GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל איתן: אתה מדבר על LOCAL LOOP, מדוע השוק זה לא השוק שמכוסה על ידי ה- LOCAL LOOP?
עמית שכטר: כן, בדיוק על זה אני מדבר, על רשתות הגישה.
מיכאל איתן: האם אתה מדבר על LOCAL LOOP ארצי או על LOCAL LOOP מקומי?
מיכאל איתן: ה- LOCAL LOOP הטכנולוגי הוא כמה קילומטרים.
מיכאל איתן: אתה מדבר על 25% מאותו
עמית שכטר: מגודל השוק.
עמית שכטר: אני לא מדבר על ה- LOOP עצמו.
עמית שכטר: הבעיה איננה טכנית, הבעיה היא כלכלית.
עמית שכטר: אנחנו רוצים להגיע למצב שתהיה תחרות משוכללת.
עמית שכטר: ישנו חסם כניסה לתחרות לשחקנים החדשים.
עמית שכטר: ברגע שהשחקנים החדשים יתגברו על החסם הזה ויהיו משמעותיים בשוק – כמו בשוק הבינלאומי: בתחילתו של השוק הבינלאומי, על בזק בינלאומי נאסר להוריד מחירים.
מיכאל איתן: אתה מדבר על עצמך מול היותר חזקים.
מיכאל איתן: אני מדבר על עוד יותר חלשים ממך.
מיכאל איתן: נניח שבכוכב יאיר מישהו רוצה להתלבש על ה- LOCAL LOOP שלך עם רעיון חדשני, לתת שירות ולהתחרות.
עמית שכטר: זה בסדר.
עמית שכטר: אדוני, זה לא אותו דבר, אתה מדבר על ACCESS.
עמית שכטר: אם השר ימצא לנכון להטיל חובת גישה של שירות חדשני על מפעיל...
מיכאל איתן: לא חדשני.
עמית שכטר: אין בעיה, אנחנו לא נגד זה.
עמית שכטר: זה גם מוטל עלינו היום מכוח הרגולציה הקיימת.
עמית שכטר: אין לנו בעיה שיחייבו אותנו בשירותי ערך מוסף מה שנקרא – שירותים חדשים על הרשת – שיחייבו אותנו לתת לכל מי שרוצה, לתת אותם.
עמית שכטר: לא התנגדנו לכך מעולם, אנחנו תומכים בזה.
מיכאל איתן: גם ברמה של אותו LOCAL LOOP איזורי.
עמית שכטר: בוודאי.
עמית שכטר: זה לא יהיה מה- LOCAL LOOP, לא משנה מאיפה הוא יפעיל את זה טכנית, זה לא חשוב, אבל כן – גם ללקוח שלנו יוכל אותו אדם לתת את השירות החדש.
דובר: הבסיסי, לא רק החדש.
עמית שכטר: הבסיסי זה אני, מה אני נותן?
מיכאל איתן: ההבנה שלי, שה- LOCAL LOOP, מבחינה טכנולוגית זה איזשהו איזור שמכוסה בטכנולוגיה מסוימת בטווחים לא גדולים במיוחד.
מיכאל איתן: אני לוקח את ה- LOCAL LOOP הטכנולוגי כאיזור ואני שואל האם אפשר יהיה ליצור במסגרת ה- OPEN ACCESS וה- UNB
מיכאל איתן: UNDLING יוזמות של תחרות באותו איזור על ידי יצרנים קטנים שיבואו אל מפעיל ה- LOCAL LOOP ויגידו: אנחנו רוצים להיכנס אליך, למקום שממנו אתה מפעיל את ה- LOCAL LOOP ומשם לשדר תכנים או שירותים.
עמית שכטר: בוא נבחין.
עמית שכטר: הלקוח היה לקוח של חברת הבזק עד לאחרונה.
עמית שכטר: באנו אליו אנשי השיווק המעולים של גיל שרון ושלי, הצליחו להתחרות, התחרו והוא הסכים לקבל את שירותנו.
עמית שכטר: לקחנו את זוג הנחושת ושמנו אותו במרכזיה שלנו.
מיכאל איתן: זה לא חייב להיות בנחושת, זה יכול להיות ב- WIRELESS.
עמית שכטר: אין בעיה, בכל.
מיכאל איתן: הוא לא רוצה חוט, הוא רוצה לקחת את התדר.
עמית שכטר: אם אנחנו לוקחים את החוט, באותו רגע לא צריך אנטנה.
עמית שכטר: האנטנה תונח אחר כך כשנסיים להניח את התשתית שלנו.
עמית שכטר: באותו שלב יש לנו רק חיבור בנחושת.
עמית שכטר: האנטנה תונח בשלב מאוחר יותר כאשר נגיע למספר לקוחות שיצדיק הנחת אנטנות.
מיכאל איתן: ניקח את הנקודה הלוחצת עליך.
מיכאל איתן: אתה אומר שתשים אנטנה להפעלת ה- LMDS.
מיכאל איתן: אני שואל אם תיתן למישהו אחר מהאנטנה שלך להגיע לבתים.
עמית שכטר: בוא נבחין בין שתי שאלות, יש כאן שני מצבים.
עמית שכטר: הסביר זאת קודם האורח מר דגרבה – השאלה היא מה אנחנו רוצים להשיג בהסדר שעליו אתה מדבר.
