GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית זוארץ: עכשיו אין ספק שמבחינת האינטרס הכלכלי של הזכייניות, טוב להן להמשיך לשתף פעולה כי שיתוף הפעולה מבחינתם תמיד עדיף על תחרות.
אורית זוארץ: אם הן ייאלצו להתחרות, הן ייאלצו להשקיע.
אורית זוארץ: אני מזכיר לאדוני, היום הן משקיעות הרבה יותר ממה שהן מחויבות להשקיע.
אורית זוארץ: מדוע הן משקיעות הרבה יותר?
אורית זוארץ: מישהו מחייב אותן?
אורית זוארץ: לא, הן משקיעות הרבה יותר משום שזה ביזנס טוב, החדשות.
אורית זוארץ: תכניות באות ותכניות הולכות ומהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 2 נשארת כעוגן רייטינג יציב כל יום בלב הפריים טיים.
אורית זוארץ: זה טוב להם להשקיע, זה מביא להם הכנסות ולכן הם השקיעו הרבה יותר ממה שהן מחויבות ולכן הן גם ישקיעו.
אורית זוארץ: יכול להיות שהן לא רוצות להשקיע, יכול להיות שהיו מעדיפות לשתף פעולה, אבל התחרות תלחץ אותן למקום שבו לא תהיה להן בררה אלא להשקיע, ולא רק בטאלנט.
אורית זוארץ: לכן, אדוני, אנחנו סבורים שההסתייגויות שהובעו כאן לעניין שימור הבעלות המשותפת בחברת החדשות הן לא יותר מאשר העדפה של האינטרסים הכלכליים של הזכיינים על פני טובת הציבור.
ישגב נקדימון: אני מבקש להתייחס לדבריו של עורך דין שוורץ, בהמשך לדברים שאמרתי קודם לכן.
ישגב נקדימון: אני בהחלט מבין את הטיעון שמדבר על הבעייתיות שאתם רואים במבנה הבעלים, עדיין לא שמעתי תשובה לקשיים שאני העליתי קודם מבחינת התוצאה של איסור הבעלות המשותפת מבחינת עצם קיומה של חברת החדשות.
ישגב נקדימון: אתה בעצם בא ואומר שחברת החדשות תמשיך להתקיים.
ישגב נקדימון: זאת בהחלט הערכה, יכול להיות שאפילו סבירה, אבל אין בזה שום ודאות ואין בזה שום ביטחון.
ישגב נקדימון: מה מונע מכל אחד ואחד מהגופים החדשים שיפעלו בשוק להקים חברת חדשות חדשה משלו---
אורית זוארץ: יש שלהם בעצם נכס מצוין, אבל אתה אומר שהם יעדיפו להרוס אותו ולהקים משהו חדש מאפס?
ישגב נקדימון: למה אנחנו צריכים לעסוק בניחושים ובהשערות ובסבירויות?
ישגב נקדימון: אנחנו עושים פה עכשיו איזה שהוא משהו של ניהול סיכונים, איזה שהיא השערה, איזה שהיא מחשבה.
ישגב נקדימון: כרגע יש מצב קיים בפועל, בוודאות, יש ודאות משפטית היום, של גוף שקיים על פי חוק ויש לגביו ודאות, למה ליצור אי ודאות לגבי שאלת המשך הקיום שלו?
נוגה רובינשטיין: אם היו מוסיפים סעיף שמחייב מכירה לאחת הזכייניות, אז זה היה בסדר?
נוגה רובינשטיין: מבחינתכם זה היה פותר את העניין?
ישגב נקדימון: אני חושב שאם יהיה סעיף שיבטיח את המשך קיומה של חברת החדשות של ערוץ 2 במשטר החדש, אנחנו בהחלט עושים התקדמות.
ישגב נקדימון: מה שאני טוען---
נוגה רובינשטיין: אני רוצה לשאול את עורך דין נקדימון, קודם כל מה שאני מבינה ממך זה שאתה מדבר על בעלות משותפת בלתי מוגבלת בזמן, נכון?
ישגב נקדימון: אני מדבר על המשך המצב הקיים.
נוגה רובינשטיין: אני שואלת במפורש, לא בעלות משותפת למספר שנים, אלא בעלות בלתי מוגבלת בזמן.
ישגב נקדימון: אני טוען שרק המשך הבעלות המשותפת ישמר את קיומה של חברת החדשות.
אופיר אקוניס: לא, אני שואל עכשיו, אם יהיה מצב שבו אנחנו נבקש, מתוך הדיון שהתקיים פה בארבע השעות האחרונות, מהממשלה לייצר לנו נוסח בדמות הרעיון שהביעה היועצת המשפטית של משרד התקשורת, של שר התקשורת, שזה שלוש שנים, אם אינני טועה, זה דבר שהוא מקובל, לא שזה צריך להיות מקובל עליכם, אבל זה רעיון ביניים כזה של סוג של הוראת מעבר של שלוש שנים, ובעניין הזה שמעתי שהעמדה של הרשות להגבלים עסקיים שוללת את הדבר הזה, נכון?
אופיר אקוניס: אוקי, ושואלת היועצת המשפטית, האם אתה מדבר על זמן בלתי מוגבל, או על זמן מוגבל?
ישגב נקדימון: אני חושב שהזמן צריך להיות בלתי מוגבל.
ישגב נקדימון: לשאלתך, אני חושב ש---
אופיר אקוניס: אני אגיד לך למה, כי אני מסכם איזה שהיא הבנה.
