GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק וקנין: רבותיי, המגמה ברורה.
יצחק וקנין: אז מה שמים לנו כסף, צובעים לנו בסעיף משכנתאות כדי שיגידו לנו – הנה, שמנו כסף.
יצחק וקנין: כל אחד יודע שלא מממשים אותו.
יצחק וקנין: זה לא ישרא בלוף.
יצחק וקנין: אני מצטער - -
אלי אפללו: זה ישראבלוף.
יצחק וקנין: רבותי, אני מצטער שהפתיחה שלי היא כזו.
יצחק וקנין: הבטן כבר מלאה ממה שאנחנו רואים.
יצחק וקנין: אני אומר את הדברים בתוך הכנסת.
יצחק וקנין: הבאתי את החקיקה הזו על הראש של הממשלה, ולא תהיה ברירה – מי שחושב שהחקיקה תיבלע, טועה טעות חמורה.
יצחק וקנין: אני מתכוון ללכת אתה עד הסוף.
יצחק וקנין: החקיקה הזו, בימים הקרובים נתחיל אותה, ואני מקווה שגם נסיים אותה.
יצחק וקנין: מצדי אני לא רוצה את החוק ואני לא רוצה שהוא ייקרא על שמי.
יצחק וקנין: אני לא מחפש את הקרדיט הזה.
יצחק וקנין: אני מחפש את הפתרון לבעיה.
יצחק וקנין: אני מקווה שהממשלה תביא פתרון אפילו יותר טוב משלי, אני מוכן למשוך את הצעת החוק שלי, אני לא רואה בזה משהו אישי.
יצחק וקנין: אני מחפש פתרון לבעיה מאד קשה.
אלי אפללו: מכובדיי, אני שמעתי פה את מה שאני מרגיש.
אלי אפללו: שנינו מהפריפריה.
אלי אפללו: לחזור על מה שאתה אומר זה לא מספיק.
אלי אפללו: בואו נשלים עם זה שיש שתי מדינות – יש את תל אביב רבתי ויש את הפריפריה.
אלי אפללו: זה בכל התחומים.
אלי אפללו: אתה מדבר על דיור, תעסוקה, חינוך, בריאות – מדוח הבריאות האחרון אני מזועזע.
אלי אפללו: 8 שנים חיים פחות בפריפריה.
אלי אפללו: אין פרמטר אחד.
אלי אפללו: גם אם תעשה חוק – וחבר הכנסת לשעבר רן כהן פה, הגיש חוק דיור ציבורי.
אלי אפללו: הממשלה, בחוק ההסדרים - -
רן כהן: הכנסת חוקקה.
אלי אפללו: הקפיאו את זה.
אלי אפללו: למה אני אומר את זה?
אלי אפללו: כיוון שכשאנחנו מחוקקים חוקים חברתיים – ואתה מאלה שבעצמותיך בוער הנושא של הפריפריה, אני חושב שאנחנו צריכים להביא את זה למצב שזה לא רק בחקיקה.
אלי אפללו: בהתניה שלנו, בכל דבר שאפשר להעביר הצעות חוק ודברים שחשובים למדינה, לממשלה, ובמיוחד לאוצר.
אלי אפללו: הם לא יכולים לעשות דברים שאי אפשר להגיד להם – כן, את שלנו להקפיא ואת שלהם להעביר.
אלי אפללו: זה בנושא הזה.
אלי אפללו: אבל בנושא הדיור הציבורי, וחבל שהחוק הזה שהיה חוק מצוין, אחד הדברים הטובים – מענקי מקום, כפי שאמרת.
אלי אפללו: איזה סיבה יש לאנשים צעירים להישאר בפריפריה?
אלי אפללו: צר לי.
אלי אפללו: אני מדבר עם בני אתמול והוא שואל אותי – אבא, מה אפשר לעשות פה?
אלי אפללו: הסיכוי שלו לעבוד קלוש, מול מרכז הארץ.
אלי אפללו: אנחנו גרים בעפולה.
אלי אפללו: לשמחתי יש כמה ערים בצפון, כמו יוקנעם, כמו עפולה, שמצליחות להתחזק.
אלי אפללו: יש מעט ערים כאלה.
אלי אפללו: אבל תסתכל על חצור, על בית שאן - -
יצחק וקנין: גם יוקנעם – זה בשנים שהיא קיבלה עדיפות.
יצחק וקנין: יצחק רבין, ז"ל, אמר שהוא נותן ליוקנעם - -
אלי אפללו: הוא ביצע, זה נכון.
אלי אפללו: צריך לתת עדיפות ולעודד גם את הנושא של תעסוקה.
אלי אפללו: אנחנו מדברים היום על דיור.
אלי אפללו: דיור בלי תעסוקה הוא בעיה.
אלי אפללו: אבל צריך להתחיל בנושא הדיור.
אלי אפללו: שתהיה מוטיבציה לבוא ולגור.
אלי אפללו: כשאתה מדבר על פיתוח, כשאתה מדבר על הלוואות מקום- זה הנושא.
אלי אפללו: הדרייב זה הנושא שיכול להביא אנשים לפריפריה.
אלי אפללו: אם לא יהיה את הדבר הזה, כי היום ללכת לגור במרכז הארץ, שכירות של דירה – זה 5,000 שקל.
אלי אפללו: לקנות דירה, החלום הזה הולך ומתרחק.
קריאה: עוד מעט גם בפריפריה, חבר הכנסת אפללו.