עמית שכטר: אם אתה מדבר על מתן מה שאנחנו קוראים שירות ערך מוסף - איזשהו שירות משחקים, שירותי תכנים, כל מיני דברים כאלה שנותנים על גבי הרשת – התשובה היא כן, כל אחד יוכל לספק תכנים על גבי הרשתות.
עמית שכטר: זאת הרגולציה הקיימת, כך כתובים הרשיונות החדשים.
עמית שכטר: אין לנו שום ויכוח על כך – בין אם ניתן את השירות אלחוטי, בין אם נגיע לשם בסיב אופטי ובין אם נגיע באמצעות תיל נחושת.
מיכאל איתן: השאלה האם תהיה התארגנות ברמה של מפעיל איזורי שיוכל לתת את השירותים, או יהיה מפעיל שיצטרך להיות מפעיל ארצי, כלומר שלושה-ארבעה שמתמודדים כעת או שיהיו שחקנים נוספים?
אריאל שרון: צריך להסביר שכדי להיות מפעיל ולתת שירותים, זה נקרא על פי התקנות מפעיל מפ"א – מפעיל פנים ארצי.
אריאל שרון: יש רשימת חובות מאד מסיבית: הון עצמי של 60 מיליון דולר, ערבות בנקאית של 20 מיליון דולר, פריסה ב- 15 איזורים ברחבי הארץ, כך שלא מדובר על עיסוק בשכונה אחת.
אריאל שרון: לכן, הדרישה של שירות אוניברסלי לכל תוך שלוש שנים ב- 15 איזורים, אני חושב שזוהי דרישה מעבר אפילו לגבול היכולת הטכנולוגית והמעשית.
אבי גבאי: אני רוצה להתחיל מהשאלה של חבר הכנסת איתן, ששאל האם אין מחיר שבו אתם מסכימים ל- UNBUNDLING.
אבי גבאי: אם אנחנו היינו מבינים שיש איזשהו סיכוי...
נסים דהן: את האוטובוס המדינה קנתה לך.
דוברת: בזק שילמה.
נסים דהן: המדינה שילמה לך כל שנה הרבה כסף לסובסידיה לקניית אוטובוסים.
אבי גבאי: אנחנו מממנים את המדינה עם התמלוגים שלנו, לא להיפך.
אריאל שרון: על זה בדיוק אנחנו מדברים – על מחיר העלות פלוס רווח סביר.
איילת כהן-מעגן: עלות של מה?
עמית שכטר: בשביל זה יש רגולטור, איילת.
אבי גבאי: אני רוצה לומר איך אנחנו רואים את הדברים.
אבי גבאי: אנחנו חושבים שצריכה להיות תחרות בין תשתיות, בשביל זה יש תשתיות.
אבי גבאי: אין מצב שאין תשתיות.
אבי גבאי: יש כבלים, יש סלולר, יש לווין, יש LMDS, יש אלטרנטיבה לבזק.
אבי גבאי: אני חושב שבעולם של UNB
אבי גבאי: UNDLING אין שום סיכוי שנגיע למצב של תחרות שהממשלה לא מתערבת בה.
אבי גבאי: אחת מפונקציות המטרה המרכזיות של ממשלה היא להפסיק ולהסדיר שווקים, לתת לשוק לעשות את שלו.
אבי גבאי: היו"ר אברהם פורז:
אבי גבאי: אני אומר שבעולם של UNB
אבי גבאי: UNDLING לא מגיע לעולם המצב הזה.
אבי גבאי: בעולם של תחרות בין תשתיות, כל תשתית תצבור את הכח שלה ויהיו בעצם גושים שייאבקו אחד בשני.
דוידה לחמן-מסר: אני מודה לך.
דוידה לחמן-מסר: ראשית, לגבי הנושא של התשקיף – אין שום קשר בין הסוגיה כיצד נרכשו מניות בזק על יסוד התשקיף לבין החקיקה של הכנסת, כי אם כך הדבר, הכנסת לא יכולה לעשות חוקים אלא בהתאם למה שכתוב בתשקיפים של החברות הציבוריות.
דוידה לחמן-מסר: הכנסת חופשיה, הכנסת היא המחוקק.
נסים דהן: אבל מדברים על חוק ממשלה, לא מדברים על חוק פרטי.
דוידה לחמן-מסר: אני עכשיו מדברת על חברי הכנסת.
נסים דהן: חברי כנסת פרטיים – שייעשו מה שהם רוצים, אבל ממשלה מגישה הצעת חוק ממשלתית.
דוידה לחמן-מסר: סליחה, חבר הכנסת דהן, אני מצטערת לומר לך שגם הממשלה חתומה על תשקיף בזק כבעלת מניות, אבל לא כקובעת מדיניות, וההתייחסות לדו"ח רוזן בתשקיף בזק, אין לה שום משמעות משפטית – לא מבחינת כבילת ידי הממשלה ולא מבחינת כבילת הכנסת, ואני מבקשת שהדברים ייאמרו לפרוטוקול כדי שחס וחלילה לא ייווצר הרושם על ידך חבר כנסת דהן שבגלל דברים שנאמרו כאן אתם מנועים מלעשות את החקיקה.
נסים דהן: לא מנועים.
נסים דהן: הממשלה צריכה שיד ימין תדע מה קורה עם יד שמאל, ומשרד המשפטים לא יודע מה קורה במשרד התקשורת – זו בעיה בממשלה.
דוידה לחמן-מסר: ראשית, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כפי שהדבר ניתן.