ישגב נקדימון: אני חושב שלא צריך להיות מרכיב של זמן בסעיף הזה.
אתי בנדלר: בבעלות המשותפת של רשת וקשת על חברת החדשות.
אתי בנדלר: זאת אומרת, אתה מנסה לשנות גם את המצב המשפטי כפי שהוא קיים לפני התיקון.
אופיר אקוניס: אחרי 2015.
אבי וייס: כל החוק הזה מדבר על סוף תקופת הזיכיון ותחילת עידן הרישיונות.
אבי וייס: אני טוען שהבעלים של חברת החדשות ב-17 השנים האחרונות, אולי ב-22 השנים האחרונות, או ב-20 השנה האחרונות, הם צריכים להמשיך להיות הבעלים שלנו.
דנה נויפלד: אז צריך להחזיר את טלעד, לפי הטיעון הזה.
אתי בנדלר: אז תתמזגו לחברה אחת.
קריאה: זו אופציה.
אתי בנדלר: בעצם מה שאתה אומר זה שלא צריכים את החוק שמובא היום לדיון בפני ועדת הכלכלה.
אתי בנדלר: כל מה שצריכים זה תיקון לחוק הנוכחי שיאמר שהזיכיון שלכם, שניתן בערוץ 2, הוא בלתי מוגבל בזמן.
ישגב נקדימון: אבל זה המצב היום.
אתי בנדלר: הזיכיון הוא בלתי מוגבל בזמן?
אתי בנדלר: של ערוץ 22.
אתי בנדלר: זה מה שהוא אומר, הוא רוצה בעלות משותפת בחברת החדשות פור אבר, והדרך היחידה להבטיח את זה היא הבטחת הזיכיון של שתי הזכייניות האלה.
אבי וייס: לא. הרי בעידן הנוכחי, בזמן הנוכחי, חברת החדשות היא פור אבר.
אבי וייס: עכשיו היא פור אבר.
אבי וייס: בעידן הזיכיונות חברת החדשות---
אופיר אקוניס: זו נקודה לא ברורה.
אופיר אקוניס: אתה אומר לנצח והממשלה אומרת שהחוק הקיים כבר אומר לך עד 2015.
ישגב נקדימון: לא נכון, חברת החדשות לא מוגבלת בזמן.
אבי וייס: חברת החדשות לא מוגבלת בזמן.
אופיר אקוניס: איך יכול להיות?
אתי בנדלר: אני אולי אנסה להסביר.
אתי בנדלר: לכאורה לחברת החדשות יש קיום עצמאי, בעלי המניות שבה משתנים בהתאם לזהות בעלי הזיכיון.
אתי בנדלר: כיוון שבשנת 2015 מסתיים הזיכיון של רשת וקשת, בערוץ 22, בהתאם למצב הנוכחי צריך היה להוציא מכרז חדש.
אתי בנדלר: יכול שהיתה זוכה רשת, יכול שהיתה זוכה קשת, יכול להיות שהיתה זוכה חברת אקוניס בע"מ, ואז חברת אקוניס בע"מ היתה בעלת הזיכיון בחברת החדשות.
אתי בנדלר: כמשל כמובן.
אתי בנדלר: רק לשם ההדגמה.
אבי וייס: אבל כל זה את אומרת כשיש לנו בית.
אבי וייס: על פי החוק החדש, אנחנו הומלסים, סוגרים לנו את הבית, אנחנו צריכים---
אתי בנדלר: לא, מה שזה אומר זה שבבית הספציפי הזה הבעלים יכולים להשתנות.
אבי וייס: אבל אתם סוגרים את האפיק.
נוגה רובינשטיין: כל הקיום שלכם נגזר מהאפיק?
נוגה רובינשטיין: האם זה העניין כאן?
אופיר אקוניס: לא מהאפיק, מהחברה.
דנה נויפלד: זה שיש זיכיון זה לא חברה עצמאית.
אבי וייס: אבל מה שעושים עכשיו זה בעצם שמים סימן שאלה על עצם קיומה של החברה.
אבי וייס: החברה היתה בסימן קריאה והיא הופכת לסימן שאלה.
נוגה רובינשטיין: אפשר לשאול שאלה את עורך דין נקדימון?
נוגה רובינשטיין: זה לא שיש כרגע איזה שהיא הצעה על השולחן, אבל אם נצליח לייצר הצעה שבה אחד מבעלי הרישיונות העתידיים, רשת או קשת, יהיה מחויב ברכישת חברת החדשות?
ישגב נקדימון: איך אפשר לחייב מישהו?
נוגה רובינשטיין: אני שואלת.
נוגה רובינשטיין: אם אנחנו נמצא פתרון שכזה, האם בכך תנוח דעתכם?
ישגב נקדימון: בוודאי שלא.
ישגב נקדימון: כי איך אפשר לחייב אותם?
ישגב נקדימון: מהיום הם ייבשו אותנו, לא תהיה חברת חדשות, לא יהיו תקציבים, ייתנו לנו רק 50 ולא 90 ומשהו מיליון שקלים.
דנה נויפלד: זה גם ככה יכול לקרות, גם אם מחייבים מכירה, יכולים לעשות את זה.