יצחק וקנין: היום זה עולה.
יצחק וקנין: אני - - לשלומי.
אלי אפללו: צריך להפוך את הפירמידה הזו על פיה.
אלי אפללו: לגרום לדירות להשכרה, לגרום להתחלות בניה ולתת אותם.
אלי אפללו: לתת, אפילו את הקרקע בחינם – זה לא מספיק.
אלי אפללו: צריך לתת הלוואות ומענקי מקום.
אלי אפללו: בלי הדבר הזה חבל על הזמן, לא תהיה הטבה.
אלי אפללו: הרי מחיר העלות הוא אותו מחיר כמעט.
אלי אפללו: רק מחיר הקרקע, זה לא מספיק בשביל לעבור לפריפריה.
אלי אפללו: אם לא נחזור לתקופה שהיו מענקי מקום ומשכנתאות כמו שצריך - - הנה, אתה הסברת כמה כסף עובר חזרה.
אלי אפללו: הם שמים בתקציב.
אלי אפללו: ומה זה עושה?
אלי אפללו: המשכנתאות שלהם יותר יקרות מאלה של הבנקים.
אלי אפללו: רבותיי, ראשי רשויות, נכבדיי – אם לא נעשה משהו, ואני שמח שאתה אומר – עד כאן.
אלי אפללו: הממשלה הזו תיפול או לא תיפול בעיקר בנושא החברתי, אתה צודק.
אלי אפללו: ואם ראש הממשלה לא יבין את זה- אין ראש ממשלה שמצליחים להפיל אותו.
אלי אפללו: יש ראש ממשלה שמפיל את עצמו.
אלי אפללו: והנה, עכשיו, ברגע הזה אני מקווה שהוא יתאושש ויבין שכוחו - - אני עשיתי עכשיו עבודה שמראה לו איפה ראש הממשלה התחזק באופן משמעותי, איך מ-12 מנדטים הוא עבר ל-27 מנדטים.
אלי אפללו: בעיקר – כוחו בפריפריה.
אלי אפללו: מי שנגע הכי הרבה ממנו זו הפריפריה.
אלי אפללו: אני לא רוצה לדבר על פוליטיקה כי אנחנו יכולים להיות בעמדות שונות, למרות שאני לא בטוח.
אלי אפללו: אבל בנושא הפריפריה – שנינו באותה עמדה, ואני בטוח שנילחם שנינו ובעבר כבר נלחמנו ונמשיך יחד להילחם בעד החוקים, כל מה שקשור לפריפריה.
אלי אפללו: אם נילחם ביחד, בלי קשר למפלגה נצליח לעשות את זה, כי לא משנה קואליציה – אופוזיציה – טובת הפריפריה לנגד עינינו.
אלי אפללו: לצערי, האוצר לא רואה את זה כך.
יצחק וקנין: למען הסדר, אני אעשה כך – אם יהיו עוד חברי כנסת שרוצים לדבר אאפשר להם.
יצחק וקנין: אחרי כן אקח אחד מהציבור- ראשי רשויות, מרכז השלטון המקומי וגם אנשים שהגיעו לפה לישיבה בגלל הדיון עצמו.
חמד עמאר: אדוני היושב ראש, זה מצער שאנחנו צריכים לקיים יום מיוחד לפריפריה כי ברגע שאתה מקיים יום מיוחד – תדע לך, אחרי היום הזה אתה שוכח מהפריפריה.
חמד עמאר: נחכה לשנה הבאה, נבצע עוד יום אחד, וככה כל שנה נזכיר לעצמנו שיש פריפריה.
חמד עמאר: אני מכיר את כל חברי הכנסת, אני חבר כנסת חדש, אבל מאז שאני בכנסת כולם מדברים על הפריפריה, כולל הממשלה, כולל חברי הכנסת.
חמד עמאר: אבל מעשית, הדברים לא מתקדמים, לא זזים.
חמד עמאר: אנחנו מדברים על דיור בפריפריה ועל מחירי דירות, ואני שומע שמחיר השכרת דירה היום בפריפריה הוא 3,000 שקל.
חמד עמאר: אם אנחנו מדברים על 3,000 שקל – אנחנו צריכים להיות במרכז, שאותה משפחה יכולה להרוויח את הכסף כדי לשכור במחיר כזה.
חמד עמאר: היום, מעשית, בפריפריה אין אפשרות להגיע למשכורות גבוהות.
חמד עמאר: גם אם שני בני הזוג עובדים ויכולים להרשות לעצמם לשלם 3,000 שקל.
חמד עמאר: אין אפשרות כזו.
חמד עמאר: דיור ציבורי- אני יודע שקידמתם את הנושא ואתה הובלת.
חמד עמאר: אין היום דיור ציבורי.
חמד עמאר: אין, לא מתפתח הנושא, ולוקחים כמות של דירות ציבוריות בעיר מסוימת ודואגים לדירות בדיור הציבורי.
חמד עמאר: אין דבר כזה, לא קיים כזה דבר היום ואת הדבר הזה צריך להחזיר.
חמד עמאר: צריך לאפשר לאנשים במצב קשה מקום לשים בו את הראש, שיהיה להם בית, שיוכלו להרשות לעצמם בית לחיות בו.
חמד עמאר: אני בא מהמגזר הדרוזי שכולו נמצא בפריפריה.
חמד עמאר: בעיית הבניה היום במגזר היא הבעיה הכי קשה בארץ.