דוידה לחמן-מסר: שנית, מה שאני באתי להבהיר לך אדוני, זה את הסוגיה של התשקיף, והממשלה לא יצרה שום מחוייבות על בסיס מה שנאמר בתשקיף.
דוידה לחמן-מסר: אני מבקשת שהדברים האלה יובאו בחשבון.
דוידה לחמן-מסר: היו"ר אברהם פורז:
דוידה לחמן-מסר: שום דבר, אדוני.
מיכאל איתן: לטענה כן.
דוידה לחמן-מסר: אני רוצה להגיד משהו פילוסופי.
דוידה לחמן-מסר: זכויות היסוד הן לתכלית ראויה ונקבעו לתכלית ראויה.
דוידה לחמן-מסר: זכות הקניין היא לא אבי אבות החוקה במדינת ישראל, ולכן אני מציעה שנבין גם מה הגבולות שלה על פי פסיקת בתי המשפט העליון.
דוידה לחמן-מסר: לכן אני מבקשת שבשלב זה ניקח את זכות הקניין בצורה מאד מצומצמת, וישנן פרשנויות שונות.
אתי בנדלר: אני חושבת שרק להיפך.
דוידה לחמן-מסר: אני מרשה לעצמי, בתור מי שעבדה כאן במשכן ומי שרואה את הדברים מבחינה משפטית, לומר: ידיכם אינן כבולות מכל כיוון שהוא.
דוידה לחמן-מסר: מאד חשוב שהדברים ייאמרו.
דוידה לחמן-מסר: אני לא אומרת את עמדת הממשלה.
דוידה לחמן-מסר: אני רוצה להבהיר שמי שטוען שהיום החוק צריך להסתפק במונח זכות שימוש, למעשה גורם לנו היום בשנת 2001 לעשות חוק שהוא מפגר אחרי זמנו, כי המונח זכות שימוש באשר לנושא של תשתיות, משתנה ומתעצב ולא בכדי משתמשים במונח UNB
דוידה לחמן-מסר: UNDLING ולא במונח RIGHT OF USE, שזה זכות שימוש.
דוידה לחמן-מסר: לאחר מכן הוא שונה כדי לאפשר לחברות הכבלים לעשות שימוש בתשתית חברת בזק על מנת לפרוס את התשתית שלהם.
דוידה לחמן-מסר: על שלוש השאלות הללו אתם צריכים להשיב, והוויכוח מי הבעלים על הצרכן הוא הוויכוח האמיתי שמתרחש עתה במרבית תחומי התקשורת.
נסים דהן: כשאת מדברת על בעלים על התשתית – מאיזו נקודה עד איזו נקודה?
דוידה לחמן-מסר: בביתו של המנוי.
דוידה לחמן-מסר: מי הבעלים על התשתית – כאן אני מסכימה עם עורכת-דין דורית ענבר – צריך לבוא ולקבוע את מערכת הזכויות בין הצרכנים שאינם מיוצגים כאן, לבין המפעילים.
דורית ענבר: על ידי המועצה.
מיכאל איתן: את מדברת על הגישה בתחום הפרטי של הצרכן.
מיכאל איתן: אנחנו מדברים כרגע מהמרכזת עד לבית הצרכן.
דוידה לחמן-מסר: אני אגיע לזה, חבר כנסת איתן.
מיכאל איתן: זה משהו אחר, זו פרשה נפרדת.
אתי בנדלר: אבל היתה אליה התייחסות לכל אורך הדיון.
מיכאל איתן: זה פחות בעייתי.
דוידה לחמן-מסר: לא, היא בעייתית מאד.
דוידה לחמן-מסר: נקודה שניה – צריך לאפשר מתן גישה בתשתיות שיש להן אלמנטים שהם מכסים את כל הארץ, וההסתברות שתהיינה עוד תשתיות כאלה היא לא גדולה בשל בעיות כלכליות כאלה ואחרות.
דוידה לחמן-מסר: צריך לאפשר להם מתן זכות גישה לשימוש בתשתית של אחר, ולאחר מכן צריך זכות שימוש שזה לגורמים קטנים של בעלי רשיון מיוחד.
אתי בנדלר: לגבי המקטע השני שדיברת עליו – אני מבקשת שתשלימי את זה.
אתי בנדלר: האם מתן זכות גישה בלתי מוגבלת, כפי שאת מציעה, לא תיצור אנטי תמריץ למתחרות החדשות להשקיע בתשתית, כי היו טענות בעניין הזה?
מיכאל איתן: זה תלוי במחיר.
מיכאל איתן: הכל עניין של כסף.
מיכאל איתן: דוידה לחמן-מסר:
מיכאל איתן: זה עניין של הרגולטור, הוא צריך לקבוע את המחיר.
אתי בנדלר: הרגולטור לא יקבע את המחיר.
מיכאל איתן: אז מי יקבע את המחיר?
מיכאל איתן: בעל התשתית יקבע את המחיר?
מיכאל איתן: ייתכן שמחר יבוא מישהו ויגיד: במחירים האלה שווה לי להניח שוב תשתית, אולי גם זה יהיה, אבל זה הכל עניין של כסף.
מיכאל איתן: בסוף הכל נגמר בכסף.
איילת כהן-מעגן: חבר הכנסת איתן, אתה מדבר על עלות...
נסים דהן: אם אתה רוצה שכוחות השוק בלבד יספקו, אז לא צריך חקיקה.
נסים דהן: מיכאל איתן:
נסים דהן: בתקופה שכוחות השוק לא משתלמים, אתה צריך כן לעשות חקיקה כי ברגע שזה משתלם אתה לא צריך אותם.
