GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול מגנזי: יש כאן ערוצים שנמצאים בתוך ה-DTT במתכונתו הנוכחית, שממונה על ידי כספי התמלוגים – אותם כספים, שלטענותינו, היו צריכים להיות מוחזרים לנו, והם לא מימנו את זה – ועכשיו אנחנו צריכים לממן את המתחרים שלנו.
שאול מגנזי: זה לא הגיוני.
שאול מגנזי: רק אנחנו צריכים לשאת בנטל.
שאול מגנזי: זה לא סביר, לא הגיוני, ואני לא יודע איך להעביר את זה.
נגה רובינשטיין: אנחנו רואים קושי ממשי, אם בסופו של דבר מי שישא בנטל הנוסף זה שתי חמישיות מתוך החמש חמישיות.
נגה רובינשטיין: זה באמת לא סביר.
אופיר אקוניס: אבל שר התקשורת הצביע בעד בידודה של הרשות בממשלה.
נגה רובינשטיין: הוא לא נכח.
נגה רובינשטיין: זאת עמדת הממשלה המחייבת אותנו.
אופיר אקוניס: עמדת הממשלה היא לבודד את רשות השידור, ואולי עמדת הכנסת תהיה אחרת.
דן לנדאו: האם עמדת משרד התקשורת היא ששלוש חמישיות זה סביר ושתי חמישיות זה לא סביר?
נגה רובינשטיין: ברור שככל שהנטל יוטל על בעלי הרישיונות או בעלי הזיכיונות הקיימים אז יש שוויון כזה.
נגה רובינשטיין: זה עניין של למידה.
נגה רובינשטיין: זה לא עניין דינאמי.
אתי בנדלר: כלומר, ארבע חמישיות נראה לכם סביר.
נגה רובינשטיין: אם אנחנו מדברים על זה שיקום מערך נוסף בזמן הקרוב, אז כנראה שלא יהיו עוד המון בעלי רישיונות.
דן לנדאו: אבל איפה עובר גבול מתחם הסבירות שאת מציגה?
דן לנדאו: אם רשות השידור בחוץ זה בתוך מתחם הסבירות, ואם ערוץ הכנסת בחוץ אז חצינו את מתחם הסבירות?
נגה רובינשטיין: אני אומרת, שיש כאן קושי.
נגה רובינשטיין: ככל שהמימון של בעלי הזיכיונות גדל, הקושי מתרחב.
אופיר אקוניס: חה"כ אורון, אני רוצה לשאול לעמדתך כיו"ר השדולה למען השידור הציבור וגם כמי שעקרון השוויוניות חשוב לו.
אופיר אקוניס: אולי אתה תמצא לנו פתרון לדבר הזה.
טלי גורן: אני לא מבינה, מה המשמעות של שוויוניות?
אופיר אקוניס: שכולם ישלמו.
אתי בנדלר: או שאף אחד לא ישלם.
אתי בנדלר: שהאוצר ישלם, שהאוצר יממן את זה מהתמלוגים.
אופיר אקוניס: חה"כ אורון, אני אתן למנשה סמירה לדבר, ואז נשמע אותך.
מנשה סמירה: אנחנו עסוקים עכשיו בשאלה, כן רשות השידור או לא רשות השידור.
מנשה סמירה: זה מסיט את הדיון.
אופיר אקוניס: אנחנו צריכים לקבל הכרעה.
אופיר אקוניס: זה לא מסיט לשום דבר.
מנשה סמירה: בדיונים הקודמים בוועדת הכלכלה התרעומת היתה על כלל הסעיף.
מנשה סמירה: עכשיו אנחנו שואלים רק על רשות השידור.
מנשה סמירה: חייבים להבין את הסיפור.
מנשה סמירה: יש לנו פה עיסוק בשינוי רציני מאוד.
מנשה סמירה: זה סעיף קטן, העלול להפריע לתהליך שלם.
מנשה סמירה: במה דברים אמורים?
מנשה סמירה: מאז ומתמיד, מאז הקמת הרשות השנייה, התמלוגים מימנו תשתיות בתחום הפצת השידורים.
מנשה סמירה: גם במערכות האנלוגיות הקרקעיות לאורך השנים, כל דרישה, כל צורך ושינוי בתשתיות של הפצת השידורים מומנו מתמלוגים.
מנשה סמירה: כלומר, יש פה עיקרון יסודי שנמשך מאז ומתמיד.
מנשה סמירה: בנוסף, בישיבות שהיו בדיונים הקודמים בפברואר-מרץ בוועדה הזו, היתה הבנה שהסעיף הזה מהווה מגבלה ובעיה ולכן יש לשקול לממן אותו מהתמלוגים.
מנשה סמירה: נאגרו תמלוגים: תמלוגי שנת 2010 ותמלוגי שנת 2009.
מנשה סמירה: אמנם תמלוגי 2010 עדיין לא שולמו – וזה סיפור שעומד בפני עצמו – אבל המקור קיים.