דנה נויפלד: אלה בעיות שלא קשורות בכלל ב---
ישגב נקדימון: אני מבקש לשאול את עורך דין שוורץ איך אפשר לבוא ולומר, בשם שמירה על חופש התחרות, שכתוצאה מזה שגוף תקשורת מרכזי, שמתחרה היום בתחרות בשוק החדשות, יפסיק להתקיים, זה דבר שהוא פרו תחרותי?
ישגב נקדימון: איך אנחנו משיגים פה תוצאה פרו תחרותית?
אורית זוארץ: ההנחה שהיא תפסיק להתקיים היא פשוט מופרכת.
אורית זוארץ: היא חסרת בסיס, היא עומדת כנגד כל---
ישגב נקדימון: אתה מוכן לתת בכתב עם ערבויות את זה שהחברה תמשיך להתקיים?
נוגה רובינשטיין: אז אנחנו מציעים אופציה, אם אנחנו נביא אופציה לחייב מכירת חברת החדשות לאחד משני בעלי הזיכיונות.
נוגה רובינשטיין: שמענו תשובה שלילית, אתם לא מעוניינים בפתרון הזה.
ישגב נקדימון: בוודאי שלא, כי אני יודע מה יקרה לנו מהיום עוד חמש שנים
נוגה רובינשטיין: אז מה שמטריד כאן זה לא עצם קיומה של חברת החדשות, אלא הבעלות המשותפת.
ישגב נקדימון: החברה השנייה שהיום צריכה לממן אותנו, שתדע שאנחנו לא נהיה בבעלותה, לא ישימו לנו שקל, מהיום.
שלי יחימוביץ': אני אומרת שברגע שאנחנו נדע שיש רק זכיין אחד, לזכיין השני לא יהיה שום עניין להשקיע יותר כסף.
שלי יחימוביץ': התקציב ייחתך לחצי.
דנה נויפלד: הזכיין יקבל תמורה עבור החברה ש...
דנה נויפלד: אתה גם לא יודע בעצמך אם אתה תקבל אותה או לא.
שלי יחימוביץ': למה להם עכשיו לשים 50 מיליון אם ממילא זה לא שלהם?
נוגה רובינשטיין: כי התמורה היא מיידית.
שלי יחימוביץ': זה מאוד יפה הסיבתיות שאתם---
נוגה רובינשטיין: זה מניב, זה נכס מניב.
שלי יחימוביץ': אין לזה שום אחיזה בפרקטיקה של---
דנה נויפלד: זה מכניס להם כסף.
נוגה רובינשטיין: המציאות היא בדיוק הפוכה.
שלי יחימוביץ': זה נורא יפה, חוסר הקשר למציאות של התיאוריות האלה.
אופיר אקוניס: עורך דין אמיר ונג, בבקשה, מייצג את קשת.
אמיר ונג: אכן, מייצג את שידורי קשת ויש לי את היתרון שחוץ מענייני תקשורת אני עוסק רבות גם בהגבלים עסקיים.
אמיר ונג: אני רוצה להתייחס לדברים של מר שוורץ.
אמיר ונג: האמירה כאילו אם קשת ורשת ימשיכו לעשות ביחד חדשות, לא תהיה ביניהן תחרות, היא סיסמה חסרת כיסוי.
אמיר ונג: במישור ההגיוני, זה שמשדרים ביחד חדשות בין 8 ל-9 לא יגרע בכהוא זה מהרצון של כל אחת מהחברות האלה להביא בערוץ שלה את הרייטינג הכי טוב שהיא יכולה, עם התכנית הכי טובה שהיא יכולה, בשעה 9 בערב.
אמיר ונג: זה היגיון בסיסי.
אמיר ונג: מעבר לזה, יש במשק לא מעט מקרים שבהם חברות מתחרות, באישור רשויות ההגבלים ובהתאם לדיני ההגבלים, משתפות פעולה במגזרים מסוימים.
אמיר ונג: לדוגמה הבנקים מחזיקים ביחד את שבא, אם יש ביניהם או אין ביניהם תחרות במשכנתאות, אין לזה שום קשר לפעילות שלהם בשבא שמתנהלת באישור רשות ההגבלים.
אמיר ונג: חברות המשקאות מפעילות ביחד תאגיד שעוסק באיסוף מכלי משקה.
אמיר ונג: גם רשות ההגבלים לא חושבת שהעובדה שהן משתפות פעולה באיסוף מכלי המשקה הריקים גורמת באיזה שהיא צורה לפגיעה בתחרות ביניהן על מכירת המשקאות בבקבוקים המלאים.
אמיר ונג: לכן האמירה הזאת כאילו שיתוף פעולה בשעות מסוימות יכחיד את התחרות לחלוטין היא פשוט חסרת סיכוי.
אמיר ונג: אלה דברים שכשרשות ההגבלים רוצה לבדוק אותם לעומק, היא בודקת לעומק באמת מה הקשר בין הדברים, עד כמה כל אחד מהם משמעותי.
אמיר ונג: במקרה הזה, עם כל הכבוד, הדברים נאמרו ברמת סיסמה, הם לא בדוקים והם גם לא הגיוניים.
אמיר ונג: אף אחד לא יתחרה פחות ב-9 בערב בגלל החדשות של 8. גם ב-9 בערב רוצים לעשות רייטינג.
אופיר אקוניס: עלתה פה נקודה מעניינת.
אופיר אקוניס: האם הכוונה שלכם, אבי, היא באמת לשמר את אותה מתכונת.