מיכאל איתן: אין תחרות בין תשתיות, זו הבעיה הכי קשה שלנו.
נסים דהן: אבל אתה אומר שכן צריכה להיות.
מיכאל איתן: מה שאני אומר: איפה יהיה המחיר הנכון שיצטרך לשלם חסר התשתיות לבעל התשתיות תמורת המעבר על התשתיות שלו?
מיכאל איתן: איפה תהיה נקודת האיזון שהמחיר הזה יהיה הוגן וכלכלי?
נסים דהן: זו לא בעיה, את זה אפשר לפתור.
מיכאל איתן: המתחרים הם בעסקים אחרים, זה בדיוק העניין.
מיכאל איתן: אם בזק רוצים לשלוט בשוק ובמתחרים אחרים שיעלו, זה סיפור אחד, אז הם אומרים: אנחנו מוכנים להחזיק בתשתית, אפילו ישלמו לנו מחיר גבוה – לא שווה לנו כי אנחנו רוצים למנוע מתחרים בשירותים אחרים לגמרי, אבל זאת סוגיה אחרת.
דוידה לחמן-מסר: הוויכוח כאן היה מעניין.
דוידה לחמן-מסר: עורך-דין שכטר הציע שתיקבע חובה על בעל התשתית לאפשר זכות גישה, וזו חובה שאני מתארת לעצמי תהיה בוודאי לא מקובלת לא על הכבלים ולא על בזק, שאנחנו רואים אותם בזהות אינטרסים בהקשרים הללו – זהות אינטרסים מוחלטת.
בני איינהורן: את טועה.
דוידה לחמן-מסר: לכן אני מציעה לשקול.
דוידה לחמן-מסר: היום בחוק כתוב: השר רשאי.
דוידה לחמן-מסר: אולי צריך לשקול את האפשרות שחובה על השר לקבוע כללים שיאפשרו זכות גישה בתשתיות לאחר, בתנאים שיקבע.
דוידה לחמן-מסר: דהיינו, זה לא יהיה בגדר סמכות שבשיקול דעת של השר: ירצה – יקבע, לא ירצה – לא יקבע, אלא שהשר יהיה חייב לקבוע כללים, ולכן מלכתחילה הכללים יצטרכו לאזן בין שתי הזכויות.
דובר: את לא מייצגת את הממשלה.
דוידה לחמן-מסר: אמרתי – עמדת הממשלה היא בתיקון 24.
דוידה לחמן-מסר: הצעתי – בין הבעיה של עורך-דין שכטר – אנחנו גם מייעצים לוועדה.
דוידה לחמן-מסר: לכן, לא בכדי הצעת הממשלה מדברת על כך שהשר רשאי לקבוע גם הוראות שלפיהן תהיה חובת מעבר, אף אם לא הוסדר נושא התשלום.
דוידה לחמן-מסר: נקודה שלישית – אני באמת מקווה שיהיה לנו דיון רב-משתתפים באותה מידה גם על נושא של חובת מתן זכות גישה בתכנים: הן תכני הטלוויזיה והן תכני האינטרנט.
דוידה לחמן-מסר: הפסקה למשך חמש דקות.
דוידה לחמן-מסר: עוד נדון בכך.
איילת כהן-מעגן: חבר הכנסת פורז, כל החוק הזה בנוי על מתן שיקול דעת לשר בתור הגורם המקצועי.
איילת כהן-מעגן: כאן האמצעי למעלה מן הנדרש, לבוא ולחייב ב- UNBUNDLING כאשר יש כל כך הרבה בעיות.
איילת כהן-מעגן: היו"ר אברהם פורז:
איילת כהן-מעגן: נניח שיהיה שר תקשורת שאנחנו לא יודעים מיהו – זה לא מישהו שיותר חכם מחבר כנסת איתן וממני וגם לא עם יותר ניסיון.
איילת כהן-מעגן: אני חושב שאנחנו עוסקים בתחום הזה יותר והוועדה עוסקת בכך יותר.
איילת כהן-מעגן: גם אין לנו זמן לתת לו לבחון את השאלות.
מיכאל איתן: אנחנו גם לא רוצים שהוא יהיה נתון ללחצים פוליטיים.
מיכאל איתן: היו"ר אברהם פורז:
איילת כהן-מעגן: יש לו הרבה מאד שיקול דעת לאורך כל החוק הזה.
בני איינהורן: אני חושב שערבבו כאן מושגים.
בני איינהורן: האם אפשר להגיש הצעה שתעשה הבחנה בין המושגים?
בני איינהורן: היו"ר אברהם פורז:
גדעון אביטל: אדוני, בכל זאת משפט נוסף בנושא.
גדעון אביטל: הרי זו לא המצאה של שנת 1987.
גדעון אביטל: בשנת 1982, כשהתקבל חוק הבזק, נקבעה הוראה זהה בסעיף 24, והיא באה להבטיח שמי שהשקיע בהקמת הרשת יהיה הבעלים שלה.
גדעון אביטל: זה לא איזשהו חידוש.
גדעון אביטל: היו"ר אברהם פורז:
גדעון אביטל: הערה שניה – השתכחה ההבחנה בין רשת לבין התשתית.
גדעון אביטל: המצב של התשתית בתוך הבתים הוא כזה.
