GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, צריך להחזיר את הפיקוח לממשלה, למשרד התשתיות, באישור של מחירי המים.
חמד עמאר: כשנושא המים היה בעיריות ובמועצות, הם ידעו גם את הרגש של התושבים.
חמד עמאר: תושב חלש, שאין לו מה לאכול, לא היו מנתקים אותו מהמים.
חמד עמאר: היום תאגידי המים לא בודקים את זה.
חמד עמאר: אין לה הרגש הזה.
חמד עמאר: היא עובדת מקצועית.
חמד עמאר: אנשים שאין להם מה לאכול בבית, אתם באים, הם לא שילמו – מנתקים אותם מהמים.
כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת זאב בילסקי, שהיה ראש עיריית רעננה, שזו אחת הערים הבודדות שעוד לפני התאגידים, גם אנשי רשות המים אומרים שהיא התנהלה בצורה מופתית בעניין משק המים.
זאב בילסקי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, אז בוא נדבר 60 שניות על רעננה.
זאב בילסקי: תן לי אדם אחד בחדר הזה שיגיד לי שצריך היה להקים תאגיד ברעננה.
יעקב אדרי: חד-משמעית לא.
זאב בילסקי: מכיוון שאף אחד לא קם, אני אמשיך.
זאב בילסקי: אני הצעתי הצעת חוק שחודשים מתגלגלת, ואתמול בלילה שיגעו אותי, ויוסי מהשלטון המקומי הכריע את הכף בסופו של דבר, כי רציתי להביא את זה היום- - -
כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שקיבלת החלטה נכונה.
זאב בילסקי: אני לא בטוח.
זאב בילסקי: הצעת החוק אומרת שאיפה שצריך להקים תאגידים, יקימו, ואיפה שלא, לא יקימו.
זאב בילסקי: מה עשו פה ממשלות ישראל – לא שמו לב לכל תהליך החקיקה, מה קורה עם זה, והחליטו להקים גורף בכל המדינה תאגידי מים.
זאב בילסקי: הכוונה של ישראל, שהוא אדם נבון, הוא אומר: באמת לא צריך 50 אלא חמישה, אבל מה אני יכול לעשות לך, ישראל – תזמין אותי, אני אתן לך נאום של שעה על השלטון המקומי.
זאב בילסקי: לא מצליחים לאחד שום דבר במדינת ישראל.
זאב בילסקי: אז אתה תאחד את תאגידי המים?
זאב בילסקי: אתה תיקח לרעננה, הרצליה, כפר סבא, הוד השרון תאגיד אחד?
זאב בילסקי: מה עשיתם פה - הקמתם תאגידים במקומות שלא צריך, הגדרתם את התקורות.
זאב בילסקי: השאלה היא מהותית - מה הקשר בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי.
זאב בילסקי: מחר יהיו בעיות בחינוך – נפריט את החינוך.
זאב בילסקי: נקים תאגיד לחינוך.
זאב בילסקי: אם אתה רוצה לפתור, יכולת בקלות רבה להגיד לרשות המקומית: אל"ף, חשבון סגור למים, בי"ת, אני רוצה מינימום של השקעות, גימ"ל, אני רוצה פחת מסוים, ותבחן אותו.
זאב בילסקי: הלוא כבר ראשי ערים הלכו כמעט לבית סוהר על ביוב.
זאב בילסקי: אמרו לו: אסור להזמין ביוב, נעשה לך זה.
זאב בילסקי: לראשי ערים יש גם חבןת אישית: עשית משהו לא בסדר - אתה משלם מהכיס שלך.
זאב בילסקי: יש היום ראשי ערים שמשלמים.
זאב בילסקי: יש כל כך הרבה סנקציות על רשויות מקומיות במקום להקים להם תאגיד.
זאב בילסקי: יש גם העניין של החמלה והשכל הישר.
זאב בילסקי: אני מטפל עכשיו בבת ים, ניצולי שואה בני 93, נפל עליהם חשבון של 30 אלף שקל, כי היה להם חור בצינור, מתחת לרצפה, ירד ישר לביוב.
זאב בילסקי: קיבלו חשבון של 30 אלף שקל – שני ניצולי שואה.
זאב בילסקי: פנו אליי, צלצלתי לשלומי, לראש העיר.
זאב בילסקי: אומר לי: מה אני יכול לעשות?
זאב בילסקי: חכה, תשיגי לי את יושב-ראש התאגיד.
זאב בילסקי: אומר: שלומי, אתמול התאגיד דן בעניין, אין מה לעשות, הורדנו להם, שישלמו 12 אלף שקל.
זאב בילסקי: נגמר.
זאב בילסקי: עכשיו אני צריך להתקשר לישראל, אז אמרתי לשלומי: נתחלק אנחנו חצי-חצי.
זאב בילסקי: אני אתן לאדם בן 93 שלא על עוול בכפו זרם לו המים?
זאב בילסקי: כשהייתי בעירייה, ידעתי למצוא את הפתרון לזה.
זאב בילסקי: אנחנו עכשיו הולכים, ולאט-לאט מפריטים את המוצר הכי בסיסי בחיים שלנו.
זאב בילסקי: אתמול הייתי בוועדה של אורי מקלב לתלונות האזרח.
זאב בילסקי: סיפרה אשה שהיא לא מתקלחת כבר מהפחד של המים - אשה ניצולת שואה.