חמד עמאר: הגידול הטבעי אצל העדה הדרוזי הוא היום הכי נמוך בארץ והסיבה היא שאין אפשרות לבנות בית במגזר הדרוזי.
חמד עמאר: החוק שלך הוא טוב, אבל הוא מדבר על בניה רוויה.
יצחק וקנין: אל תדאג.
יצחק וקנין: אני אומר לך מראש – החוק שלי יתעסק גם בבניה רוויה וגם בבניה לא רוויה.
יצחק וקנין: חד וחלק אני אומר לך: זה ייכנס פה, בחקיקה.
יצחק וקנין: תנוח דעתך, אל תדאג.
חמד עמאר: למה אין בניה רוויה במגזר הדרוזי?
חמד עמאר: כי אין אדמות של המנהל.
חמד עמאר: אלה אדמות פרטיות של אנשים.
חמד עמאר: אף אחד לא יבוא ויבנה בית רווי ויביא מישהו מבחוץ שיחיה מעל לבית שלו.
חמד עמאר: אלה לא אדמות של המנהל.
חמד עמאר: זה לא שהמדינה מחלקת אדמות או מוציאה מכרז למנהל ומבקשת – בנו דירות ותמכרו.
חמד עמאר: זו האדמה הפרטית שלי, אני אחליט מי יגור אצלי.
חמד עמאר: אני רוצה לגור ורוצה לתת לבן שלי לגור.
חמד עמאר: כל אחד רוצה לעשות ככה.
חמד עמאר: גם אתה היית רוצה לעשות ככה אם היתה לך אדמה פרטית.
חמד עמאר: הבעיה של הבניה במגזר הדרוזי צריכה לבוא על פתרונה.
חמד עמאר: אני אומר לך, אדוני היושב ראש.
חמד עמאר: היום מעל 4,000 בתים במגזר הדרוזי בלי חשמל.
חמד עמאר: רק לפני חודשיים שמענו על האסון שהיה בעוספיא, ואיך התקשורת ניפחה את זה בהתחלה.
חמד עמאר: בכל הזדמנות אני אגיד לתקשורת – שבמקום שהיא תבדוק עניינים – ראיתי באחד האתרים סכין מגואלת בדם, שאותו בעל בית הרג כביכול את אשתו והבת שלו.
חמד עמאר: באותו יום, למחרת בבוקר, התברר שהם מתו מהרעלת גז.
חמד עמאר: יש 4,000 בתים ללא חשמל כי הם בנו את הבית שלהם - אין הרחבות, אין תכניות מתאר.
חמד עמאר: אם בעוספיא מאז 69 לא הורחבה תכנית המתאר- איפה האנשים יגורו?
חמד עמאר: איפה הם יבנו את ביתם?
חמד עמאר: הם צריכים לבנות, לגור, לגדל את הילדים שלהם.
חמד עמאר: לכן, כל נושא הפריפריה – אני מקווה שלא נצטרך לעשות יום מיוחד לפריפריה, כל הארץ תהיה ארץ אחת, לא מרכז ופריפריה.
חמד עמאר: כמו שאמרתי למנכ"ל החדש של המשרד לביטחון פנים – בנושא של כיבוי אש: אנחנו מדברים שאנחנו מעבירים את הנושא למשרד לביטחון פנים, שכל הארץ תהיה אותו הדבר.
חמד עמאר: לא יכול להיות מצב שכיבוי אש כדי להגיע לעוספיא צריך לנסוע חצי שעה, ובשביל להגיע למעאר – צריך לנסוע שעה כי התחנה ממוקמת בטבריה.
חמד עמאר: נפסיק להגיד פריפריה, צפון ודרום, נגיע למצב של שוויון אצל כולם.
רן כהן: אדוני היושב ראש, החלטתי לבוא לישיבה ביוזמתי כי החלטתי לנסותו לעזור לוועדת הכלכלה של הכנסת, מניסיוני.
רן כהן: כמה דברים בתמצית, כי אני בטוח שבישיבה כזו שלא עומד חוק על סדר היום או שר שמביא תכנית – אפשר לקיים דיון ענייני.
רן כהן: במדינת ישראל אף ממשלה בעשרות שנים האחרונות לא קיימה דיון כולל על נושא הדיור, וגזרה ממנו מה דיור ציבורי, מה דיור בר השגה, מה דיור רווי.
רן כהן: אף אחד.
רן כהן: נדמה לי שאולי בפעם האחרונה זה נעשה בממשלת רבין, ז"ל.
רן כהן: אני לא לוקח אפילו על עצמי להתפאר שבמהלך חקיקת חוק הדיור הציבורי הדבר הזה כן נעשה, כי במידה רבה מאד הוא כן נעשה.
רן כהן: אבל אין תכניות למדינת ישראל.
רן כהן: עד כדי כך הביזיון שכאשר אני בא לנושא של הדיור הציבורי, אף אחד לא מגדיר מה מטרתו.
רן כהן: בכלל – למה הוא צריך להתקיים, באיזה היקף הוא צריך להתקיים, מה ייעודו, כמה אנשים זקוקים לו, מה צריך לבנות, להרוס, להקפיא – אף אחד לא אומר.
רן כהן: כן, פקידי האוצר אומרים.
רן כהן: הם יודעים מה הם רוצים, אבל הם היחידים.
חמד עמאר: אני למדתי בכנסת שרק האוצר צודק.
רן כהן: אז אני הייתי בכנסת למעלה מ-20 שנה, אני מקווה שאחרי 5 שנים תלמד גם דברים אחרים.