גדעון אביטל: תקנה – אני מדגיש תקנה – תקנה בתקנות התפעול על פי חוק הבזק קובעת שהגם שהתשתית, הצינור בבית הלקוח – היא של הלקוח, השימוש מותנה באישורה של חברת בזק.
גדעון אביטל: יש מספיק מקום, רק בזק לא מרשה לעבור.
גדעון אביטל: התוצאה היא שחברת בזק לא מאפשרת לחברת YES לעבור בתוך התשתית.
גדעון אביטל: עד לכאן הגיעו הדברים.
מוריאל מטלון: אם מה שאתה אומר נכון, זה רק מראה שאנחנו לא בזק.
מוריאל מטלון: זו בדיוק ההוכחה.
מוריאל מטלון: היו"ר אברהם פורז:
מוריאל מטלון: היינו בוויכוח הגדול על שידור.
גדעון אביטל: היום לא יוזמן מר רוזן לקרוא את החוק?
שרון פליישר: חבר הכנסת פורז, מר רוזן התקשר אליך אישית ואמר לך שעקב אילוצים – לא רצונות- לא יוכל להגיע, אחרת הוא לא היה יושב כאן כל שבוע.
שרון פליישר: היו"ר אברהם פורז:
שרון פליישר: יש כאן נציגים של משרד התקשורת.
שרון פליישר: עורכת-דין טל אופק היא נציגת משרד התקשורת.
שרון פליישר: עם כל הכבוד, כשאתה מדבר בנושא של UNBUNDLING, כשהיושב-ראש של ועדת היישום שהיה מר רוזן מבקש ממך לדחות את הדיון ואתה מחליט כיושב-ראש הוועדה לא לדחות את הדיון – ההערות האלה לא במקום.
שרון פליישר: אנחנו אמרנו שמוקד השידור יהיה בידי החברה שמחזיקה את התשתית ולא בידי חברת התוכן.
שרון פליישר: גם אמרנו שתהיה מערכת חשבונאות נפרדת.
שרון פליישר: האם יש הערות?
שרון פליישר: "(3) מגוון השידורים המוצעים בידי מבקש הרישיון ואפשרויות הבחירה שהוא יציע לציבור,
שרון פליישר: גברת לחמן-מסר, אני לא יודע איפה זה נמצא.
שרון פליישר: אם אתם רוצים לחייב את בעל הרישיון בתוכן לעשות OUTSOURCING של ערוצים מסוימים, צריך להיות כתוב בצורה מפורשת איך זה בנוי.
דוידה לחמן-מסר: יש סעיף 6כ1.
דוידה לחמן-מסר: כרגע זה בכפוף לסעיף הזה.
דוידה לחמן-מסר: שידורם;" – קראנו את זה.
דובר: קראנו את כל הסעיף הזה.
דוידה לחמן-מסר: לגבי (9) ו- (10) צריך לדבר.
גדעון אביטל: זה לא במקום.
גדעון אביטל: סעיף 5 מסדיר את מערכת היחסים בין בעלי הרישיונות השונים.
דוידה לחמן-מסר: אני לא מסכימה עם מה שנאמר כאן.
דוידה לחמן-מסר: "(10) לענין בעל רישיון כללי לשידור, שמירת יתרה הולמת של אפיקי שידור במוקד השידור שלו, בעבור בעלי רישיון מיוחד לשידור;"
דוידה לחמן-מסר: כאן מתחדד הוויכוח, שאם יורשה לנו בישיבה אחרת נחזור אליו.
דוידה לחמן-מסר: אסביר מה הבעיה.
דוידה לחמן-מסר: כל החוק הזה בנוי על הקונספציה שמוקד השידורים הוא חלק מהרישיון הכללי לשידורים ולא רואה לנגד עיניו רק את חברות הכבלים, אלא גם כל גוף אחר שמבקש רישיון כללי לשידור.
דוידה לחמן-מסר: אבל בכל מקרה, אין ספק שצריכה להיות אפשרות שניתן רישיון למישהו – זה חייב להיות מצב שבו השידור עובר.
דוידה לחמן-מסר: נדמה לי שכאן דווקא יש ראיה משותפת לכולם – אנחנו ראינו את זה כדלהלן.
דוידה לחמן-מסר: רישיון כללי לשידורים זאת חברת תוכן, שיש לה דבר שאין לאף בעל רישיון אחר – יש לה את מוקד השידור.
דוידה לחמן-מסר: השאלה היא מה מוצע למנויים, וכאן אני רוצה לחזור ולהסביר.
דוידה לחמן-מסר: אני אסביר את הנושא של ה"מרקטינג", הנושא של ה"בילינג" – כל הנושאים האלה הם נושאים בעייתיים.
בני איינהורן: ה"בילינג" לא משנה.
דוידה לחמן-מסר: אנחנו ראינו מי מציע למנוי את חבילת הערוצים.
דוידה לחמן-מסר: אז החובות צריכות להיות מוטלות על שניהם: על בעל הרישיון הכללי שהוא התשתית צריכה להיות סמכות לשר...
דוידה לחמן-מסר: זו שאלה מאד יפה – מה מניע תחרות.
דוידה לחמן-מסר: החשש הגדול הוא שאם מראש לא תישמר קיבולת, לא יתפתחו גורמים שירצו להציע ערוצים כי הכל ייראה תפוס.
מיכאל איתן: הם ישלמו יותר והם יקבלו שטח.
דוידה לחמן-מסר: אני מציגה את הדילמה.
מיכאל איתן: אז הדילמה היא בכסף.