אופיר אקוניס: אתה מדבר על 8 עד 9, אתה מדבר על משהו מאוד ספציפי, על המהדורה המרכזית, היום המצב על לוח השידורים הוא כזה שבו, ועושים את זה במקצועיות רבה, אין על זה ויכוח, חברת החדשות משדרת מ-5 עד 9 כמעט ברציפות, למעט חצי שעה של הטלוויזיה החינוכית.
אופיר אקוניס: אז השאלה אם לזה אתם מתכוונים בשימור המצב?
אבי וייס: יכול להיות ש-5 יילך לערוץ 1 ו-6 ערוץ אחר, אז אפשר---
אופיר אקוניס: השאלה, אם אתם רוצים...
אופיר אקוניס: כי אפילו היועץ המשפטי של קשת דיבר על שעה ביום.
אמיר ונג: לא, רק כדוגמה.
אמיר ונג: ששעה אחת לא משפיעה על שעה אחרת.
אופיר אקוניס: אז איפה יהיה הגבול בין חמש שעות לשעתיים?
אבי וייס: אז קודם כל אנחנו צריכים לחשוב על לוח השידורים.
אבי וייס: לוח השידורים היום לא דומה ללוח השידורים של שנה שעברה ולפני שנתיים, אבל בהמשך לדבריו של עורך הדין, היועץ המשפטי של קשת, צריך להזכיר עוד דוגמה.
אבי וייס: בשוק התקשורת היום הרדיו האזורי, בואו נזכור שכל שעה עגולה לכל הרדיו האזורי יש מהדורת חדשות במשך 24 שעות של חדשות 10, סינדיקציה, בכל תחנות הרדיו האזורי יש אותה מהדורת חדשות כל שעה.
אבי וייס: מה היה קורה אם הייתם צריכים לחייב כל תחנת רדיו אזורי להקים חברת חדשות משלה?
אופיר אקוניס: אגב, אבי, יש גם תכניות רבות, יומני בוקר של תחנה אחת, שמשודרות בסינדיקציה---
אתי בנדלר: אבל זה בדיוק ההבדל בין תחנות אזוריות לבין תחנות ארציות.
אתי בנדלר: תארו לעצמכם שגלי צה"ל ורשת ב' היו משדרים אותה מהדורת חדשות.
נוגה רובינשטיין: לא, אבל הם לא חייבים לשדר בכלל חדשות.
דנה נויפלד: הם לא חייבים לשדר חדשות והן לא מתחרות אחת בשנייה.
דנה נויפלד: זו סוגיה אחרת.
אמיר ונג: זה עיקרון.
אבי וייס: בחוק הזה לא חייבים חדשות, חייבים חברת חדשות.
אבי וייס: יכול להיות שמהדורת החדשות יכולה להיות מבזק של עשר דקות.
אבי וייס: כתבתם?
אבי וייס: יש לכם איזה כללים של כמה זמן מהדורת חדשות?
אבי וייס: אמרתם חברתם חדשות, שיכול להיות רבע שעה מבזק---
דנה נויפלד: אבל, אדוני---
אבי וייס: אדוני היושב ראש, עוד מלה אחת.
אבי וייס: נתתי דוגמה לגבי סינדיקציה על מהדורות חדשות בכל שעה עגולה בכל תחנות הרדיו האזורי, אבל אם נעשה זום אאוט לפרספקטיבה בעולם, יש אין ספור מדינות, והזכיר את זה עורך דין ישגב נקדימון בדברים שלו קודם, שיש מהדורת חדשות שבסינדיקציה לכמה ערוצים, יש ITN בבריטניה ויש בגרמניה ויש בהולנד ויש בארצות הברית.
אבי וייס: כלומר זה לגיטימי לגמרי לעשות חברת חדשות בתקציב של 90 ומשהו מיליון שקלים, כל ערוץ.
אבי וייס: עכשיו בואו תזכרו מה הולך לקרות פה, הרי היום יש שני ערוצים מסחריים, שניים בלבד, שמתחרים זה בזה.
אבי וייס: ערוץ 10 הפסידו בעשר השנים האחרונות כ-600-700 מיליון שקלים, על פי הפרסומים, רשת וקשת כבר שנים רבות מפסידים.
אבי וייס: אלה שני ערוצים מסחריים, רק שניים, מה הולך להיות ברפורמה?
אבי וייס: יהיו ארבעה או חמישה ערוצים בשוק ובנתח שוק שלא יגדל, לא יהיה יותר כסף לפרסומות, ערוץ 10 שש לתחרות הזאת, אבל בואו נזכור, הפריים של ערוץ 10 ב-2010 נגמר ב-7.6%, כשהוא מתחרה רק בערוץ אחד מסחרי וזה ערוץ 2. מה יקרה כשהוא יצטרך להתחרות מול ערוץ רשת, מול ערוץ קשת ומול עוד שני ערוצים?
אבי וייס: הוא יתגעגע ל-7.6% בפריים שלו, שבעקבות זה הוא מפסיד, הרייטינג שלו יהיה 3% או 2%.
אבי וייס: הערוץ הזה יקרוס וכך יש סכנה לעוד ערוצים שיקרסו.
אבי וייס: כל הרעיון הזה יכול לגרום לקריסה של ערוץ 10 ועוד ערוצים.
אופיר אקוניס: או שהם לא יקומו מלכתחילה.
אבי וייס: וברייטינג של 3% האם חברת החדשות של ערוץ 10 תשרוד?
