אז זו סקירה קצרה של החוק הנוכחי, ואני אצביע על כמה חששות שלנו.
הווארד פולינר: קיימנו התייעצויות עם הפדרציה לתקליטים וגם עם אקו"ם ואחרים, אנשים מעוניינים בעניין.
הווארד פולינר: אנחנו נשמע מהם מה העמדות שלהם אבל את החששות שלנו – אל"ף, שהעסקה לא נוגעת לעניין של האם יש זיקה לישראל או לא, שזה מוגבל רק לעניין של בעלות על התקליט  --
אתי בנדלר: זה לא חששות, אתה רק מציין את זה כעובדה –שהחזקה הזו לא מדברת על זיקה לישראל.
הווארד פולינר: כך אני מבין, ואני רוצה שזה יירשם, אז כולנו מסכימים שזה המצב.
יריב לוין: אבל השאלה – ההצעה שלכם שהחזקה כן תתייחס לזיקה לישראל, או שאתה אומר שזה נתון - - -
הווארד פולינר: לא, לא תתייחס לזיקה לישראל אלא רק לבעלות.
הווארד פולינר: אז אם זה מובן ממה שכתוב פה, יכול להיות.
הווארד פולינר: יכול להיות שצריך לשנות את הניסוח פה.
הווארד פולינר: אבל את העיקר – אני רוצה - - לא מתייחס לזיקה לישראל.
יריב לוין: זה בסדר, השאלה היא ניסוחית, לא בצד המהותי.
יריב לוין: הווארד פולינר:     	עכשיו אנחנו לא מתעסקים בצד הניסוחי.
יריב לוין: יש לנו עוד כמה בעיות והבאתי אתי דוגמאות.
יריב לוין: נדמה לי שבמרבית המקרים, מהסקר הלא ממצה שעשיתי ב- 1000 התקליטים שיש לי בבית - נדמה לי שבמרבית המקרים, מה שאני רואה על התקליט נראה לי שהוא נכון.
יריב לוין: ראיתי 10% מהמקרים  אולי שאולי יש בעיות, אז מהאוסף הזה שלי הבאתי כמה דוגמאות שאני יכול להראות.
יריב לוין: הראשון - יהודית רביץ – כתוב פה על ה- P, שזה הליקון – 1900.
יריב לוין: אני מתאר לעצמי שזה 1990.
יריב לוין: אבל כאן זה נראה לי שזה הופק בארץ, יש בעלות, יש זיקה – אני אומר שאפשר להסתמך על זה.
אתי בנדלר: זה רק טעות בהדפסה.
אתי בנדלר: מה שאתה רוצה להראות עכשיו זו לא בעיה עם עצם הבעיה של מי שנחזה להיות מפיק אלא שעלולות ליפול טעויות הדפסה.
הווארד פולינר: יש עוד שלוש דוגמאות – תקליט מחוץ לארץ,  דידו – שהופק בארצות הברית.
הווארד פולינר: אין ויכוח, על הדיסק עצמו יש P וכתוב – לאריסטו רקורדס.
הווארד פולינר: לדעתי גם כאן אין שאלה לגבי הבעלות.
הווארד פולינר: יש לי עוד אחד, ישן, שזה קט סטיבנס וזה מודפס בארץ על ידי הליקון.
הווארד פולינר: מה שקורה פה, יש את הסימן P לזכויות המפיק – יוניברסאל רקורדס, אבל כתוב, גם על גבי ה- insert של התקליט: produced by – ויש שם של איש מסוים – Paul Samuel Smith, האם זה קרדיט או אם הוא גם מפיק?
הווארד פולינר: יכול להיות שזה רק קרדיט, אבל אנחנו מתחילים לראות קצת בלבול – מי המפיק במצב כזה.
הווארד פולינר: גם כאן מודפס "הליקון" ואקו"ם, ולא אומרים מה התפקידים שלהם – אני מתאר לעצמי שהמדפיסים והמפיקים קיבלו את הרישיונות לישראל.
הווארד פולינר: אז זה מתחיל להסתבך עוד טיפה – הנה אוסף שמצאתי, אוסף הצרפתי – של שירים משנות ה-60 וה-70.