זאב בילסקי: מה שאני מבקש, וישראל, ידידי הטוב, מפקדי, חייבים להפסיק את הטירוף הזה של הקמה של תאגידים על כל דבר.
זאב בילסקי: צריך להחזיר את זה לשלטון המקומי.
זאב בילסקי: כשהייתי ראש עיריית רעננה שלחנו חשבון אחד: למעלה היה כתוב: ארנונה, ולמטה – מים.
זאב בילסקי: בול אחד, חשבון אחד.
זאב בילסקי: 30 אלף נישומים ברעננה.
זאב בילסקי: בול עולה כ-1.70 שקל, נעשה 2 שקלים לצורך החישוב, להפיק את זה, עוד 2 שקלים – 4 שקלים.
זאב בילסקי: כל חודשיים שלחנו בבת אחת 30 אלף, כפול ארבעה שקלים, זה 120 אלף שקל, כפול שש פעמים זה 720 אלף שקל.
זאב בילסקי: היום אנחנו עושים את זה פעמיים.
זאב בילסקי: במדינת ישראל יש שלושה-ארבעה מיליון נישומים.
זאב בילסקי: רק הבולים שאתם הכנסתם את כולנו עם התאגידים האלה, כבר זה עשרות-מיליונים בשנה, עוד לא הגענו לא לתאגיד ולא לכפילות.
זאב בילסקי: אני פונה אליכם בשם השכל הישר, ולכן בשיחות שהיו לי אתמול בלילה עם אנשי ראש הממשלה, עם אנשי הקואליציה, אולי כי אני אדם אופטימי מטבעי, אני מאמין בטוב, וביקשו ממני לדחות- - -
כרמל שאמה-הכהן: לא הפסדת כלום.
זאב בילסקי: ודאי שהפסדתי.
זאב בילסקי: אנחנו תכננו היום להביא את זה להצבעה שמית במליאה, ורציתי להסתכל בעיניים של כל חברי הכנסת.
כרמל שאמה-הכהן: אז בשבוע הבא.
יעקב אדרי: לא יהיה בשבוע הבא.
יעקב אדרי: גם ממני ביקשו לדחות.
יעקב אדרי: עד היום אין כלום.
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לחדד נקודה – האם הרעיון שאפשר להקים פרמטרים, שאתם תקבעו אותם, שרשות שתעמוד בה תהיה משוחררת ממשטר תאגידי ותפוקח, כל עוד היא עומדת באותם פרמטרים, האם זה יכול לבוא בחשבון?
יוסי נשרי: זה היום יושב על שולחן הוועדה של ראש הממשלה.
כרמל שאמה-הכהן: אני יודע שהמחוקק צריך לעשות את זה, אבל האם זה בכלל מעשי?
אורי שני: אפשר.
אורי שני: המשמעות של זה, קודם כל, בתור מי שמתעסק ברגולציה ארבע שנים, זה אומר שאנשים שונים במדינת ישראל יהיו מראש – מוצר יסודי מטעם הממשלה – יהיו במערכת כללים שונה.
כרמל שאמה-הכהן: אולי אותם תושבים סוף-סוף ישימו לב, ויגידו: אנחנו משוחררים מתאגיד, כלומר ראש העיר אצלנו והעירייה מתנהלת טוב, ייתנו הערכה לראש עיר כזה, ועיר שכנה, יגידו: אנחנו תקועים בתאגיד, אולי משלמים טיפה יותר, נבוא בחשבון פוליטי עם- - -
יעקב אדרי: היום לא משלמים אותו דבר.
יוסי נשרי: כי ברשות אחרת לא משלמים.
אורי שני: היום משלמים אותו דבר בדיוק על המים.
אורי שני: יש פער בטיפול בביוב, כי בערים שלא התאגדו, הטיפול בביוב נשאר בעיר.
אורי שני: אם יש פערים בתשלום, הם פערים שנובעים מהביוב, ואיפה שיש פערים כאלה, זה לא לטובה, כי אם מישהו משלם פחות, זה אומר שהביוב שלו לא מטופל כמו שצריך.
יוסי נשרי: היום אתם יכולים להשתמש ולפעול בשלטון המקומי, ברשויות המקומיות, בשטחים הציבוריים, בתי ספר, גני ילדים?
יוסי נשרי: אתה יכול לפעול?
יוסי נשרי: הוא לא יכול.
יוסי נשרי: אני משלם כמעט 14 שקל, אבל שירות אני לא מקבל ממנו.
יוסי נשרי: כלומר התאגיד שלי קיבל ממנו.
כרמל שאמה-הכהן: זה נושא אחר.
כרמל שאמה-הכהן: זה נושא שיש עליו קונצנזוס.
יוסי נשרי: פיזית הם לא מטפלים.
אורי שני: אני רוצה לומר לחבר הכנסת בילסקי – חוץ מהעובדה שאזרחים במדינה יחיו במוצרים בסיסיים שהמדינה מספקת תחת חוקים אחרים, תהיה עוד בעיה, שאתה יודע כמוני, שכמו שאתה תיתן לי הרצאה של שעה וחצי, למה רשויות לא זה – למרות ש-50 תאגידים של היום מייצגים 185 רשויות שהיו קודם.
יצחק וקנין: המנטרה הזאת שאתם חוזרים פה, אני בין הוותיקים פה שזוכר את החקיקה.
יצחק וקנין: אז אמרתי כבר שהשלטון המקומי נרדם בשמירה, כי הם לא קראו את המפה.