מנשה סמירה: הנקודה השלישית היא, שלא צריך את מלוא התמלוגים.
מנשה סמירה: כלומר, אם האוצר יחליט לעשות את המעשה ולצמצם את התמלוגים, עדיין יישאר מספיק כסף להרחבה.
מנשה סמירה: הנקודה הרביעית היא, שיש פה בעיה מורכבת בקביעה שהם יממנו.
מנשה סמירה: בעלי הזיכיון פה לא יממנו שתי חמישיות.
מנשה סמירה: הם יממנו פה משהו אבסורדי חמור מכך.
מנשה סמירה: חלקם יהיו בעלי רישיון, והם לא יישבו על אותו הזיכיון בו הם ישבו.
מנשה סמירה: פעם אחת הם יממנו כבעלי זיכיון  קיימים ופעם שנייה כבעלי רישיון חדשים.
מנשה סמירה: יש פה סוג של אבסורד, שאפילו מבחינה כלכלית הוא לא מסתדר.
מנשה סמירה: אני מצטרף לטענה של ערוץ הכנסת.
מנשה סמירה: אני מסכים עם רשות השידור שהם לא צריכים לשלם.
מנשה סמירה: גם ערוץ הכנסת לא צריך לשלם, אבל גם הזכיינים הקיימים לא צריכים לשלם.
מנשה סמירה: מאז ומתמיד ההקמה היתה מוטלת על המדינה מכספי תמלוגים ולא מהתקציב השוטף.
מנשה סמירה: לסיכום – התשתיות נשארות בידיים של המדינה.
מנשה סמירה: זה לא שאנחנו נותנים את זה עכשיו למישהו אחר.
מנשה סמירה: לא מדובר כאן על תשלום שוטף.
מנשה סמירה: אנחנו מדברים על הכפלתה של המערכת כדי שאפשר יהיה להעמיד סדר גודל של תשתית שתוכל לקלוט עד 12 ערוצים.
מנשה סמירה: כרגע יש לנו תשתית שיכולה לקלוט עד 6 ערוצים.
מנשה סמירה: יש 5 ערוצים ויש מקום משוריין לערוץ בערבית.
מנשה סמירה: לאחר מכן, אנחנו מדברים על היערכות לעוד כ-6 ערוצים.
מנשה סמירה: ה-6 ערוצים נועדו לקלוט את החדשים.
מנשה סמירה: יש הערכה שמדברת על עוד 2-3 ועוד מקום לטובת טכנולוגיות חדשות, שאנחנו חייבים לצעוד לשם.
מנשה סמירה: אם אפשר שהמערך הזה יהיה נחות.
מנשה סמירה: הכוונה היא לשדר את זה ב-HD ובכל מה שנדרש.
מנשה סמירה: לכן, זו המסגרת הנדרשת.
מנשה סמירה: העלות של המסגרת היא סדר גודל של בין 20,000,000 ל-30,000,000 שקלים.
מנשה סמירה: מהתקציב המקורי של הקמת המערכת חסכנו 15,000,000 שקלים.
מנשה סמירה: כלומר, הקמנו את המערכת ב-60,000,000 שקלים במקום ב-75,000,000 שקלים.
אופיר אקוניס: הוא מדבר על 20,000,000-30,000,000 שקלים לכלל ההרחבה ולא לכל אחד, חה"כ ברקוביץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: להרחבה לכל ה-6.
מנשה סמירה: אני מדבר על בין 20,000,000 שקלים ל-30,000,000 שקלים להרחבה, כדי לקלוט עוד 6 ערוצים או 2-3 וטכנולוגיות נוספות.
מנשה סמירה: זה תלוי מה יוחלט בשולחן הזה, בכנסת ובממשלה.
מנשה סמירה: הערכות להקמה היו 140,000,000 שקלים.
מנשה סמירה: אנחנו ביקשנו 80,000,000 שקלים וקיבלנו 75,000,000 שקלים.
מנשה סמירה: חשוב שתדעו שהקמנו ב-60,000,000 שקלים, והשבוע החזרתי 15,000,000 שקלים לאוצר המדינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה עשית את זה?
מנשה סמירה: כי אני טענתי, שצריך לשמור את זה לטובת ההרחבה.
מנשה סמירה: בקשתי לא התקבלה, והוכרחתי להחזיר את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז שיחזירו את הכסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בואו נבקש מהם להחזיר את הכסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יהודה, תחזירו את הכסף.
אופיר אקוניס: לא שיחזירו, הם פשוט יכולים להמשיך לממן.
מנשה סמירה: לסיכום – כל מה שאני מבקש הוא לפנות לאוצר ולומר: המעבר לרישיונות הוא מעבר חשוב.
מנשה סמירה: צריך לתמרץ.
מנשה סמירה: חלק מהתמרוץ של החדשים הוא לא להטיל עליהם עכשיו שותפות בהקמה.