הווארד פולינר: כתוב על התקליט עצמו "הד ארצי" כמפיק,  וב- insert כתוב את הד ארצי כמפיק, פלוס המפיק המקורי.
הווארד פולינר: אז הנה דוגמה שיש שני מפיקים שמופיעים על האוסף והבעיות מתחילות בעיקר עם אוספים.
הווארד פולינר: אני  מתאר לעצמי שמה שהד ארצי טוענים פה שזו הפקה על אוסף, בחירת השירים לאוסף, ולא טוענים שהם הפיקו את המאסטר.
הווארד פולינר: ועניין הפקת המאסטר חשובה בעניין של הזיקה לישראל.
אתי בנדלר: מה שאתה אומר, בדוגמה האחרונה, שמי שרוצה לקבל הרשאת שימוש – לא יידע למי לפנות - -
הווארד פולינר: לא ברור למי הוא צריך לפנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יפנה לפדרציה, מה זאת אומרת?
הווארד פולינר: אני לא בטוח שהפדרציה מייצגת את המפיקים מחוץ לארץ.
הווארד פולינר: אז כיוון שיש שני מפיקים פה, אולי אני פונה למפיק מחו"ל, מקבל הרשאה שלו, ואז המפיק או המפיץ הישראלי תובע אותי – איזה הגנה יש לי?
הווארד פולינר: בתום לב פניתי למי שמופיע על גבי האריזה, והצעת החוק, דרך אגב, מתייחסת רק לסימונים על התקליט ולא על ה- insert.
הווארד פולינר: וקיבלתי הרשאה ממנו.
הווארד פולינר: שילמתי ואז יטענו שאני מפר.
הווארד פולינר: אולי מישהו עבד עלי?
הווארד פולינר: זה החלק של הבעייתיות.
הווארד פולינר: יכול להיות שנוכל להחריג מצב כאשר מופיע יותר משם אחד, או כאשר מדובר על אוספים.
הווארד פולינר: כדי לצמצם את הבלבול הפוטנציאלי שיש פה.
הווארד פולינר: ויש לי בסוף עוד דבר, שזה של הלהקה U2 ויש כאן עיבוד לפעוטות, בלי המילים, רק את המוזיקה- על התקליט וגם ב- inert כתוב: Copyright license RCS Music, Argentina, ו-  copyright performance rights – לגוף בשם BNE  בישראל, עם כתובת, ופקס, ואז – גם פה, יכול להיות שזה פיראטי לחלוטין, יכול להיות שזה מוסדר באמצאות רישיונות אבל עוד פעם, אנחנו מגיעים לעניין של הסתמכות על מה שכתוב פה, על יד מפר תם.
הווארד פולינר: אז יש, גם ממה ששמענו מגורמים שיכולים להציג את עצמם טוב ממני כנראה יש בעיות בין המפיק העצמאי הקטן מול המפיצים וכנראה יש בעיות, לפחות כך הם טוענים, והם יכולים להסביר את זה טוב ממני  - שהמפיץ מתיימר להיות מפיק, ואז יכול להיות שיש ויכוח בין המפיק המקורי לבין המפיק השני, וגם יש פסיקה לזה שאומרים שכיוון שהנטל הזה ניתן לסתירה, המפיק האמיתי יכול לתבוע את המפיק הלא אמיתי ולבקש ממנו פיצויים, ואם היתה לו התקשרות אתו כדי להפיץ לו את הדיסק ואז הוא רואה שהמפיץ כותב משהו שאינו נכון על הדיסק, אז יש את ההזדמנות לתבוע אותו מההתחלה.
ירמי קדושי: בהמשך לדברים שנאמרו כאן אנחנו מהפקות המזרח קודם כל מתנגדים לתיקון הזה של הסעיף מהטעמים האלה – הבעיה היום שלא תמיד בעלי המאסטרים של הדיסקים, במיוחד אצל אומנים פחות מוכרים או באומנים שלא מאוגדים - יש אומנים שמפיקים מכספם הפרטי להפיק שיר אחרי שיר.