יצחק וקנין: אתם חוזרים על זה.
יצחק וקנין: אנחנו מצפים ל-19 תאגידים.
יצחק וקנין: ברגע שסגרת תאגיד ברעננה, למשל, בהרצליה, האם כמות העובדים שצריכים לתת את השירות, הקטנתם אותה?
יצחק וקנין: מה זאת אומרת, 19 במקום 50?
יצחק וקנין: אותם עובדים שעובדים ביום-יום צריכים לתת את השירות.
יצחק וקנין: אז המנכ"ל אולי והדובר לא יהיו.
יצחק וקנין: מה אתם עובדים עלינו כל הזמן?
ישראל עינב: זה 150 מיליון שקל.
יצחק וקנין: אז כנראה שהשכר שאתם נותנים הוא גבוה מאוד.
יצחק וקנין: זה לא משנה, 50 או 19 - המנגנון הוא מנגנון.
אורי שני: חבר הכנסת בילסקי הסכים אתי, וראש העיר בילסקי הסכים אתי - זה תואר כבוד לעולם; כולם פה יודעים שעיר שתחזור – יש תהליכים שאינם הפיכים.
אורי שני: עם כל הכבוד לרעננה, ואנחנו יודעים למה היא עיר כל כך מוצלחת, זה יכול להשתנות.
קריאה: אז תכניס אותו לתאגיד.
אורי שני: נכון, ולעשות את השינוי הזה יהיה מאוד לא פשוט; לא יותר קל מאשר לאחד שתי ערים יחד.
אורי שני: אנחנו צריכים להחליט באומץ על תהליך נכון.
אורי שני: אני רוצה להגיד דבר שלטעמי, הוא העיקר – אמרתי את זה גם בישיבה האחרונה של הצוות עם ראשי הערים.
אורי שני: יש לנו ולראשי העיר תפקיד מאוד אחראי – אנחנו צריכים להגיע למצב שבו התאגיד והעיר יעבדו בהרמוניה.
אורי שני: אם לא נגיע לזה, האזרח ייפגע.
אורי שני: התפקיד שמוטל עלינו היום הוא לבנות את המנגנון הנכון, שמצד אחד, יאפשר את הדבר החיוני לחלוטין – אין ספק שאם לוקחים את כל הכסף שמקבלים ממים, ומשקיעים אותו בתשתיות מים, זה ישפר את מצב המים.
יוסי נשרי: אתה לא לוקח הכול מהמים; יש לו גם היטל פיתוח 40 אחוז, שהעירייה היתה מקבלת קודם לנושא של פיתוח - 40 אחוז היום עובר לתאגיד.
יוסי נשרי: זה לא רק מהמים.
יוסי נשרי: הוא שכח לומר לך את הנוסחה הזאת: 40 אחוז מהיטלי הפיתוח הולך לתאגיד – לא לרשות המקומית בכלל.
יוסי נשרי: גם את זה לקחו.
יוסי נשרי: נכון?
אורי שני: אני אומר את האמת תמיד.
יוסי נשרי: אין לי אתך ויכוח.
יוסי נשרי: אתה אדם הגון, ישר, והלוואי היית ממשיך.
יוסי נשרי: לצערי, אתה עוזב בסוף החודש.
אורי שני: קודם כל, ברור ש-50 תאגידים על 185 רשויות שלא העלו את המחירים, אבל עצם העובדה, ואין ספק שצריך- - בחינוך.
אורי שני: לקחו כסף שקודם שימש למטרה טובה, והיום משמש למטרה טובה אחרת.
אורי שני: למטרה הטובה הראשונה נשאר חור.
אורי שני: למשק המים, אין ספק, זה שכל הכסף מופנה בצורה מסודרת ומאורגנת לטובת משק המים, אין ספק שזה ישפר את מצב משק המים.
אורי שני: אין ספק שככל שהתאגידים יהיו יותר גדולים, השירות יהיה טוב יותר.
אורי שני: אני מקבל את מה שאמר חבר הכנסת אמנון כהן – בתקופתי לפחות אין כוונה להפריט.
אורי שני: אני גם לא רואה שום מהלכים בכיוון של הפרטה, ואפילו אנחנו דואגים לכך שלא יהיו.
אורי שני: לטעמי, להפריט את תאגידי המים היום זה מהלך לא נכון, ולכן צריך לדאוג שזה לא יקרה.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: אני לא חברה בוועדת הכלכלה, אבל הכעס בשטח כל כך גדול, עם גל ההתייקרויות, ובמיוחד של מים, וכל כך הרבה שאלות.
מרינה סולודקין: גם פונים אליי, והתאגידים הם לא כתובת לתלונות של הציבור.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר, שיש לנו רפורמות לא מוצלחות, כמו רפורמת ויסקונסין.
מרינה סולודקין: אתם מאוד דומים לוויסקונסין: מקימים מישהו בין לבין, כמו תאגידי מים, יש התייקרות של מים, אין שירות, והשקעה בתשתיות – מים זה משאב אסטרטגי.
מרינה סולודקין: השקעה בתשתיות זה לא רק אתם; זה מדינה, כי בלי מים אי-אפשר.
מרינה סולודקין: מי עושה את זה טוב יותר, רשויות מקומיות או מישהו אחר, אנחנו עדיין לא רואים שאתם טובים בזה.