רן כהן: אני רוצה לומר את הדוגמה הכי קלאסית לעניין הזה.
רן כהן: היום ישנן אלפי משפחות שזכאיות לדיור ציבורי.
רן כהן: אז מה יהיה אתן?
רן כהן: בעקבות המכירה שהאוצר ממש שנא אותה ורדף אותה נכנסו 2.5 מיליארד שקל ויותר.
רן כהן: מה עשו אתם?
רן כהן: זה אחרי שהאוצר טען שזה יעלה 40 מיליארד, 10 מיליארד, 4 מיליארד – הוא בעצמו התבלבל מרוב מספרים.
רן כהן: אבל בסוף נכנס כסף, לא יצא כסף.
רן כהן: בחוק היה אמור שכל הכסף הזה מוקדש למטרה אחת: לבניה של דיור ציבורי.
רן כהן: זה הדבר היחידי שהאוצר הצליח להקפיא, כי כל החוק פעל, גם כשהחוק היא מוקפא.
רן כהן: הדירות נמכרו עד לפני שבועיים.
רן כהן: עד שהאוצר הקפיא את החוק.
רן כהן: אבל מה קורה עם הכסף?
רן כהן: למה לא לוקחים את הכסף הזה ובונים אתו דיור ציבורי?
רן כהן: הם יודעים יותר טוב מאחרים.
רן כהן: ביום שתהיה רעידת אדמה הראשונים שייקברו מתחת לבתים הם דיירי הדיור הציבורי, כי הם עומדים על גפרורים.
רן כהן: עברתי עשרות אזורים בדיור הציבורי.
רן כהן: ברוב המקומות האלה, בעמודים, הברזל החלוד כבר חשוף בהם.
רן כהן: אף אחד לא בא לחזק אותם.
רן כהן: יש כסף, ולא ממקורות האוצר.
רן כהן: כי אין מדיניות ואין אף אחד שהוא בעל הבית.
רן כהן: דיור בר השגה.
רן כהן: המצב של דיור בר השגה יעבוד.
רן כהן: לא יעזור לאף אחד שום דבר.
רן כהן: הוא יהיה.
רן כהן: אבל איפה הוא יהיה?
רן כהן: במרכז.
רן כהן: כי אין בעיה לרון חולדאי ולניר ברקת להפעיל את הנושא של הדיור הציבורי.
רן כהן: יש להם כלים, יש להם אדמות, יש להם הון, יש להם יזמים.
רן כהן: זה יעבוד.
רן כהן: דיור בר השגה לא יעבוד בפריפריה ללא עזרת הכנסת או הממשלה.
רן כהן: דיור בר השגה זה כבר לא לעניים.
רן כהן: כבר לא צריך להיות סוציאליסט, לא צריך להיות אדם רחום.
רן כהן: זה לילדים של כולנו.
רן כהן: מי שצריך למצוא בארץ השכלה קצת, ופרנסה ולהתחתן ולהוליד ילדים - גם אותו חונקים בדירה?
רן כהן: עכשיו, בעניין הזה, אדוני היושב ראש- אין שום סיבה בעולם שבעניין הזה אתם תבכו כלפי הממשלה או שהממשלה תבוא ותתעמר בכם.
רן כהן: היא תתעמר בכם בכל מקרה.
רן כהן: אני מלמד את הסטודנטים שלי, ואותם אני הרי מביא לביקורים ואתם רואים אותי פה אתם – דבר אחד: יש לכנסת כוח משל עצמה.
רן כהן: כוח החוק הוא כוח המחוקקים מטעם העם.
רן כהן: אין שום סיבה בעולם שבנושא של דיור בר השגה בדיור הציבורי אתם תחכו למישהו מהממשלה.
רן כהן: תתארגנו, קואליציה ואופוזיציה, תחוקקו חוקים שיחייבו את הממשלה לעשות את זה, ותדעו לעמוד על זה.
רן כהן: אגב, אני אומר בשם הגילוי הנאות: אני עשיתי את זה, כשהייתי בקואליציה, חציתי את הקווים.
רן כהן: בממשלת רבין היה חוק של אברום בורג וצחי הנגבי בנושא המאבק בתאונות דרכים.
רן כהן: הרשות הלאומית למאבק בתאונות הדרכים.
רן כהן: אני הלכתי לרבין ואמרתי לו.
רן כהן: אני הייתי יושב ראש סיעת מרצ שהיתה 12 מנדטים.
רן כהן: אמרתי: אנחנו לא מסכימים עם הממשלה.
רן כהן: ורבין כיבד את זה כי הוא הבין שלמחוקק יש זכות לחוקק.
רן כהן: רבותיי, אל תחכו לאף אחד.
רן כהן: תתארגנו, קואליציה ואופוזיציה, תחוקקו חוקים גם כשיושבי ראש המפלגות שלכם לא מסכימים כי הם הכי רוצים לשמור על הכסאות שלהם, וגם שראשי הממשלה לא מסכימים כי הם ודאי רוצים לשמור על הקואליציות שלהם.
רן כהן: אבל למחוקק, שהוא נציג העם, אין סמכות לוותר על הצורך של העם בדברים הבסיסיים.
רן כהן: דיור זה דבר בסיסי, בריאות זה דבר בסיסי, חינוך זה דבר בסיסי – בזה, אל תחכו לממשלה.
רן כהן: אם תעשו את זה, אני מוכן לעזור לכם.