ירמי קדושי: הם מעלים את זה לאתר האינטרנט, מעלים את זה לסלולאר, הם רוצים להרוויח כספים, לקבל את הכספים חזרה, הם מביאים את זה לחברת תקליטים, להפיק את הדיסק כדיסק.
ירמי קדושי: היצירות שנמצאות בדיסק, מי שמפיק אותם בפועל זה מי שהפיק אותם מבחינה כספית זה אותו אומן שיושב בפריפריה, במרכז או בכל מקום שהוא, שלקח את כספו הפרטי והשקיע בשירים האלה.
ירמי קדושי: התקליט זה בסך הכל תקליט שבא לקדם אותו ולהפיץ אותו - -
רוברט אילטוב: כשהוא בא עם אותם השירים הוא לא מעגן את זה בחוזה?
ירמי קדושי: אז לא תמיד אותם אומנים יודעים להכין חוזים כמו שצריך, ולא תמיד יש להם גיבוי משפטי לעניין הזה, אבל אני בא להגיד פה – אני לא רוצה שהחוק הזה יפרש את זה בצורה כזו שהחזקה, אם רשום בדיסק שם של מפיק תקליט כלשהו, אם זה רשום אולי בצורה מוטעית או שקרית, שזה יביא למצב גורף שאותו בעל תקליטים הוא בעל הזכויות לכל עניין.
ירמי קדושי: היום אנחנו בעידן אחר, של אינטרנט וסלולאר.
ירמי קדושי: היום התקליטים זה לא הדבר העיקרי - -
רוברט אילטוב: לכן הם גם לא חייבים לבוא למפיקים, אבל אם הם הגיעו למפיקים, הם צריכים להגן על עצמם בחוזים.
רוברט אילטוב: אם הם לא יודעים לעשות את זה אז - -
ירמי קדושי: אוקיי, אבל יש אומנים שמפרסמים את הדיסקים, אין להם שליטה בעניין הזה של מה שרשום בדיסקים.
ירמי קדושי: מי שכותב את הדיסקים ואת הכל – בדרך כלל זה חברות התקליטים, על פי שיקול דעתן העצמי, אין לאף אחד אפשרות - - אני לא מאמין שאומן, לפעמים זה נער צעיר שרוצה להתפרסם תמיד יש לו גיבוי שלם לבוא לחברת תקליטים ולטעון – למה כתבתם כך ולא אחרת.
ירמי קדושי: לפעמים גם מסבירים להם את זה בצורה כזו שרושמים את זה מטעמים של לוגו וכן הלאה.
רוברט אילטוב: איך אתה מציע, במקרה הזה, לחברות התקליטים לפעול?
רוברט אילטוב: מה אתה רוצה, ג'ונגל פה?
ירמי קדושי: אני לא רוצה ג'ונגל אבל אם היום מעלים תוכן ל- VOD  ולסלולאר, מורידים את זה משם ומזייפים.
ירמי קדושי: אז זה לא חזקה?
ירמי קדושי: זה גם יכול להיות חזקה.
ירמי קדושי: אם מישהו כתב באתר האינטרנט שלו אז זה גם יכול להיות חזקה.
ירמי קדושי: אני לא מציע שיהיו פה עכשיו מיליון חזקות  ולהתערב בשיקול דעתו של בית משפט.
ירמי קדושי: בשביל זה יש בית משפט.
ירמי קדושי: אפשר להגיע לבית משפט עם הסכמים ולהוכיח אחרת.
ירמי קדושי: אני מציע שאם באמת רוצים, בתום לב, אני מבין, להגן על חברות התקליטים מזיופים של תקליטים, אז שידברו רק על התקליט ועל הפצה של התקליט עצמו כחזקה, זאת אומרת, על הזכויות שלהם במאסטר שנקרא תקליט, לא ביצירות שמופיעות בתוך התקליטים.
ירמי קדושי: זה לא הגיוני שיהיה להם באופן גורף – גם אם מחר יוכלו להוריד שירים מהסלולאר מאותו אומן שהפיץ תקליט אצלם, מחר או מחרתיים הם יוכלו להוריד גם מאתר האינטרנט שלו.