מרינה סולודקין: יש לי דאגה רבה, כי אנחנו עם איציק וקנין שנים בכנסת, ויודעים שמאוד קשה להפוך רפורמה לא מוצלחת למצב הקודם, וכל הניסיונות להקים ועדה מקצועית, יש לנו ספקות.
דוד קוכמייסטר: אני מנכ"ל חברת הגיחון, וגם יו"ר הפורום של התאגידים.
דוד קוכמייסטר: נכון לכרגע פעילים אצלנו, זו קבוצה מקצועית לא פוליטית, 33 תאגידים, שנותנים שירות לבערך מחצית מהאוכלוסייה העירונית, ובתוכם כ-120 רשויות, כי חלק מהתאגידים האלה כבר נותנים שירות לכמה רשויות.
דוד קוכמייסטר: שמתי פה על המסך data base, שכולל את כל 33 התאגידים, שאנו יודעים עליהם, והנתונים, כל מי שרוצה להשתמש, ישתמש ויבדוק.
כרמל שאמה-הכהן: נשמח שתשלח לנו לוועדה.
דוד קוכמייסטר: תקבלו את זה ממני מסודר.
דוד קוכמייסטר: שימו לב – יש פה פחת מים טרם התאגיד ופחת מים ב-2010- - -
קריאה: תגידו את האמת.
קריאה: הוא מגן על המשרה שלו.
דוד קוכמייסטר: אני גם מגן על המשרה שלי.
יצחק וקנין: תסביר לי מבחינה הגיונית, נגיד שהיום הקמת תאגיד ברשות מסוימת, והיה פחת של 20 אחוז.
יצחק וקנין: הרי הפחתים זה נזילה בצנרת או דברים שזה לא עובד דרך השעון.
יצחק וקנין: איך אתה פתאום הורדת את הפחת?
דוד קוכמייסטר: זורקים פה כל מיני נתונים לאוויר.
דוד קוכמייסטר: יש פה בדיון הזה שני דיונים מקבילים: יש דיון אחד על גובה תעריף המים, ויש דיון שני, האם התאגידים פעילים או לא פעילים.
דוד קוכמייסטר: בטבלה הזאת רואים שלושה דברים: שאם היקף ההשקעות בתאגיד גדלו, כלומר החליפו צנרת, תיקנו צנרת – זה לא קוסמות, אבל השקיעו יותר כסף בצנרת, ממילא יש פחות נזילות, ואם כך, פחת המים יירד.
דוד קוכמייסטר: כל הסיפור על שעון אזורי ועלויות מדידה ודברים כאלה – אפשר לבדוק את זה בספרים אחד לאחד, ולראות שאיפה שעושים עבודה הנדסית, פיזית, שעולה כסף, ועושים את הפעולות האלה, פחת המים יורד.
דוד קוכמייסטר: שאל חבר הכנסת נחמן שי, אם חסכנו או לא.
דוד קוכמייסטר: התשובה נמצאת פה.
אמנון כהן: ברמת השרון הפחת גדל פי שניים.
דוד קוכמייסטר: יש בהחלט מקומות כאלה.
ישראל עינב: בכל עיר, לצערי, שהתאגיד נכנס, הדיווח הקודם של הרשות לגבי פחת המים היה לא מדויק.
יוסי נשרי: מה שהוא אומר פה עכשיו - הוא יהיה צפוי לתביעת דיבה.
יוסי נשרי: אמר את זה חבר הכנסת המכובד שהיה ראש עיר, שגוף מבוקר שלנו, שהוא גוף סעד, של אנשים מוגבלים, לא משלם את המים, והעירייה לא עושה לו סנקציות – הוא נופל בתוך הפחת.
יוסי נשרי: הוא אלים נגדם.
יוסי נשרי: אנחנו לא אלימים נגד האזרחים.
יוסי נשרי: הוא כן.
יוסי נשרי: אין לו עיניים, אין לו רגש, אין לו נשמה בשום דבר.
יוסי נשרי: אנחנו נבחרנו על-ידי הציבור, ונשרת את הציבור, והתאגידים  האלה, נוציא עליהם גזר דין מוות.
יוסי נשרי: לא יעזור שום דבר – לא לו ולא למי שחוקק אותם.
יוסי נשרי: זה יהיה סוף התאגידים.
יוסי נשרי: חוצפה ממדרגה ראשונה, מה שהאיש אומר פה.
יוסי נשרי: הוא פעם ראה איש מוגבל בחיים שלו?
יוסי נשרי: הוא יודע מה זה בכלל?
יוסי נשרי: הוא מסלף את הנתונים, כי נוח לו.
יוסי נשרי: כמו שהוא קרא לנו עדר פרות, כך הוא מתייחס אלינו.
דוד קוכמייסטר: חברים, אל תגידו על הנתונים שעל המסך פה שהם לא נכונים, כי אפשר לבדוק אותם.
דוד קוכמייסטר: אני מתחייב להעביר אותם לבדיקתכם.
דוד קוכמייסטר: בטור הזה, זה פחת המים טרם הקמת התאגידים.
דוד קוכמייסטר: הממוצע של אותם 33 תאגידים, אותם 120 רשויות, היה 18 אחוז.
דוד קוכמייסטר: בצריכת המים של התאגיד 18 אחוז זה 66 מיליון קוב מים פחת.