מיכאל איתן: הם יציעו כסף.
דוידה לחמן-מסר: אבל הם פחות עשירים מבעל הרישיון הכללי.
דוידה לחמן-מסר: לא רוצים שיהיה נתון לשרירותו של בעל הרישיון הכללי, שהיא קיימת לכל אורך הדרך.
מיכאל איתן: אני לא מבין לפי איזה שיקול יכתיבו להעביר את הערוץ הזה.
אברהם פורז: אני משאיר לשיקול דעת של גוף ציבורי.
דוידה לחמן-מסר: זה FIFO או LIFO.
דוידה לחמן-מסר: זאת השאלה.
מיכאל איתן: מה זה גוף ציבורי?
דוידה לחמן-מסר: לא, היא לא מחליטה.
מיכאל איתן: ערוץ הודי – יש מישהו שמתקשר אלי כל שבוע למה אין ערוץ הודי.
דורית ענבר: אישרתי ערוץ הודי השבוע.
דורית ענבר: היו"ר אברהם פורז:
מיכאל איתן: באיזה מחיר?
מיכאל איתן: למה שיגידו לו מחיר?
מיכאל איתן: מה אכפת להם?
מיכאל איתן: יש להם היום 60 ערוצים.
דורית ענבר: אני רוצה להבהיר בעניין של המחיר.
דורית ענבר: הפיקוח על מחירי הכבלים הוא בידי שר התקשורת ולא בידי המועצה.
דורית ענבר: יש כאן איזו אנומליה שצריך לפתור אותה מכיוון שהפיקוח על מחירי הלווין הוא אצל המועצה והפיקוח על מחירי הכבלים הוא אצל השר.
דורית ענבר: נכון.
דורית ענבר: אם לא, הוא יכול להיות בעל רישיון מיוחד ויהיו חייבים להעביר אותו וחייבים לשמור לו CAPACITY.
דורית ענבר: לדעתי צריך להיות לי SAY בעניין המחיר בכל הדברים.
דורית ענבר: נכון, ומה עוד שהמחיר הוא כלי מאד חזק להשפיע על כל התחרות ועל כל מהלך השידורים.
בני איינהורן: אדוני, אבל גם כאן צריכים לתת להם כללים, כי תיאורטית, הם יכולים בדוגמה של אבי גבאי לתת מחיר – לצורך העניין – נמוך ביותר שלא מכסה שום עלות ואתה לא מגביל אותם בכמות, אפשר לאשר אינסוף ערוצים.
בני איינהורן: אני דווקא מסכים עם חבר הכנסת מיכאל איתן – וזה מה שאני כל הזמן אומר – אבל כאילו נלחמים רק בגלל העיקרון להילחם בכבלים.
בני איינהורן: הרי לי יש אינטרס להעביר כמה שיותר ערוצים, אני משפר את המוצר שלי.
דוידה לחמן-מסר: שאלה באיזה מחיר.
דוידה לחמן-מסר: אדוני היושב-ראש, רק שנדע מה המצב לאשורו.
דוידה לחמן-מסר: עד היום קיבלנו הוראה להעביר ערוץ אחד – ערוץ הקניות.
דוידה לחמן-מסר: קיבלנו את ההוראה הזאת ומילאנו אחריה והדבר היה לפני חמש שנים וחצי.
דוידה לחמן-מסר: זה מהשישית, אדוני, זה משהו אחר לגמרי.
מיכאל איתן: בשישית צריך לשלם לכם?
דורית ענבר: כך קובע חוק הבזק.
גדעון אביטל: ערוץ הקניות צריך לשלם לנו.
גדעון אביטל: בכל זאת זו תשתית שמישהו השקיע בה, וראוי שהוא יקבל איזושהי תמורה.
גדעון אביטל: אני מציע שאתם תגבילו את פרק הזמן שעובר עד שיש הסכם, לשנה אחת.
גדעון אביטל: לא ייתכן שגורם, עוברות חמש שנים וחצי ולא משלם אגורה אחת.
דורית ענבר: אני רוצה לענות על העניין הזה.
גדעון אביטל: ומשיקולים כאלה ואחרים, המועצה והשר לא מחליטים.
דורית ענבר: נכון שבחוק הבזק ישנה הוראה שערוצים ייעודיים צריכים לשלם דמי מעבר.
דורית ענבר: אגב, אני לא מדברת כאן על ערוץ הקניות דווקא, איך קרה שהוא ערוץ ייעודי עד עכשיו לא הצלחתי להבין – הערוץ הזה הוא דוגמה לא טובה ותיכף אגיד עליו משהו ספציפי.
דובר: כמו שהערוץ הראשון עובר בחינם.
בני איינהורן: וכמה כאלה?
בני איינהורן: יכולים להיות גם אלף כאלה, נכון?
בני איינהורן: דהיינו, יקחו את כל תשתית הכבלים...
דוידה לחמן-מסר: השישית הזאת.
בני איינהורן: לא ראיתי שאתם מוכנים להגביל את עצמכם לשישית בסעיף הזה.
דורית ענבר: אני רוצה לומר משהו על ערוץ הקניות באופן ספציפי – צר לי מאד שלגבי ערוץ הקניות נוצרה כאן איזושהי בעיה ספציפית שמשליכה עכשיו על עניין עקרוני.
בני איינהורן: אדוני, הבקשה רק לתחום את השר או את המועצה בלוח זמנים.
בני איינהורן: הציע כאן אדוני שנה, שתוך שנה היא תקבע מחיר.