יצחק וקנין: לא אמרתי את הדברים סתם.
יצחק וקנין: באחד הדיונים בוועדת הכספים ישבו נגיד בנק ישראל, שר האוצר, שר הבינוי והשיכון.
יצחק וקנין: באותה ישיבה, שבועיים לפני ההצבעה על התקציב, אמרתי שאם לא יתקבלו פה החלטות לגבי הבינוי והשיכון, אני שם את המפתחות, הולך הביתה, מצביע נגד תקציב המדינה.
יצחק וקנין: כך אמרתי.
יצחק וקנין: מצביע נגד והולך.
יצחק וקנין: אתם יודעים, במפלגה שלי אני חייב ללכת לרב עובדיה, אני לא יכול לשבור את הכללים.
יצחק וקנין: אני אגיד לו – אני שם את המפתחות והולך.
יצחק וקנין: בעקבות האמירה הזו הגעתי לרב.
יצחק וקנין: אמרתי שאין לי מה לחפש בכנסת.
יצחק וקנין: החלטתי שאני שובר את הכללים.
יצחק וקנין: כל ההצבעות על התקציב – הצבעתי נגד בוועדת הכספים.
יצחק וקנין: השתוללתי על ימין ועל שמאל.
יצחק וקנין: היו מצבים שאמרו לי שאני שובר את הכללים.
יצחק וקנין: הסברתי למה.
יצחק וקנין: ואני אומר את זה לנציג האוצר, אני לא מזלזל באף אחד מהפקידים: אם אתם לא תעשו צעדים לפתור את הבעיה של הבינוי והשיכון, כי כל התיאוריות שלכם מתהפכות בדיוק לצד ההפוך, ואני יכול להוכיח את זה אחד לאחד.
יצחק וקנין: לפני שלושה חודשים אמרתם – אם אתם הולכים על הצעת החוק של וקנין על מענקי מקום, זה יעלה את מחיר הדירות.
יצחק וקנין: בינתיים אמרתם שהשתלטתם על המצב, המחירים יורדים.
יצחק וקנין: כולנו קוראים את העיתונים יום יום ויודעים מה המצב, בדיוק.
יצחק וקנין: כל התיאוריות שלכם מופרכות, תלושות מהמציאות.
יצחק וקנין: אתם לא חיים את המציאות.
יצחק וקנין: עכשיו אני אגיד לך משהו: אתה יודע מה יקרה לך?
יצחק וקנין: אתה, כנציג אוצר, כי אתה בכל זאת יושב מול שר האוצר ואומר לו את התיזה שלך, מה אתם חושבים, למה לא.
יצחק וקנין: שיישאר הסכום בתקציב המשכנתאות, בסוף שנה נעביר אותו – ממילא יודעים לאן, למשרד הביטחון.
יצחק וקנין: אני ואתה יודעים כמה כסף עבר בסוף השנה, אני ואתה העברנו למשרד הביטחון, למשרד הפנים.
יצחק וקנין: הציבור שיושב כאן, ואולי אסור כפרלמנטר להגיד את הדברים: הציבור הזה יקום, לא יעזור.
יצחק וקנין: תראו מה קרה בטוניס.
יצחק וקנין: אין פתרון היום לצעירים, פתרון דיור.
יצחק וקנין: תבינו את גודל הבעיה.
יצחק וקנין: יושב פה רן כהן והוא דווקא העיר לי הערה.
יצחק וקנין: אני עליתי לנאום חודשיים לפני מלחמת לבנון האחרונה.
יצחק וקנין: אני עולה ונואם ואומר: רבותיי, כמי שמתגורר שם ראיתי מה עלול להיות – ואז אני אומר: דרום לבנון זו חבית חומר נפץ וכשהיא תתפוצץ היא תתפוצץ לנו בפנים והטילים יגידו עד הקריות, כרמיאל, לעכו, לטבריה.
יצחק וקנין: אמרתי.
יצחק וקנין: זה היה חודשיים לפני המלחמה.
יצחק וקנין: רן כהן אמר לי: אתה רציני, מה שאתה אוצר?
יצחק וקנין: אמרתי: אנחנו חיים מהאופוריה של הצימרים.
יצחק וקנין: אבל רבותיי, זו חבית חומר נפץ, כולנו יודעים כמה טילים יש שם.
יצחק וקנין: תתחיל מלחמה ואז מתחיל בדיוק מה שאני אומר.
יצחק וקנין: אני לא נביא ולא בן נביא, אני חי את המציאות.
יצחק וקנין: אני מרגיש את זה, זו תחושת הבטן שלי.
יצחק וקנין: אתה יודע איך אני יודע את זה?
יצחק וקנין: כשהעלו את מחיר הדלק הצבעתי נגד.
יצחק וקנין: אני אמרתי: רבותיי, אתם לא מרגישים מה הציבור מרגיש.
יצחק וקנין: איך אני יודע?
יצחק וקנין: אתה הולך, נהגי המוניות מעירים לך, אתה שומע את הזעקה מכל אדם שני, מכל שכבות הביניים.
יצחק וקנין: אתם לא מבינים מה זה שכבות ביניים, מה זה אזרח שגומר היום את הצבא, אין לו את המיליון שקל לקנות דירה בפריפריה.
יצחק וקנין: אין לו.
יצחק וקנין: אתם לא מבינים?
יצחק וקנין: פעם זה היה 600 אלף שקל, פעם זה היה בהישג יד.