דוד קוכמייסטר: אנחנו באותם תאגידים ב-2010 עשינו 40 מיליון פחת, כלומר חסכנו בוודאות יחסית לפחת המים 26 מיליון קוב, שזה חצי מתקן- - -
קריאה: הוספת אותם בחשבונות המשותפים.
דוד קוכמייסטר: לא הוספתי.
דוד קוכמייסטר: הטעיה של נתונים – פחת מים זה לא מה שהיה בחשבון וצרכן לא שילם.
דוד קוכמייסטר: אין ספק שבפחת המים הזה, הורדנו אותו, את כמויות ההשקעות הגדלנו, ויושב פה ידידי סאלח נאסר – הוא מנהל תאגיד של שבע רשויות, וצוות עובדיו, כולל חלק מעובדי הקו, לא כולם, הוא קטן באופן דרמטי.
יצחק וקנין: זה רשויות של מיעוטים?
יצחק וקנין: אז ברור לי לחלוטין.
יצחק וקנין: אל תפתחו את זה, זה לא יהיה טוב.
כרמל שאמה-הכהן: חברים, אני רוצה לסכם את הדיון.
דב חנין: אדוני, אני רשום.
כרמל שאמה-הכהן: יש עוד הרבה רשומים, לצערי.
יוסי נשרי: גם אנחנו ביקשנו לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: דיברתם.
יוסי נשרי: אנחנו חיים בשטח, אתה מזמין אותנו לפה, ולא נותן לנו לדבר.
כרמל שאמה-הכהן: אתה לא יכול להגיד שלא דיברת.
כרמל שאמה-הכהן: אפילו גזרת גזר דין מוות.
כרמל שאמה-הכהן: אפילו בבית המשפט העליון הסמוך אלינו לא עושים זאת.
כרמל שאמה-הכהן: קודם כל, ועדת הכלכלה תמתין למסקנות הוועדה המקצועית, שגם מר נשרי חבר בה, שהוקמה על-ידי ראש הממשלה.
כרמל שאמה-הכהן: עד לדיון הבא ובתוך כחודש, מאחר שאנחנו רואים מה השאלה המרכזית שתעמוד על סדר יומה של הכנסת, אנחנו נבקש גם ממרכז השלטון המקומי ונציגי הרשויות המקומיות וכן מהממונה על התאגידים של רשות המים והביוב להעביר לוועדה בכתב נתונים אותם נעביר לבדיקת מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ובהם נתונים על מחירים, הפחת והפרשי צריכה, כדי שמרכז המחקר יוכל לתת לחברי הכנסת, שישבו פה, לדעתי, קצת מבולבלים לאור הסתירה בנתונים, אולי מסקנות אובייקטיביות וסופיות, מה הכיוון הראוי, והאם יש באמת חיסכון שנתי של 600 מיליון ₪, כפי שהוצג בפנינו.
כרמל שאמה-הכהן: כמו כן, נבקש ממרכז המחקר וגם מכם להתייחס בנתונים שתעבירו לוועדה, שבאמצעותנו יועברו למרכז המידע והמחקר של הכנסת, את נושא המשטר הדואלי, שיש הצעת חוק שעומדת לקריאה טרומית במליאה, שבו שילוב של תאגידים בניהול מונציפלי היכן שרשויות מקומיות מוכיחות שהן יודעות לנהל את משק המים על-פי הפרמטרים המקצועיים שייקבעו על-ידי רשות המים – והכול, כמובן, בסמכות המקצועית ולא הפוליטית של רשות המים.
זאב בילסקי: וגם באישור של ועדת הכלכלה – הכנסתי את זה בחוק.
כרמל שאמה-הכהן: סביב הסיכום הזה כולנו יכולים להתאחד, וכנראה, ניפגש עוד בנושא הזה.
כרמל שאמה-הכהן: רבותיי, מאחר וחבר הכנסת טיבי מבושש לבוא, אנחנו נפתח את הדיון בלי ההצגה של היוזם.
כרמל שאמה-הכהן: הדיון הוא דיון מהיר שאושר בנשיאות הכנסת.
כרמל שאמה-הכהן: עניינו אספקת מים לכפרים אם אלחיראן ותל עראד.
כרמל שאמה-הכהן: בדברי ההסבר להצעה כתב היוזם, חבר הכנסת אחמד טיבי, סירוב מקורות לספק מים לכפרים בנגב אם אלחיראן ותל עראד הוא בלתי נסבל, ילדים נאלצים לשוטט כדי לחפש מים לשתייה.
כרמל שאמה-הכהן: מי רוצה להתייחס?
אל קעאן: אנחנו היינו לוקחים מנקודת מים, היינו לוקחים קו שהמרחק שלו בערך בין שבעה לשמונה ק"מ מהכפר שאנחנו נמצאים בו, מקורות נתנו לנו קו שהמרחק שלו, מאיפה שאנחנו גרים, בסביבות שמונה ק"מ.
אל קעאן: אנחנו לפני מספר שנים השקענו בקו מים, בצינור שעלה לנו 250,000 שקל לצינור הזה, כדי שיגיעו מים אלינו לבית.
אל קעאן: לאחר מכן, היינו מקבלים, בזמנו, שמונה קוב מים לשעה, עכשיו השמונה קוב לשעה, פתאום מקורות הורידו את זה לארבעה קוב, זה לא מספיק לשבט אבו אל קעאן שגרה ביתיר ולא יספיק לשבט אבו אל קעאן שגרה באם אלחיראן.