ירמי קדושי: יש היום לאקו"ם הסכמים עם YOUTUBE אז מעלים את זה לשם, אז למי מגיעות הזכויות של כל העניין הזה?
ירמי קדושי: אולי אותו אומן רוצה לקדם את עצמו ב- YOUTUBE, ורוצה לקבל הופעות?
ירמי קדושי: אז לא הגיוני שאותו אומן ייקח כסף מהוריו, מחסכונותיו, ישקיע בעצמו ואחרי זה הוא יהיה נתון לסנקציות מצד חברות התקליטים לגבי זה שהוא לא יוכל לפעול עם השיר שהוא השקיע בו בעצמו את כספו.
רוברט אילטוב: אתה רוצה להגיד לי שהם ללא רשות יכולים לקחת את היצירה שלו ולהגיד שזה שלהם?
ירמי קדושי: הם יכולים לרשום, ויש מקרים כאלה, ומקרים רבים כאלה, שפשוט רושמים שם – הפקה והפצה של אותו - -
רוברט אילטוב: אז זו פשוט גניבה, ואנשים יכולים להגיש תלונות.
ירמי קדושי: אבל הנקודה פה היא ההתערבות בשיקול דעתו של בית המשפט.
ירמי קדושי: יש חוזים, יש הסכמים, לפעמים בהסכמים, לא תמיד הסלולאר מיוצג על ידי אותו מצב.
ירמי קדושי: יש היום VOD, יש היום אתרי אינטרנט של הסלולאר שמעלים דיסקים שלמים, ומי שמעלה אותם לפעמים זה לא חברות התקליטים, זה האומנים עצמם שאספו את היצירות שלהם.
ירמי קדושי: אז מה, זו לא חזקה?
ירמי קדושי: התקליט יצא שם.
ירמי קדושי: אחר כך בא המפיץ, לקח את התקליט והפיץ אותו.
יריב לוין: אני רוצה לומר לך שאם האומן מעלה את הדיסק שהופק על ידי חברת התקליטים שלא על דעתה - -
ירמי קדושי: לא, הופק על ידו.
ירמי קדושי: לא הופק על ידי חברת התקליטים.
ירמי קדושי: הופק על ידו, בכסף.
ירמי קדושי: יש הבדל בין תקליט ובין השירים בתוך התקליט.
ירמי קדושי: השירים בתוך התקליט זה היצירות והפרנסה של אותו אומן.
יריב לוין: אם יש לו זכויות – שיהיו כתובות.
ירמי קדושי: אבל הוא לא יכול לשלוט בזה כי מי שמדפיס את זה זה חברות התקליטים.
אתי בנדלר: כשאתה מדבר על מקרים רבים שפנו אליה כחברת הפצה שמציגה את עצמה גם כחברה מפיקה– איזה נתונים אתה יכול המציא לוועדה?
ירמי קדושי: במיוחד בשוק הזמר הים תיכוני מזרחי יש הרבה מקרים כאלו, ומקרים שאנחנו מכירים אותם מקרוב.
ירמי קדושי: היום, רוב המוזיקה היום, בעבר – אולי פחות, אבל היום רוב המוזיקה מופקת על ידי כך ויכולים גם להעיד פה חלק מהאנשים, האומן עושה שיר אחרי שיר.
אתי בנדלר: אני מניחה שהחברה תטען שהיא כן המפיקה של התקליט.
אתי בנדלר: זאת אומרת, יכולים להיות חילוקי דעות עובדתיים ביניכם.
אתי בנדלר: האם הוגשו תלונות למשטרה?
אתי בנדלר: האם הוגשו תביעות משפטיות כדי לבסס את הטענה שלך שיש מקרים רבים שחברה מציגה את עצמה כמפיקה למרות שהיא לא?
ירמי קדושי: כו, יש לפעמים מחלוקות בענייני הסלולאר, שלפעמים- ואני ראיתי את זה מקרוב, שאומנים מעלים את השירים שלהם, אחרי זה מפיקים מכספם קליפ על השיר, מעלים את השיר לסלולאר ותקליט, ולאחר שהשיר התפרסם והאומן הזה קידם את השיר, אסף אוסף של שירים ונתן את זה לחברת תקליטים, בתום לב, או לא בתום לבב, אותה חברת תקליטים כתבה שם, במותג שלהם, כהפקה והפצה, ובסוף בא פה המחוקק ונותן גיבוי לצד אחד ולא לצד שני.