יצחק וקנין: היום – לא, כי הדירות - - .
יצחק וקנין: אתן לך דוגמה את שלומי.
יצחק וקנין: העוזר שלי רכש דירה בשלומי לפני 3 שנים ב- 180 אלף שקל.
יצחק וקנין: הדירה היום שווה 400 אלף שקל.
יצחק וקנין: דירה בקומה חמישית, אני לא רוצה להגיד באיזה מצב.
יצחק וקנין: ושכירות היתה 1,100 שקל לחודש על דירה כזו והיום השכירות היא 2,500 שקל.
יצחק וקנין: האם אותו שכיר הרוויח את זה בשכר שלו?
יצחק וקנין: מאיפה הוא לוקח את הכסף, חברה'?
יצחק וקנין: העלית לו את המים, העלית את הדלק.
יצחק וקנין: מקום שאי אפשר לדחוס אותו יותר.
יצחק וקנין: אתם חושבים שאנחנו אומרים את הדברים בשביל פופוליזם, ואני אומר לכם – אתם לא מבינים את גודל הבעיה.
יצחק וקנין: צריך לקחת 3 מיליארד שקל היום ולהפנות אותם לבינוי ושיכון, לבניה ציבורית, למשכנתאות, מענקי מקום, פיתוח באזורי פריפריה.
יצחק וקנין: אני 15 שנה בכנסת.
יצחק וקנין: איזו בשורה הבאתם לפריפריה?
יצחק וקנין: תגידו דבר אחד.
יצחק וקנין: נגב-גליל, נגב-גליל.
יצחק וקנין: אלה הצהרות נבובות, אין בהן כלום.
יצחק וקנין: אני חי באזור ואני חי את זה.
יצחק וקנין: אין בית אחד שנבנה.
יצחק וקנין: תבינו, הזעקה הזו בסוף תתפוצץ לא טוב.
יצחק וקנין: אני אומר את זה לכל מי שיש לו אחריות.
יצחק וקנין: אם אין לו אחריות - - לי יש אחריות, אני מוכן לשים את המפתחות וללכת.
יצחק וקנין: אין לי מה לחפש פה, כבר.
יצחק וקנין: הזעקה היא גדולה, המשבר גדול, ואנשים ישנים.
סימון אלפסי: אנחנו רוצים להודות למשנה לראש הממשלה שבאמת מקיים את היום הזה לנגב ולגליל, זה יום מאד חשוב לכולנו ולפריפריה.
סימון אלפסי: אנחנו רוצים לברך אותו, למרות התקציב הקטן שלו – 140 מיליון שקל, כל הפריפריה נהנית מהתקציב הזה.
סימון אלפסי: אני הייתי ממליץ לממשלה ולראש הממשלה להגדיל לו את זה למיליארד שקל ואז אפשר יהיה לראות את המיליארד שקל האלה בפריפריה.
סימון אלפסי: אני, אישית, עצוב לראות – אתם כמחוקקים יודעים בדיוק איך לפתור את הבעיה, ולא פותרים את הבעיה.
סימון אלפסי: אני ספרתי רק שלוש סיעות פה – זה רוב בכנסת.
סימון אלפסי: פשוט צריך לקבל החלטה, להעמיד את זה, לבוא לראש הממשלה ולהגיד לו – זו ההחלטה שאנחנו רוצים, שאתם מאמינים בה, ולהעביר אותה.
סימון אלפסי: אני יכול לתת דוגמה: כרמיאל, דימונה, קצרין ועוד ראשי רשויות אחרות, וזה – לאוצר.
סימון אלפסי: אני חושב שיוקנעם היא מודל שאפשר לשנות לפיו את כל הפריפריה.
סימון אלפסי: יוקנעם היא פריפריה.
סימון אלפסי: ב-1989 דירה ביוקנעם נמכרה ב- 7,000 דולר וברמת יוקנעם ב- 22 אלף דולר.
סימון אלפסי: האבטלה -35%, הגירה שלישית – 19%.
סימון אלפסי: כיתה עיונית לא היתה ביוקנעם.
סימון אלפסי: אבל ההחלטה הזו שממשלת רבין החליטה, לטפל נקודתית, הצילה את כל הפריפריה.
סימון אלפסי: זה היה קרקע חינם ופיתוח חינם.
סימון אלפסי: קודם כל את זה נתנו.
סימון אלפסי: בנו ביוקנעם מ-1989 עד 93 900 יחידות, כאשר ביוקנעם היו 1,200 יחידות דיור.
סימון אלפסי: אחרי זה  היתה תכנית – 3,500 יחידות דיור.
סימון אלפסי: בנינו עוד 3,000.
סימון אלפסי: ב-500% הפריפריה הזו עלתה.
סימון אלפסי: רבותיי, ומה היה?
סימון אלפסי: היתה עוד החלטה, ואני חושב שחבר הכנסת וקנין יזכור.
סימון אלפסי: היתה תכנית "בנה דירתך".
סימון אלפסי: באנו, מצד אחד, לאלה שיכולים לקנות דירה, אבל מצד שני נתנו אפשרויות לרשויות המקומיות לבנות דירות למשפחות במצוקה.
סימון אלפסי: מה זה "בנה דירתך"?
סימון אלפסי: - שמנהל מקרקעי ישראל נתן הנחות גדולות על הקרקע, העיריה בנתה את הדירות והזכאי או המתגורר שילם רק את עלות הבניה.