אל קעאן: בגלל שהורידו את המים לארבעה קוב, הצינור מרוב הלחצים ואין מים, זה בקושי מספיק לשבט אבו אל קעאן שגרה ביתיר.
אל קעאן: הצינור יתפוצץ, נהיה בו הרבה חבלות.
אל קעאן: אחרי שנהיו בו הרבה חבלות, עוד פעם הלכנו, משכנו צינור חדש ושמנו צינור חדש, ואז מקורות, שבט אבו אל קעאן, שהיא כאילו היא משלמת למקורות ואנחנו לוקחים דרכם, הם הלכו, הוסיפו לנו עד שמונה קוב לשעה.
אל קעאן: היה מים, הצינור הזה שמנו אותו על הכביש הראשי.
אל קעאן: על הכביש הראשי, נהיו בו הרבה חבלות.
אל קעאן: הגשנו תלונה פעם ראשונה למשטרה, פעם שנייה.
אל קעאן: בקיצור, המים, במקום שיגיעו אלינו, הולכים באוויר, אין מים.
אל קעאן: כי זה מרחק, אי-אפשר לשמור על הצינור הזה ואי-אפשר גם לקבור אותו באדמה, כדי שיהיה קו טוב.
אל קעאן: אנחנו לפני בערך חמישה חודשים, עוד פעם הצינור הזה כבר אין לו כוח למשוך מים אלינו.
אל קעאן: באנו אחרי כל התלונות האלה, באנו – אין צינור.
אל קעאן: קרעו את הצינור, חתכו את הצינור.
כרמל שאמה-הכהן: מי עושה את זה, את כל זה?
אל קעאן: אי-אפשר לדעת, אי-אפשר לדעת.
אל קעאן: הגשנו תלונות, זה הולך עם הכביש שמונה ק"מ.
כרמל שאמה-הכהן: למי יש אינטרס לפגוע בצינור מים שמוביל מים לאנשים?
אל קעאן: אנחנו לא יודעים.
אל קעאן: לא רוצים להגיד מי, אבל יש לכל מיני אנשים אינטרסים.
אל קעאן: כמו שיש אינטרס.
כרמל שאמה-הכהן: יש מישהו שמוכר לכם שם מים?
אל קעאן: לא.
כרמל שאמה-הכהן: אז מי יכול?
אל קעאן: אז אני אומר את זה.
קריאה: לעקור את היישוב.
כרמל שאמה-הכהן: לעקור את היישוב-?
כרמל שאמה-הכהן: אהה.
אל קעאן: בקיצור, יש כביש, אני אעבור לכביש.
אל קעאן: יש כביש שהוא שבעה ק"מ מהכביש הראשי של ערד, עד אלינו, כבר אנשים, חלק מתו וחלק עשו תאונות דרכים, מרוב שנהיו בו בורות.
אל קעאן: בגלל ניתוק שבעה ק"מ שני היישובים שגרים, אחרי שיקימו אותם, יעשו את הכביש טוב.
אל קעאן: היו כל שנה, הקרן הקיימת מתקנים את הכביש הזה ועושים אותו.
אל קעאן: היום כל בור, אפשר ליפול עם טרקטור לשם, כדי ששני היישובים האלה ייעקרו משם.
אל קעאן: קו החשמל, עשו סיבוב 30 ק"מ ליישובים לידינו, 30 ק"מ, לחוות בודד, ולא יעבור קו החשמל לידינו, אולי ניקח ממנו חשמל.
אל קעאן: זה אחד.
אל קעאן: נחזור לעניין של המים.
אל קעאן: העניין של המים, אנחנו כבר חמישה חודשים, אין לנו קו מים, אין לנו גם כסף עוד פעם להשקיע 250,000 שקל, אחרי כל מיני השקעות פה.
אל קעאן: יש פה נקודת מים, של חוות בודד שהיא רחוקה מאתנו 900 מטר בסך-הכל, נקודת מים של מקורות שם.
אל קעאן: אין לנו שום בעיה שמקורות יבואו, ייתנו לנו, אפילו אנחנו נקנה צינור, נשים את הצינור, נעביר את הצינור הזה עד נקודה מסוימת, תבוא מקורות, נשים שעון גם על חשבוננו, ומקורות תפקח על זה כל הזמן ואנחנו גם נשמור על הצינור הזה.
אל קעאן: לפחות 900 מטר, לא כמו שמונה קילומטר.
אל קעאן: אנחנו כבר שמונה חודשים, אין מים.
אל קעאן: בגלל הסיפור הזה, בן אחי, אבא שלו לא היה בבית, לקח טרקטור של שם, נסע עם הטרקטור, בבורות של הכביש הזה, נפל הטרקטור, ועכשיו הוא חולץ בנס, הוא נותר נכה.
קריאה: ארבעה חודשים עם מעיים בחוץ, ארבעה חודשים המעיים שלו בחוץ, עד עכשיו.
קריאה: יש סיכוי שלא יחזור בכלל.
אל קעאן: בן-אדם גר לידינו, חוות בודד אחד, יש לו צינור, ברז מים, חשמל, עד אליו.
אל קעאן: אנחנו בסך-הכל אזרחים נאמנים, מבקשים מים, לא מבקשים משהו אחר.
אל קעאן: ואם יהיה הסדר עם ממשלת ישראל, גם אין לנו בעיה.
אל קעאן: אבל בינתיים שיספקו לנו מים.