ירמי קדושי: אז מי ייצג פה את האומנים שלא יכולים לבוא לכנסת, ולא יכולים לדבר על הדברים האלה?
ירמי קדושי: הם לא יכולים לבוא ולטעון את זה, אין להם פה עורכי דין, הם לא מבינים במשפטים ולא מבינים בדברים האלה לטעון אחרת.
ירמי קדושי: הרבה פעמים קורה שמגיעים לחברות הסלולאר והן טוענות באופן מסוים שמי שהעלה את השיר, כי מבחינתם, מי שהעלה את השיר לפני שנה או שנתיים זה  האומן והוא בעל הזכויות, כי באמת הוא בעל הזכויות בעניין הזה.
ירמי קדושי: היום אתם נותנים גיבוי לחברות התקליטים לקחת את פרנסתם של אותם אומנים שמשקיעים מכספם.
ירמי קדושי: לא מספיק שהם לא מקבלים תמיד כסף או תמורה.
אורלי פרוינד מיה: אני יועצת משפטית של אקו"ם, ואנחנו רוצים להביע את עמדתנו בעיקר בשם יוצרים שהם חברים באקו"ם, אמנם על זכויות אחרות, אבל פעמים רבות הם גם מבצעים ולכן הם מפיקים באופן עצמאי תקליטים של עצמם, במקרה שהם פועלים באופן עצמאי ומפיקים באופן עצמאי, הם בעצם בעלי המאסטר, בעלי זכויות היוצרים בתקליט.
אורלי פרוינד מיה: מהניסיון שלנו אנחנו יודעים שאותם יוצרים מבצעים אין להם את היכולת להפיץ את התקליטים האלה בשוק.
אורלי פרוינד מיה: הם תמיד נזקקים תמיד לחברת תקליטים, חברת הפצה שתבוא ותשווק את התקליט.
אורלי פרוינד מיה: ופה, בעצם, נוצרת הבעיה - -
רוברט אילטוב: למה נוצרת בעיה?
רוברט אילטוב: הם הרי רוצים שירות של חברה מסוימת שתקדם אותם או תשקיע בהם.
רוברט אילטוב: אם נוצרת בעיה – שלא יצרו אתם קשר.
אורלי פרוינד מיה: לא, אני אסביר.
אורלי פרוינד מיה: היוצרים לא מבקשים שהחברה תשקיע בהם.
אורלי פרוינד מיה: הדבר היחיד שהיא נותנת זה שירותי הפצה.
אורלי פרוינד מיה: זה עולה כסף - -
רוברט אילטוב: רוצים – תקנו, לא רוצים – אל תקנו.
רוברט אילטוב: זה שוק חופשי.
אתי בנדלר: לא, הם רוצים לקנות שירותי הפצה, ואין כאן בעיה.
אתי בנדלר: מה שמנסים לומר כאן זה שחברה שנשכרה או שנרכשו השירותים שלה לצורך שירותי הפצה בלבד, מציגה את עצמה לאחר מכן כמפיקה.
אורלי פרוינד מיה: ואני אתן דוגמאות.
אורלי פרוינד מיה: גם בדיקה שערכתי, וגם אנחנו יודעים שזה המצב בשוק - פעמים רבות, מה שמופיע על גבי התקליטור הוא לא בעל זכויות היוצרים בתקליט, ואני אתן כמה דוגמאות.
אורלי פרוינד מיה: למשל – הבאתי DVD  אבל יש לי גם CD כזה שיוצא בשוק של יובל המבולבל.
אורלי פרוינד מיה: הבוקר גם היתה לי אתו שיחה.
אורלי פרוינד מיה: הוא, ברוב המקרים כשהוא מוציא דיסקים לשוק - - ותכף תבינו למה זה מאד מבלבל, גם על גבי הדיסק.