סימון אלפסי: בנינו 80 יחידות דיור, הצלנו 80 משפחות, שהיום אני לא יודע איפה הם היו.
סימון אלפסי: מבקר המדינה בא ואמר ש "בנה דירתך" – אני לא יודע מה לא בסדר בזה, ביטלו אותם.
סימון אלפסי: מצד אחד גם בנינו לזוגות צעירים - -. עכשיו – מענק מקום.
סימון אלפסי: נתנו בפריפריה 60 אלף שקל, שזה היה 20-25% מעלות הדירה.
סימון אלפסי: 60, אחר כך זה ירד ל-40, אחר כך ל-20.
סימון אלפסי: אני רוצה להגיד לכם ש-2,000 משפחות צעירות עברו מהמרכז ליוקנעם.
סימון אלפסי: והיום, בזכות זה, ביוקנעם – 405 הם עד גיל 21, ועוד 38% - עד גיל 40.
סימון אלפסי: ברגע שאתה בונה תשתית – ברור שליד זה יש גם חינוך, גם תעשיה.
סימון אלפסי: אבל זוג צעיר שיודע שנותנים לו 20 או 25% אז הוא בהחלט - -. אני יודע שזה היה בכרמיאל ובעוד יישובים.
סימון אלפסי: זה הציל את הפריפריה אז, זה הביא למצב שהיום אני אומר לכם, אולי זו הדוגמה הכי טובה- דירה של 4 חדרים היא מיליון שקל מחיר למשתכן.
סימון אלפסי: מה זה מחיר למשתכן?
סימון אלפסי: זה הבלוף הכי גדול, כי המדינה קובעת שהקרקע – מחיר מלא, הפיתוח – מחיר מלא.
סימון אלפסי: 50 אלף שקל משרד השיכון והמנהל לוקחים, קודם כל.
סימון אלפסי: בא הקבלן ואומר: עלות בניה, בבקשה.
סימון אלפסי: 600 אלף שקל.
סימון אלפסי: 10,000 שקל למ"ר היום לזוג צעיר.
יצחק וקנין: דרך אגב, יש הצעה של שר הבינוי והשיכון- מחיר למשתכן, לקבוע את הדבר הזה.
יצחק וקנין: הבעיה היא עוד פעם --אנחנו חוזרים לאוצר.
סימון אלפסי: אני חושב שלהחזיר את המודל הזה של 93 ו-95 לכל הנגב ולגליל, בהחלט יכול להביא לזה שמשפחות רבות וזוגות מהמרכז יעברו להתגורר, כי יש לנו את האזור הכי יפה, גם בנגב וגם בגליל, ונפתור את כל הבעיות.
יצחק וקנין: תודה לראש עירית יוקנעם.
יצחק וקנין: מאיר כהן, ראש עירית דימונה.
מאיר כהן: אני אדבר בקיצור.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני לא מבין – או שזו מדינה של פקידות או שזו מדינה של מנהיגות שמקבלת החלטות.
מאיר כהן: אני לא מסתכל בעיניים כלות על הגזבר שלי ואומר: נו, מה אתה אומר?
מאיר כהן: והוא מנהל אותי.
מאיר כהן: אני מנהל את הגזבר.
מאיר כהן: אני לא מבין למה אנחנו כל הזמן עוסקים בהתנצלות ובהסברים מול אנשי האוצר.
מאיר כהן: ואם זו המציאות שנוצרה, אויה לנו בבית הזה.
רן כהן: אתה צודק מאה אחוז.
מאיר כהן: הוא בחור נחמד, הוא בסדר, אבל כל סדק שנוצר- הם נכנסים פנימה.
מאיר כהן: ברגע שאין קבלת החלטות, הם נכנסים פנימה.
מאיר כהן: אני יושב לפני שבועיים ב-2 בלילה עם ראש הממשלה ועם שר האוצר לפני השביתה של ראשי הערים, ושניהם מסתכלים שמאלה אל אנשי האוצר והם מהנהנים עם הראש – כן ואומרים להם – לא.
מאיר כהן: כאילו היוצרות התהפכו במדינה הזו.
מאיר כהן: מי הם אנשי האוצר שאנחנו כל כך יראים מפניהם?
מאיר כהן: הם מתחילים להיות משהו ברגע שאנחנו לא מקבלים החלטות.
מאיר כהן: וכמו שאמר רן כהן, אם היו מתאחדים כאן אופוזיציה וקואליציה וחושבים שזה מה שצריך, אז פקידי האוצר יכולים לשיר עד מחר בבוקר, שום דבר לא יקרה.
מאיר כהן: לפני שאנחנו מדברים על בניה, הזכיר את זה סימון אלפסי -יש כאן התנהגות בוטה ומקולקלת של  מנהל מקרקעי ישראל ושל משרד השיכון.
מאיר כהן: רבותיי, דירות עמידר שהיו – המחסום האחרון לפני התמוטטות לש משפחות.
מאיר כהן: מה עשו עמידר?
מאיר כהן: אני אספר לך על דימונה.
מאיר כהן: היו עד 2008 כ-200 דירות עמידר ריקות בדימונה.
מאיר כהן: אמרתי לאנשי עמידר- אל תוציאו אותם למכרז.
מאיר כהן: בואו נשמור על הדירות האלה, בוא ביחד נשיג כסף ונשפץ אותן, ותנו אותן לזכאים.
מאיר כהן: עמידר, בחוצפה בלתי רגילה, כגוף נדל"ני מחוצף הוציא את הדירות האלה למכרז.