אל קעאן: אנשים, אין להם מים, אין לנו מים.
אל קעאן: באו חברי כנסת, ראו אותנו עם גלונים הולכים להביא מבורות מים.
אל קעאן: ואני מבקש מכל אחד שיבוא, יסתכל מה המצב שלנו.
אל קעאן: המצב שלנו מאוד קשה, אין איך לשטוף את הפנים של בן-אדם וזה לא כפר, זה משפחות גדולות נהיו שם.
כרמל שאמה-הכהן: מי מטעם המדינה?
דני לביא: אני מטעם רשות המים.
דני לביא: קודם כל, לפני שנתייחס באופן ספציפי לבעיה שלהם, אני רוצה להתייחס בגדול לאספקת מים לפזורה הבדואית.
דני לביא: למעשה, מדובר ביישובים או התיישבות שהיא לא חוקית, לא מתוכננת ולא מוסדרת ולכן בעצם למדינה אין חובה להביא להם את המים לברזים בבית.
דני לביא: אלא לספק להם נגישות למים, מדובר במוצר הומניטארי, צריך לתת להם נגישות למים.
דני לביא: הצנרת שהאדון מדבר עליה, היא לא צנרת של המדינה.
אחמד טיבי: אני קוטע אותך, אני מתנצל, אדוני היושב-ראש, כי ניהלתי ישיבה בנוכחות שרה חשובה במדינת ישראל.
אחמד טיבי: לכן, נאלצתי להתעכב.
כרמל שאמה-הכהן: התחלנו את הדיון בהעדרך, כי כבר לא היה נעים להמתין עוד.
דני לביא: אני אמשיך.
דני לביא: הצנרת שהאדון מדבר עליה, זה צנרת שהם הניחו, זה צנרת פיראטית, שהמדינה לא מכירה בה.
דני לביא: זאת אומרת, זה משהו שהם הניחו על דעת עצמם.
דני לביא: המדינה מחויבת לתת להם נגישות למים.
דני לביא: נגישות לחיבור מים שקיים על קו של מקורות, הם אמורים להגיע לחיבור הזה, שיש לו בעל חיבור, שהוא איש לדעתי מהשבט או משהו כזה, הוא אמור למכור להם את המים, הם אמורים למלא את המים במכליות או בעוקבי מים ולהביא אותו ליישוב, למקום שבו הם גרים.
טלב אלסאנע: אתה היית בנגב?
דני לביא: הייתי בנגב.
טלב אלסאנע: אתה יודע בדיוק איך מתנהלים הדברים בכל היישובים בנגב?
דני לביא: לא, בכל היישובים אני לא יודע מה.
טלב אלסאנע: אולי תתייעץ עם משה משה ואז תדע שמה שאתה אומר לא תואם למציאות לחלוטין.
דני לביא: אני יודע.
דני לביא: מה שקורה היום, אני אומר לך מה שהמדינה מחויבת לעשות.
דני לביא: הם, מה שהם עושים, הם פשוט מניחים, הם לוקחים את החיבור של מקורות, מניחים שם שעונים, שעוני משנה על חשבונם, ומריצים צנרת, היא נקראת ספגטי מה שנקרא, בלשון העם ספגטי, שמביא להם את המים עד הבית.
דני לביא: לכן באמת יש להם בעיות לחצים.
דני לביא: בחיבור הראשי של מקורות, אין בעיות לחצים.
דני לביא: זאת אומרת, אם היו באים באמת עם מכליות, כמו שהמדינה התכוונה וממלאים את המים במכליות, לא היו להם בעיות של לחצים.
דני לביא: הבעיות עם לחצים הם בסוף הצינור, בסוף החיבור.
דני לביא: שם באמת יש בעיות לחצים.
דני לביא: אנחנו מודעים לזה.
דני לביא: לגבי הקו שלהם.
דני לביא: בארבעת החודשים האחרונים בדיקה שעשינו, הקו הזה פעל באופן תקין, פרט לשלושה ימים שהיה בין ה- 16.1 עד ה- 19.1.2011, הקו הזה נותק.
אל קעאן: הוא מדבר על יתיר, לא מדבר על אם אלחראן.
דני לביא: על אם אלחראן אני מדבר.
אל קעאן: לא, אם אלחראן אין מים כבר חמישה חודשים.
דני לביא: זה מה שאנחנו יודעים.
אל קעאן: אין צינור.
אל קעאן: יתיר – אתה צודק.
דני לביא: הצינור, זה שיש צינורות זה לא רלוונטי כי אנחנו נתנו לכם נגישות לחיבור מים.
אל קעאן: אבל אתה לא יכול לתת לשמונה קילומטר, איפה מתקבל כזה דבר?
דני לביא: אם יש לכם חיבור אחר שאתם רוצים, שאתם חושבים שהוא יותר נוח לכם, אתם יכולים להגיד לנו ואנחנו נבדוק אם יש אפשרות לתת לכם.
אחמד טיבי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
אחמד טיבי: האמת היא, וזו הסיבה שאני יזמתי את הדיון, אני ביקרתי אצלם בבית, באם אלחראן.
אחמד טיבי: תשמע, המצב שראיתי, אני הרגשתי נבוך, הרגשתי לא טוב, הרגשתי מועקה.
אחמד טיבי: אנשים חיים ללא מים, אדוני היושב-ראש.