בני איינהורן: ואם לא – הערוץ יורד.
מיכאל איתן: אני לא מבין את כל העניין הזה.
מיכאל איתן: ערוץ הקניות זה BUSINESS.
מיכאל איתן: מילא, אם תגיד שיש אינטרס למדינה שיהיה ערוץ חדשות ליהודים, לרוסים, לערבים.
מיכאל איתן: מה קניות שייך לכאן?
דוידה לחמן-מסר: הסעיף מדבר על עלות פלוס רווח סביר.
דוידה לחמן-מסר: חברות הכבלים הציגו תחשיב כזה שצריך לשלם סכום כל כך גבוה, שזה בכלל לא היה בא בחשבון והדיונים נמשכו ונמשכו.
מיכאל איתן: מישהו קונה שם בכלל?
גדעון אביטל: כן, וזה גם מסתיים ברווח בסוף השנה.
דוידה לחמן-מסר: אדוני, אני מבקשת שנבחין בין הסוגיה של השישית – שהיא תשתית שחברות הכבלים היו מחוייבות לשמר לשירותי תקשורת, יש כאלה שגם אומרים לאינטרנט מהיר, ולשידורים אחרים, שהיא של המדינה .
דוידה לחמן-מסר: כתוב: השישית – אסור לו להשתמש, אלא המדינה רשאית להורות לו מי יעשה בה שימוש.
מוקדי: 6לד- "השר רשאי, לאחר התייעצות במועצה, להורות לבעל הזיכיון לאפשר שימוש, בתשלום, באפיקי רשת הכבלים שלו בהתאם להוראות סעיף 6(א1), ובלבד שקיבולת האפיקים שתיוותר לבעל הזכיון לא תפחת מחמש שישיות.
מוקדי: " – כלומר חמש שישיות זה שלהם בכל מקרה ויש כאן שישית שהשר יכול להורות לגביה.
דוידה לחמן-מסר: אבל הזכיון נגמר.
דוידה לחמן-מסר: ב-12 שנה הזכיון נגמר.
דוידה לחמן-מסר: הצעת החוק הממשלתית מותירה את השישית לשידורים בלבד ולערוצים ייעודיים.
דוידה לחמן-מסר: אז צריך סמכות למועצה להורות לו להעביר גם בחמש שישיות שידורים של אחרים.
דוידה לחמן-מסר: שאלה מעניינית היא מה גורלה של השישית.
דוידה לחמן-מסר: לעניין זה אני שוב אשמח שהדיון הזה יתקיים עם מר דני רוזן כי בהצעת החוק הממשלתית, השישית משום מה עוברת משימוש.
דובר: סעיף 6לד לחוק הבזק – עמוד 212.
דובר: היו"ר אברהם פורז:
דוידה לחמן-מסר: שינוי די מהותי לפי גישתי.
דוידה לחמן-מסר: נקרא את הנוסח המשולב.
דוידה לחמן-מסר: מדובר על סעיף 36 בהצעת החוק, עמוד 39 בנוסח המשולב:
דוידה לחמן-מסר: "השימוש באפיקים (א) השר רשאי, לאחר התייעצות במועצה, להורות לבעל זכיון" – היה, משתנה ל – "בעל רישיון כללי לשידור לאפשר שימוש, בתשלום, באפיקי מוקד השידור (ירדה רשת הכבלים ונשאר מוקד שידור) בהתאם להוראות סעיף קטן (א1), ובלבד שקיבולת האפיקים שתיוותר לבעל הרשיון לא תפחת מחמש שישיות.
דוידה לחמן-מסר: שאלה יכולה להישאל מדוע.
דוידה לחמן-מסר: מדוע השימושים שניתן היה לעשות בשישית הללו לשירותי תקשורת, הופכים להיות רק לשימושי טלוויזיה.
בני איינהורן: אני אענה לך למה.
דוידה לחמן-מסר: אני מביאה את הנושא לתשומת לבם של חברי הכנסת, כאשר אני אומרת שעמדת הממשלה היתה זו.
מיכאל איתן: מה היתה עמדת הממשלה?
דוידה לחמן-מסר: עמדת הממשלה כפי שהיא מוצגת לפניך היא, שאותה שישית היא להסיט את מרכז הכובד מתשתית לשידורים.
מיכאל איתן: הבנתי מה שאת מתכוונת וגם מה שאת רומזת, אבל השאלה שאני שואל: מה היה המניע של הממשלה לעשות את זה.
דוידה לחמן-מסר: אני מציעה שעל כך נשאל את משרד התקשורת.
דוידה לחמן-מסר: מרכז התקשורת כנראה ראה את מרכז הכובד בשישית בשידורים וחשב ששימושים אחרים.
מיכאל איתן: כי אנחנו דיברנו בזמנו על כך שדווקא בשישית הזאת אפשר היה להשתמש לצרכים של אינטרנט והשכלה ואינטרנט רחב לבתי ספר.
דוידה לחמן-מסר: אני גם שאלתי את השאלה.
דוידה לחמן-מסר: אני לא יודעת, אתה בטח יודע.
בני איינהורן: את שהיית בדיונים, לא יודעת.
דוידה לחמן-מסר: לא יודעת.
דוידה לחמן-מסר: מה שנחקק או מה שמשרד התקשורת התכוון?
בני איינהורן: אתם הצעתם.
דוידה לחמן-מסר: אני הסברתי – משרד התקשורת, זאת עמדתו.