דנה נויפלד: אני רוצה להגיד שאתה צודק, לכן מה שמתעורר מהדיון הזה שהתקיים פה והיה דיון מאוד חשוב, זה שני דברים.
דנה נויפלד: אחד, גם לפי הנוסח שכרגע מונח, והאמת היא שלפי שום הצעה שלא היתה עד עכשיו ולכן אולי כדאי, נוגה, לשוב ולשקול, זה לבדוק את גובה חובת ההשקעה בחברת החדשות, כי בעוד חמש שנים, לצורך העניין, נניח יהיה מעבר לרישיונות והשוק ישתנה והרווחים ישתנו וחלוקת הרווחים ישתנו, ככל שמשקיעים מרצונם ובאופן וולונטרי, אין שום חובה ושום סיבה שאולי עוד חמש שנים הם לא ימשיכו להשקיע את הסכומים שמשקיעים, ולכן יכול להיות שאם זאת התכלית---
אבי וייס: איך אתם יכולים לקבוע 70 מיליון שקל לערוץ 10---
דנה נויפלד: אבל אני לא הפרעתי לכם.
דנה נויפלד: אדוני היושב ראש, אני מצפה להגנה כמו שאתה מגן עליהם מפניי.
אבי וייס: ---כשהפריים שלו יהיה 3%.
אופיר אקוניס: אבי, תודה, אבל עורכת דין נויפלד מדברת.
דנה נויפלד: בכל אופן, ככל שהכוונה היא, וזה גם אני מבינה את חברת הכנסת יחימוביץ, מטרתה היא להבטיח את ההשקעה באותה חברת חדשות.
דנה נויפלד: יכול להיות שראוי לעגן חובת השקעה מינימלית יותר גבוהה, ואז לא משנה איך השוק יתפזר, תהיה חובת השקעה בחדשות.
שלי יחימוביץ': אבל במקרה שהם יפסידו תצטרכי איכשהו להבטיח תמיכה של המדינה במקרה הזה.
שלי יחימוביץ': את רוצה את זה?
שלי יחימוביץ': אגב, אני בעד, זו הצעה טובה.
שלי יחימוביץ': זו הצעה מצוינת, אבל תצטרכי לחשוב על כל הצדדים שלה.
דנה נויפלד: אנחנו עושים את זה כל הזמן, זה בסדר.
שלי יחימוביץ': מה, מעבירים כסף לחברת החדשות?!
דנה נויפלד: חושבים על כל הצדדים.
דנה נויפלד: הצעה שנייה שעולה פה, וזה גם לטובת העניין, אתה לא מזהה את זה, אבל אני דווקא באה לטובת העניין, זה, כמו שנאמר כאן, אחת הבעיות שחברת החדשות מצביעה עליה זו העובדה שאין חובת מכירה ורכישה, למעשה שני היבטים.
דנה נויפלד: אז יכול להיות שגם את זה נצטרך לשקול, נוגה, לבוא ולחשוב על זה.
דנה נויפלד: למעשה אם אנחנו פותרים את שתי הבעיות האלה, אנחנו פותרים את הבעיה כולה, למיטב הבנתי, כמו שהיא מוצגת כאן.
אילאיל לבנת: רק לתת עוד פרספקטיבה לדיון שהתנהל ולהשיב לעורך דין שוורץ.
אילאיל לבנת: כבר היום קשת ורשת, שמפעילות במשותף את חברת החדשות, עושות את זה כעת עם הוראות הפעלה מאוד מדויקות שנתקבלו מהממונה.
אילאיל לבנת: אני יכולה לומר שכשאני נכנסתי לתפקיד וקיבלתי את ספר ההפעלה של הגוף העצום הזה, אחד הדברים שהייתי צריכה לשנן, דבר ראשון, היו הוראות ההפעלה של הממונה להגבלים עסקיים ביחס להתנהלות סביב חברת החדשות.
אילאיל לבנת: אני חושבת שכפי שזה התנהל במשך 17 שנה, זה יכול להמשיך ולהתנהל.
אילאיל לבנת: שאלתם פה לגבי רצועה של שעה, להבדיל מרצועה של חמש שעות, אני מבקשת להביא לידיעתכם שכל תכנית שחורגת משידורי חדשות, דוגמת התכנית הכלכלית, תכנית שמשודרת ומופקת במשותף על ידי קשת ורשת, על ידי חברת החדשות, הועלתה לממונה לקבלת אישור פרטני.
אילאיל לבנת: כך אנחנו עובדים.
אילאיל לבנת: אם החברות האלה הוכיחו עד כה שאין ביניהן שיתוף פעולה לגבי תכנים, אלא באישור הממונה בדברים מאוד מאוד פרטניים, קל וחומר שכששתי החברות האלה יהפכו למתחרות על אמת, על רצועה של שבעה ימים, זו כנגד זו, אין להניח שדווקא שם הם יבחרו לתאם תכנים, מה שנמנעו לעשות עד כה.
דבורה קמחי: אני חושבת שבאמת חשוב לשאול האם מדובר בחברת חדשות אחת שתשדר מהדורה בשני ערוצי טלוויזיה, או חברת חדשות שתשמש גם בית הפקה לתכניות נוספות, כפי שהיום חברת החדשות מבצעת.
דבורה קמחי: התחרות בין יום ראשון ויום חמישי בכל הכבוד איננה זהה לתחרות בין שני ערוצים שמשדרים במקביל כל יום ובאותה שעה והייתי רוצה לדעת האם הכוונה היא לשמר לחברת החדשות של ערוץ 2 את היקף ההפקה שהיא מפיקה עבור שני הערוצים.