אחמד טיבי: כשאני סיפרתי על זה ליושב-ראש, גם הוא התפלא, גם יושב-ראש הכנסת, ואומר לי – מה, אין מים?
אחמד טיבי: אתה רציני?
אחמד טיבי: במדינת ישראל?
אחמד טיבי: אמרתי לו – אין מים, אני הייתי שם.
אחמד טיבי: והם באמת אמרו לי, נתנו לנו אופציה להתחבר לשיבר של מים במרחק שמונה קילומטר.
אחמד טיבי: שמונה קילומטר, כאשר, אתם הצבעתם לי על חווה שכנה, במרחק 900 מטר.
אחמד טיבי: השאלה אם זה קרוב אליהם, אספקת המים ב- 900 מטר, למה שולחים את התושבים המסכנים האלה לשמונה קילומטר?
אחמד טיבי: טכנית, אני לא מצליח להבין את זה, אלא אם יש שיקול אחר שאני רוצה לשמוע אותו, הוועדה תרצה לשמוע אותו.
אחמד טיבי: מים זה דבר בסיסי ולמרות שיש מחלוקת על הסטאטוס של היישוב וכו', שכמעט הכירו בו, כמעט.
אל קעאן: הכירו בו, לא כמעט, הכירו בו, אבל חזרו בהם.
אחמד טיבי: הכירו בו וחזרו בהם.
אחמד טיבי: למה לאנשים האלה, לילדים שלו, לילדים שלו, אני ראיתי איך הוא גר, הוא והשכנים שלו, למה לא מגיע להם אספקת מים?
אחמד טיבי: כמו הבית של כרמל שאמה, למשל.
אחמד טיבי: יש בו מים.
דני לביא: אז חבר הכנסת שאמה גר ביישוב מוכר, ביישוב מסודר, ולכן הוא מקבל מים עד הבית, כמו שאני מקבל והסטאטוס של היישוב, זה בעצם, אפשר להגיד, זה שורש הבעיה וזה, המים פה זה חלק אחד מהבעיה וצריך להסדיר את הקטע של ההתיישבות.
אחמד טיבי: אי-אספקת המים היא עונש.
דני לביא: זו המדיניות.
דני לביא: מדיניות הממשלה, מדיניות המדינה, זה לתת להם נגישות למים.
דני לביא: נגישות למים זה נגישות לחיבור מים קיים, יש היום, אגב, בפזורה הבדואית, 300 חיבורי מים.
דני לביא: 300 חיבורי מים, בפזורה הבדואית.
דני לביא: הם יכולים בעיקרון, להתחבר, לקחת מים מכל אחד.
אחמד טיבי: למה הם לא יכולים להתחבר?
אחמד טיבי: זה מה שהוועדה רוצה לשמוע, ל- 900 מטר.
דני לביא: את ה- 900 מטר, אני לא מכיר את המקרה הזה, זו פעם ראשונה שאני שומע.
אחמד טיבי: אני פיסית ראיתי את זה.
אחמד טיבי: לקחו אותי, אמרו לי – הנה, 900 מטר.
דני לביא: בסדר.
אחמד טיבי: לחשת לו, תגיד את זה בפומבי, כאן, בוועדה.
אברהם מיכאלי: אני מחברת מקורות.
אברהם מיכאלי: אני מניח שהחיבור שאתם מקבלים דרכו מים, החיבור ביער יתיר, מקור המים שלו זה בריכה גבוהה, יחסית.
אברהם מיכאלי: בריכת יתיר ברום פלוס 840.
אברהם מיכאלי: לחץ מאוד מאוד גבוה, אבל הוא רחוק מהמקום שלכם.
אברהם מיכאלי: מה שאתם מתארים כאלטרנטיבה, כחלופה, התיישבות בודדים, איזה חווה זאת?
אל קעאן: חוות עמוס.
אל קעאן: בחור בשם עמוס.
אברהם מיכאלי: יש צנרת שפרשנו לחוות בודדים.
קריאה: מתיישב בודד אחד.
קריאה: כאן היישוב בערך 2,000 תושבים.
קריאה: שאנחנו מדברים.
אחמד טיבי: 2,000.
אחמד טיבי: שולחים אותם, אומרים להם – יש חיבור, שמונה קילומטר.
קריאה: מתיישב בודד אחד, קו נפרד.
אחמד טיבי: ליד הבית שלו, 900 מטר, זה פחות מ- 900 מטר, יש אפשרות להתחבר, כי הם סיפקו לו מים ותשתית.
אברהם מיכאלי: עוד רגע אחד.
אברהם מיכאלי: צריך לבדוק.
אל קעאן: הוא גם גר לא חוקי שם.
אל קעאן: הוא גר גם לא חוקי, כמונו.
אחמד טיבי: הוא חוקי או לא חוקי?
אל קעאן: יש לו חשמל ומים.
אברהם מיכאלי: מבחינת מקורות, הוא חוקי לחלוטין.
אחמד טיבי: והם, מבחינת מקורות?
אל קעאן: לא חוקיים.
אברהם מיכאלי: מקורות היא גוף מונחה.
אל קעאן: תסביר את זה לכנסת.
אל קעאן: הוא כמונו, הוא בא, גר רק 20 שנה אחרינו, ב- 30, 40 שנה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא קיבל רישוי מהמדינה לשבת?
אל קעאן: גם אנחנו קיבלנו רשות מהמדינה.
אל קעאן: המדינה בנתה לנו.