דוידה לחמן-מסר: אני מציעה לשאול אותם, אני מציעה שנקיים את הדיון יחד איתו.
דוידה לחמן-מסר: אני חושבת שזו זכותו המלאה.
דוידה לחמן-מסר: אין לי תשובה עבורכם.
דוידה לחמן-מסר: בשעתו, לפי מיטב זכרוני, כשדיברנו על שישית, אמרנו שאנחנו רוצים שהוא ישאיר שישית פנויה למטרות שאינן טלוויזיה.
דוידה לחמן-מסר: כל מיני דברים כמו: כריזה, אינטרנט.
דוידה לחמן-מסר: אינטרנט לא היה.
מיכאל איתן: אבל השימוש בשישית עלה לא מזמן לצרכי אינטרנט בהקשר לנושא של צמצום פערים דיגיטליים ורשתות אינטרנט, מעורבות ממשלתית בנושא של אינטרנט בבתי-ספר וכל מיני דברים מסוג זה.
דוידה לחמן-מסר: אין לי תשובה, אדוני, אני לא יודעת.
דוידה לחמן-מסר: האם אנחנו עדיין צריכים לומר ששישית צריכה להיות פנויה?
דוידה לחמן-מסר: אני חושבת שהמדינה לא צריכה לוותר על זכויותיה.
דוידה לחמן-מסר: הזכיון הזה נסתיים.
דוידה לחמן-מסר: השישית הזאת – ראשית לא אומרים שהוא לא רשאי להשתמש בה וגם היום הם יעשו בה שימוש עד שהם צריכים לפנות.
דוידה לחמן-מסר: היא שלו מבחינה זו שהיא חלק מהתשתית, אבל במובן השימושים שיכולים להיעשות בה, החוק הקיים מדבר על שימוש ברשת הכבלים, והיום הצעת החוק הממשלתית מדברת במוקד השידור.
מיכאל איתן: הבנו את הרמז.
דוידה לחמן-מסר: עורך-דין מוקדי מסביר לי שבמקום השימוש באפיקים וחיבור איזורים זה נקרא ערוצים ייעודיים, זאת אומרת יש איזושהי החלטה שהשישית הזאת תשמש רק לשידורים.
דוידה לחמן-מסר: לא, שישית זה קיבולת, זה מאד חשוב.
דוידה לחמן-מסר: לפי הצעת החוק הממשלתית, השישית הזאת מיועדת לערוצים ייעודיים – והם מאד חשובים, ואני בוודאי לא מבקשת שנוותר עליהם.
דוידה לחמן-מסר: אל"ף, מבחינת התנאים שלהם, השישית היא לערוצים ייעודיים שנושאים פרסומת.
דוידה לחמן-מסר: כל יתר הערוצים הם לא ערוצים ייעודיים והם לא נושאים פרסומת.
דוידה לחמן-מסר: הפרסומת היא מעניינת כל עוד הם לא רשאים לשדר פרסומת.
דוידה לחמן-מסר: כשהם יהיו רשאים לשדר פרסומת, בוודאי שזה לא יעניין.
דוידה לחמן-מסר: כן, מה שקראתי עכשיו.
דוידה לחמן-מסר: עד שהוא לא מקבל הוראה.
מיכאל איתן: הוא יכול, אבל הוא משתמש עכשיו באפיקי מוקד השידור לעומת אפיקי רשת הכבלים.
מיכאל איתן: מה ההבחנה?
דוידה לחמן-מסר: ההבחנה היא שידורית.
דוידה לחמן-מסר: עוברים מטלקומוניקציה לקומוניקציה.
מיכאל איתן: הבעיה היא לא כאן.
מיכאל איתן: השאלה היא האם צריך להשתמש באפיקי רשת הכבלים, או הוא יכול להשתמש באפיקי מוקד השידור.
בני איינהורן: אין לזה שום משמעות.
דוידה לחמן-מסר: אז נשאיר רשת הכבלים.
דוידה לחמן-מסר: זה בעייתי בעיני– נניח חברת תבל, לצורך העניין, יש לה מבנה עם משרדים ועם חנייה ועם כל מיני מנועים, אני לא רואה את זה כתוכן, אני רואה את זה כתשתית.
דוידה לחמן-מסר: לכן, מבחינה זאת, כל ההבחנות האלה נראות לי לא נכונות.
דוידה לחמן-מסר: מוקד שידור כזה זה אולי מיליוני דולרים, אז אני צריך להכריח מישהו למכור את ההחזקות שלו?
דוידה לחמן-מסר: למה, אם אין צורך?
מיכאל איתן: אני לא יורד לסוף דעתך.
דוידה לחמן-מסר: אנחנו הצענו מבנה אחר, אדוני.
דוידה לחמן-מסר: חבר כנסת פורז לא רוצה לפגוע פגיעה העולה על הנדרש.
דוידה לחמן-מסר: בהצעת החוק הממשלתית משרד המשפטים, יחד עם משרד התקשורת, חושב שיש חשיבות רבה בכך שמוקד השידורים יהיה חלק מבעל הרשיון הכללי, ובאשר לשאלה מה דינם של בעלי המניות שיצטרכו להיפטר מחלק מהחזקותיהם – הרי אין מניעה שכל המוקד הזה יושכר.
דוידה לחמן-מסר: הבעלות שלו תהיה בידי א' והוא יוחכר ל-ב', ו-ב' – לא יהיו בו בעלויות צולבות.