דבורה קמחי: זאת אומרת שממועד קבלת הרישיונות, חברת החדשות של ערוץ 2 תכפיל את הפעילות שלה ואת הרייטינג שלה ואת העוצמה שלה בשני ערוצי טלוויזיה במקום בערוץ טלוויזיה אחת.
דבורה קמחי: הערה נוספת לעורכת דין נויפלד, חברת החדשות של ערוץ 10 פועלת היום במהדורת החדשות שלה במסגרת התקציב שקבוע בחוק, אני חושבת שברמה העיתונאית אין חולק שהיא בהחלט מהווה תחרות לחברת החדשות של ערוץ 2.
אופיר אקוניס: מר אבי וייס, משהו אחרון?
אבי וייס: כן.
אבי וייס: קודם כל, תקציב חברת החדשות של חדשות 10, אכן נמוך מתקציב חברת החדשות של ערוץ 2, אבל שכחה עורכת דין קמחי לומר שחלק גדול מההפקות בערוץ 10 הן, סליחה על הביטוי, קומבינה של חברות הפקה ש...
אבי וייס: סליחה, רפי רשף, שהוא המקביל לעודד בן עמי, זה חברת הפקה פרטית שהערוץ קונה אותה ולא חברת החדשות, ועודד בן עמי זה מתוך חברת החדשות, מתקציב חברת החדשות.
לאה ורון: אני לא חושבת שעורכת דין קמחי התכוונה לקבל ממך את התשובה לשאלה שלה.
אבי וייס: אבל הוא נתן לי זכות דיבור.
אופיר אקוניס: היא לא הפנתה אליך, אבל לא משנה.
אבי וייס: ובערוץ 10, מר ורשבסקי כתב לשר כחלון הצעה שבו הוא טוען שזה מסוכן מאוד שחדשות ערוץ 2 יהיו בשני ערוצים, אבל בהמשך המכתב הוא מציע הצעה מאוד מקורית, שחדשות 10 יהיו בשני ערוצים.
אבי וייס: כלומר יש פה חוסר היגיון---
אופיר אקוניס: עורכת דין נויפלד, את רוצה לענות?
דנה נויפלד: ישיבה משותפת בחברה משותפת זאת הבעלות המשותפת, להבדיל ממכירה של---
אבי וייס: לשדר אותה מהדורה זה בסדר.
דנה נויפלד: המצב האופטימלי הוא לא כזה, אבל אם, אם, אם יש קושי, אז אולי אפשר למכור את המהדורה ולא לשבת בבעלות משותפת באותה חברה---
אבי וייס: אז את זה את מאשרת.
דבורה קמחי: ---ימשיכו לתכנן את שאר שעות השידור שחברת ה---
טלי גורן: סליחה, זה קורה היום?
טלי גורן: אתם 17 נמצאים באותו דירקטוריון.
אופיר אקוניס: חברים, אני מציע דבר כזה.
אופיר אקוניס: יש לך תשובה?
לאה ורון: לגבי האם חברת החדשות תמשיך לשדר מ-6 עד 9.
אופיר אקוניס: מבחינתם זה בכלל לא.
אופיר אקוניס: מר שוורץ, יש פה את שאלת הגבלת הזמן.
אורית זוארץ: לא, זה לא עניין של זמן כמו שזה עניין השותפות בעסק.
אורית זוארץ: העובדה שאתה מנהל במשותף עסק, עסק שהוא בלב העשייה שלכם אמור להיות בלב התחרות ביניכם.
דנה נויפלד: בהבדלה ממחזור בקבוקים, אגב.
אופיר אקוניס: אנחנו, כפי שבדרך כלל קורה במחצית השנייה של הישיבה, נשארים מעטים מול נושאים כבדים מאוד וזה נושא כבד מאוד, לכן אנחנו לא ממשיכים.
אופיר אקוניס: אנחנו נסיים פה את הישיבה הזאת.
אופיר אקוניס: אני חושב שבארבע השעות האחרונות קיימנו דיון באמת יסודי בעניין חברת החדשות.
אופיר אקוניס: אני הבנתי את רוח הדברים, שאלתי גם את היועצת המשפטית האם לבקש בעצם מהממשלה נוסח חלופי, ברוח הדברים שנאמרו פה על ידי חברי הכנסת וקיבלתי תשובה.
אופיר אקוניס: התשובה היא 'לא'---
אתי בנדלר: לא, מדובר כאן על ישיבה של שלוש שנים ביחד.
אופיר אקוניס: על נוסח שברוח דבריו של שר התקשורת.
אופיר אקוניס: אתם הנחתם נוסח שכנראה לא יכול להיות בדעת רוב חברי הכנסת כדבר שיתקבל.
אופיר אקוניס: יש פה מחוקקים ששמעו את העמדה של הרשות להגבלים עסקיים, של הגורמים המקצועיים, של מועצת העיתונות, שלהם עצמם.
אופיר אקוניס: השאלה שלי היתה האם אני יכול לבקש עמדה אחרת, כתובה, מהממשלה, ברוח הדברים ששמענו פה מחברי הכנסת.
אופיר אקוניס: וזה אני אומר לך, מר וייס, שלוש שנים בשידור משותף.