מאיר כהן: הגיעו ספסרי דירות מתל אביב, קנו את הדירות האלה ב-30 אלף שקלים ליחידה.
רן כהן: זה לא הם עשו.
מאיר כהן: זה הם עשו.
רן כהן: הכריחו אותם.
מאיר כהן: לא הכריחו אותם.
מאיר כהן: עוד פעם אני חוזר אל האוצר.
מאיר כהן: שום דבר.
מאיר כהן: מנכ"ל עמידר היה צריך להגיד – לא, כי הוא שמע את זה מראשי הערים.
מאיר כהן: מכרו את זה, אדוני, לספסרי קרקעות, שיפצו את הדירות האלה, והם גובים עליהן שכירות של  2,500-3,000 שקל שכירות.
מאיר כהן: היום, כשבאים לעמידר, עמידר אומר: אין לנו דירות.
מאיר כהן: היום אני נלחם בשארית כוחותיי על 40 או 50 יחידות כאלה שאני רוצה שמשפחות חרדיות, אברכים שאין להם איפה לגור- גם את זה רצו להוציא למכרז.
מאיר כהן: וכשאני החלטתי, אדוני, רן כהן, שלא מוציאים למכרז – לא מוציאים למכרז.
מאיר כהן: ונעמדתי אצל שר השיכון במשרד.
מאיר כהן: הדבר השני – הגרלות במכרזים.
מאיר כהן: אל"ף, בנושא של מחיר למשתכן, זו שערורייה.
מאיר כהן: זו פשוט שערורייה.
מאיר כהן: מנהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון מתנהגים כמו בעלי הקרקע, נדלניסטים, ספסרי קרקעות מחוצפים.
מאיר כהן: אין מחיר קרקע בדימונה.
מאיר כהן: 3,000 שקלים.
מאיר כהן: כשהוצאנו מחיר למשתכן, המחיר זינק.
מאיר כהן: אמרתי – אבל אין מחירי קרקע בדימונה, כך אמרו לי מאז שעליתי ממרוקו לדימונה.
מאיר כהן: אמרו –לא, במחיר למשתכן יש.
מאיר כהן: ואז, שום דבר.
מאיר כהן: מחיר הדירה קפץ.
מאיר כהן: הגענו למצב שבדימונה - -למה אני שם לפתחכם, חברי הכנסת והשרים, אתה עניין הזה, ולא לפתחו של האוצר?
מאיר כהן: כי הזחיחות והניכור הם גדולים.
מאיר כהן: הם לא מטיילים ברחובות.
מאיר כהן: דיברת על הדלק והמים והמסים העקיפים – שלפני שבועיים, מיליארד ו-700 אלף שקלים מכיסו של האזרח.
מאיר כהן: לכן אני מברך על היום הזה, למרות שאמר אדוני כאן - -
יצחק וקנין: מסכים אתך לחלוטין.
יצחק וקנין: אני אישית אומר לך – אני אלך עם החקיקה שלי לא רק עד הסוף ואני אביא עוד חקיקה.
יצחק וקנין: אם הממשלה תביא את החקיקה שלה – טוב, ואם לא – זה במחיר שאין לי מה לחפש פה יותר.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, אני הולך עם זה עד הסוף.
יצחק וקנין: אני לא מאיים פה על אף אחד.
יצחק וקנין: אין לי מה לחפש פה, במקום הזה, אם אני לא מסוגלים לפתור את הבעיה.
יצחק וקנין: אין מה לחפש פה.
יצחק וקנין: הכנסת לא עושה את העבודה שלה.
יצחק וקנין: ואתה צודק.
יצחק וקנין: תראה, אני יושב גם בוועדת הכספים ואני יודע מה קורה בשניות האחרונות של ההצבעה על התקציב.
יצחק וקנין: אני שברתי את הכללים בתקציב האחרון.
יצחק וקנין: ואני אומר- אני הולך לשבור בכל השנה הקרובה, אם לא יתקבלו החלטות נצטרך לעשות פה משהו בניגוד לכל המדיניות שהממשלה הולכת בה.
יצחק וקנין: אם הממשלה תביא מדיניות, אני מעדיף.
יצחק וקנין: לא צריך חקיקה.
יצחק וקנין: החקיקה היא מיותרת.
יצחק וקנין: צריך שהממשלה תבוא עם מדיניות.
צביקה גרינגולד: יש מדיניות מוצהרת ומדיניות אמיתית.
צביקה גרינגולד: המדיניות המוצהרת מדברת על הפריפריה.
צביקה גרינגולד: המדיניות האמיתית לא מדברת על פריפריה, וזה בא לידי ביטוי.
צביקה גרינגולד: היינו בדיון על המים, ישב שם נציג רשות המסים והוא נשאל: למה אתה לוקח מע"מ על מים.
צביקה גרינגולד: הוא אמר – צריך לממן את קופת המדינה.
צביקה גרינגולד: פה, עם הדלק, התשובה, אתמול בעיתון על עלית המסים של הדלק - צריך לממן כדי להוריד את המס הישיר.
צביקה גרינגולד: לוקחים את מעמד הביניים הנמוך, שוברים לו את הגב כדי לממן את הטייקונים והעשירים.
יצחק וקנין: אני אומר לך – ראש הממשלה לא ידע על העלאת הדלק.
יצחק וקנין: שמע מה שאני אומר לך.
יצחק וקנין: ראש הממשלה לא ידע.