אופיר אקוניס: אפשר לעשות דבר אחר, קודם כל לקבוע את העיקרון הזה ואז לבקש מהייעוץ המשפטי של הכנסת לכתוב את הנוסח הזה.
אופיר אקוניס: אפשר לעשות את זה היום לישיבה הבאה, אפשר לעשות את זה בישיבה הבאה בהצבעה לזמן אחר.
אופיר אקוניס: כי את הנוסח הזה כנראה כבר לא נביא, או גם אם נביא להצבעה, לפי כל מה שאני שמעתי זה לא יבוא להכרעה ברוב קולות חברי הכנסת שמתנגדים לנוסח הנוכחי שהביאה הממשלה.
אופיר אקוניס: זה מה שהיה פה.
אבי וייס: גם השר מתנגד לנוסח.
אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק, גם השר הודיע שהוא לא בעד ה...
אתי בנדלר: אני מבקשת להבין את דבריו של אדוני.
אתי בנדלר: האם היושב ראש מתכוון לכך שהוועדה תצביע על הנוסח שהציעה הממשלה, אלא שתוקפו ייכנס רק במועד מאוחר יותר ובמהלך שלוש השנים הראשונות, בין 2012 ל-2015 יחולו הוראות אחרות?
אתי בנדלר: או שאדוני מתכוון למשהו אחר?
אתי בנדלר: כי כשאתה מדבר על כך שבמהלך שלוש שנים תהיה הוראה אחרת, ואני מבינה ששלוש השנים שעליהן אתה מדבר זה שלוש שנים בין 2012 ל-2015, ככל שרשת וקשת, שתיהן, תבקשנה לעבור ממשטר זיכיונות לרישיונות.
אופיר אקוניס: בעניין הזה האם יש איזה שהיא הלימות בין עמדת שר התקשורת, שלא באה לידי ביטוי, לעמדה שאנחנו מביעים.
אופיר אקוניס: אני שמעתי מחברת החדשות עכשיו דבר שאני מודה שלא שמעתי אותו קודם, שהם מבקשים לא להגביל בזמן, אבל זה דבר שהוא כמעט בלתי מתקבל על הדעת.
אופיר אקוניס: זאת אומרת אלה שלוש שנים---
קריאה: למה 2012?
אופיר אקוניס: מ-2012 עד 2015.
דנה נויפלד: למה, למה כל השנים---
אתי בנדלר: אז עכשיו מדברים בכלל על שלוש שנים אחרות.
אתי בנדלר: אז קודם כל לא ברור על איזה שלוש שנים מדובר.
אבי וייס: זו הצעת השר.
נוגה רובינשטיין: אני הצגתי את הצעת השר, 2012 - 2015.
אופיר אקוניס: זאת הצעת השר, מר וייס.
אבי וייס: לא, הצעת השר היא שלוש שנים מלקיחת הרישיונות.
אופיר אקוניס: אני מציע שהשר יבוא לפה.
אופיר אקוניס: אני מבקש ממנהלת הוועדה לתאם עם לשכתכם ישיבה בהשתתפות השר, כי אני לא מבין.
נוגה רובינשטיין: לא, עמדת השר מאוד ברורה.
נוגה רובינשטיין: העמדה של השר, שאף אחד לא ינסה לבלבל כאן, היא שתהיה אפשרות לשיתוף פעולה והחזקה משותפת לשלוש שנים מ-2012 ל-2015, לא מ-2015 ל-2018.
אתי בנדלר: אז קודם כל צריך להבין על איזה שלוש שנים מדובר, ודבר שני מה יקרה בתום אותן שלוש שנים.
אתי בנדלר: האם בתום אותן שלוש שנים אדוני רוצה להצביע על הצעת הממשלה ולקבוע הוראת מעבר, כאמור, לשלוש שנים.
אתי בנדלר: ואם שלוש שנים, האם שלוש שנים שמתחילות בשנת 2012 וזאת רק בתנאי ששתי הזכייניות מבקשות לקבל רישיון באותו מועד, כי קיימת אפשרות הרי שאחת תבקש והשנייה לא, או שמדובר בשנת 2015, שאז שתיהן חייבות לעבור לרישיון ואז אנחנו מדברים בשנת 2010 על המשך ישיבה משותפת עד 2018, ואז אולי יגיע המשיח ואפשר יהיה להגיש עוד הצעות לתיקון חוק כדי להמשיך את זה הלאה.
אתי בנדלר: והאם הצעת החוק תתייחס למה שיקרה בתום אותן שלוש שנים?
אתי בנדלר: לכן מכיוון שאנחנו לא יודעים על מה מדובר, קשה לנסח.
אופיר אקוניס: אני מציע שתחכי עם הנוסח לישיבה בהשתתפות שר התקשורת ובהשתתפות חברי הכנסת הקבועים, היום הוא יום שאיננו יום כנסת ולא יום מן המניין בעבודת הכנסת השוטפת, ואנחנו נקבע את זה בהקדם כדי לראות כיצד מתקדמים עם הדבר הזה ועם שאר חלקי החוק.
אתי בנדלר: בהקדם בהתחשב בנסיבות העניין.
אופיר אקוניס: תודה רבה לכם, הישיבה הזאת נעולה.
אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך היום בהצעת חוק הרשות השנייה לטלויזה ורדיו (תיקון מס' 33) (מעבר מזיכיונות לרישיונות בשידורי טלוויזיה).
אופיר אקוניס: אני מבקש להודיע כבר מעכשיו שכיון שהחוק הזה מתמשך ומתמשך, אני מתכוון לכנס את ועדת הכלכלה ביום חמישי בתל-אביב משעה מוקדמת בבוקר ועד שעות הצהריים הבינוניות, כדי להמשיך ולקיים את החוק הזה ובעצם להתחיל לסגור ולסכם אותו.
אופיר אקוניס: לאחר מכן, הדבר צריך לעבור למחלקה המשפטית של הכנסת.
אופיר אקוניס: זה אחד החוקים הגדולים ביותר, אם לא הגדול ביותר, בכנסת ה-18, ולכן אנחנו רוצים לסיים את החקיקה.
אתי בנדלר: אין ספק שהוא המורכב ביותר.
אופיר אקוניס: ללא ספק, הוא המורכב ביותר.
אופיר אקוניס: דרך אגב, אני שואל את משרד התקשורת: מכיון שביום חמישי אנחנו רוצים לסגור, האם עד יום רביעי אנחנו נראה איזו שהיא הצעת החלטה או רעיון להצעת החלטה בנושא חברת החדשות?
נגה רובינשטיין: כדי לתת תשובה לשאלה הזאת, אני צריכה להיוועץ בשר.
אופיר אקוניס: יש לך כמה ימים להיוועץ בשר.
לאה ורון: השר אמור להגיע בכל רגע.
לאה ורון: אולי תוכלו לקיים את ההיוועצות.
אופיר אקוניס: אני רק מבקש להיוועץ בשר לפני יום חמישי ב-09:30 בבוקר, זמן תחילת הישיבה שעל מיקומה נודיע בנפרד.
אתי בנדלר: אדוני, האם יתכן מצב שייוועצו בשעה 09:00 בבוקר ויביאו לנו הצעה לעניין חברת החדשות?
אתי בנדלר: צריך שזה יהיה ברור.
אופיר אקוניס: לא. נגה, אני מודיע שעד יום רביעי בשעה 09:30 בבוקר, שזה 24 שעות - וגם הדובר נמצא פה והוא יכול גם להעביר את הדברים שאנחנו ביקשנו ממשרד התקשורת - להעביר את העמדה לפחות 24 שעות לפני תחילת הישיבה כמובן לכל הנוגעים בדבר; אנחנו רוצים לדעת שבדבר הזה, שהובטח לנו כבר בישיבת כפר-המכביה הקודמת, אתם  מגבשים איזה שהוא רעיון ואיזה שהוא פתרון.
אופיר אקוניס: אני פותח את הישיבה היום בשורה ארוכה מאד של רביזיות שהוגשו בשבוע האחרון, והבוקר גם הוספה האחרונה בהן לסדר-היום.
לאה ורון: היא נשלחה אתמול בלילה.
לאה ורון: היא טופלה אצלנו בבוקר, כי מטבע הדברים אנחנו לא במשרד בלילה.
אופיר אקוניס: כמי שרואה את עצמו נצר למקימי התנועה הרביזיוניסטית, אני ממש נפעם מתחייתה של תנועת הרביזיה בכנסת הזאת.
אופיר אקוניס: הכל פה רביזיוניזם אחד גדול.
אופיר אקוניס: זה משמח אותי; שנים רבות היינו במיעוט, ומיעוט נרדף חלק מן השנים, והנה תחייתה של תנועת הרביזיה.
אופיר אקוניס: נלך לאט-לאט ונשמע את הרעיונות של חברי הכנסת, את העמדות ואת ההערות.
אופיר אקוניס: לאחר מכן - היועצת המשפטית, אני מאד מקווה שנגיע לזה היום כי כמות הרביזיות פה ארוכה - נגיע להמשיך גם דברים נוספים כפי שדיברנו אתמול.
אופיר אקוניס: איך את מציעה לעשות זאת מבחינה טכנית?
אופיר אקוניס: נא להקשיב ליועצת המשפטית, כי הרביזיות פה רבות.
לאה ורון: קודם כל, תודיע שכל הבקשות מאושרות.
אופיר אקוניס: נפתח את כל הבקשות ברצף.
אתי בנדלר: האם ללא הצבעות?
אופיר אקוניס: לא. הצבעה אחת פותחת.
אופיר אקוניס: למה לעשות הצבעה על כל דבר?
לאה ורון: זה כדי לפתוח את כולם.
אופיר אקוניס: מכיון שאנחנו, כמובן, ניתן לכל לחבר-כנסת שהגיש רביזיה את הזכות להעלות אותה, להציג אותה וגם לדון בה, ולאחר מכן להצביע על הרביזיות, אני מבקש להצביע עכשיו באבחת חרב, ברצף אחד על הבקשות לפתוח את הרביזיות, כלומר שאנחנו נקיים רביזיות על כל מה שכתוב בדף הזה.
אופיר אקוניס: גברתי היועצת המשפטית, האם זה בסדר בהצבעה אחת לפתוח את כל הרביזיות - את כל בקשות חברי-הכנסת?
אתי בנדלר: אין שום בעיה, אלא אם כן מי מחבר-הכנסת מבקש לקיים זאת אחרת.
אתי בנדלר: יתכן שחבר-כנסת מסויים מתכוון להצביע בעד בקשה מסויימת ולהתנגד לבקשה אחרת.
אופיר אקוניס: על הרביזיה עצמה.
אתי בנדלר: על עצם הבקשה לדיון מחדש.