מנשה סמירה: זה יהווה חסם לתחרות ולכניסה של מפעילים חדשים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם ה-1,500,000 שקלים האלה יהוו חסם לאותו גוף שמשקיע עכשיו מיליונים ואומר: אני בדיוק התכוונתי להיכנס ובגלל ההכנה ל-DTT  בעלות של 1,500,000 אני לא מוכן?
מנשה סמירה: כמעט 2,000,000 שקלים הם כסף בהקמה.
מנשה סמירה: אנחנו מתמודדים עכשיו עם תשלומים.
מנשה סמירה: מי שמגלגל בתזרימי המזומנים יודע שזה לא פשוט.
מנשה סמירה: לא כדאי לזלזל בשום שקל.
מנשה סמירה: בנוסף, אני חוזר ואומר שזו אפליה ביחס לקיימים.
מנשה סמירה: למה חדשים יצטרכו לשלם עבור הקמה וקיימים לא משלמים?
מנשה סמירה: הרי כל הרעיון בתחרות הוא לפתוח ולאפשר לחדשים להיכנס בצורה הכי חופשית.
מנשה סמירה: למה אנחנו מכבידים עליהם פה?
מנשה סמירה: לכן, אני חוזר ואומר שחלקם של התמלוגים הקיימים של שנת 2010 יכולים לסייע בהקמת הדבר הזה.
מנשה סמירה: בנוסף, אני חייב לומר שלוח הזמנים הוא קריטי.
מנשה סמירה: ההחלטה היתה צריכה להתקבל אתמול כדי לעמוד בלוחות הזמנים שמדובר עליהם בהצעת החוק הזו.
אופיר אקוניס: מר לנדאו, בבקשה.
דן לנדאו: מנשה, אני רוצה לשאול אותך שאלה בהמשך לדברים שאמרת עכשיו ובהמשך לשימוש בביטוי "עיקרון השוויון" שמסתובב פה.
דן לנדאו: האם אפשר בניגוד למצב בחור כרגע אפשר לומר את הדבר הבא: עיקרון השוויון מחייב שכל  ערוץ ישא בחלקו לפי רוחב הפס שהוא נושא.
דן לנדאו: אתה מדבר על שירותים עתידיים, אתה מדבר על HD ורוחב הפס שונה מערוץ לערוץ.
דן לנדאו: המקום שאני מייצג אותו בינתיים לא משדר ב-HD, והוא לא זקוק לרוחב הפס שערוץ 2 צריך למשחק כדורגל או ערוץ 10 צריך למשחק ריאליטי.
דן לנדאו: גם ערוץ 33 כרגע לא זקוק לרוחב הפס שערוץ 1 זקוק לו.
דן לנדאו: מה דעתך לשקול חיתוך של העוגה אחרת, כך שכל ערוץ ישא באמת בעלויות שהוא צורך, באמת ברוחב הפס שהוא צורך?
אתי בנדלר: האם אתה מדבר על דמי הפצה או על דמי הקמה?
דן לנדאו: בסוף זה אותו עיקרון, גם בהפצה וגם בהקמה.
דן לנדאו: בעבר האוצר שלל את זה, אבל עכשיו כאשר אתה מדבר על שירותים עתידיים ועל כך שאתה רוצה לשמור ולפתח רוחב פס נוסף גם עבור הערוצים הקיימים לשירותים נלווים, צריך את העיקרון הזה.
מנשה סמירה: אני חושב, שצריך להבחין בין הבסיס לבין השירותים החדשים הנלווים.
מנשה סמירה: בבסיס השוויוניות צריכה להישמר.
מנשה סמירה: זה חשוב מאוד כדי שהוא לא ייפגע באיכויות שלו.
מנשה סמירה: יש מרחב של רוחב פס ששומרים אותו לכל אחד מהערוצים.
מנשה סמירה: יכול להיות שבשלבים המתקדמים הנושא הזה ייבחן.
מנשה סמירה: אני מציע, שקודם כל נראה את הכיוון ואז נחליט לגביו.
מנשה סמירה: זה לגבי השוטף ולא לגבי ההקמה.
מנשה סמירה: אתה מבלבל כאן.
דן לנדאו: למה זה לא בעניין ההקמה?
מנשה סמירה: אתה מדבר כמה אני צורך בשוטף.
מנשה סמירה: זו סוגיה אחרת.
מנשה סמירה: האם דמי ההפצה השוטפים חולקו באופן שוויוני, או האם פה זה יחולק לפי צריכת רוחב פס?
מנשה סמירה: אני ממליץ את הנושא הזה לא להעלות כרגע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למרות שאנחנו מדברים על ערוץ הכנסת, ערוץ שבו חברי הכנסת מופיעים, אני מקווה שאין בכך נגיעה בדבר פסול.
אופיר אקוניס: החוק העוסק בערוץ הכנסת חוקק כאן.
קריאה: בוועדת הכנסת.
אופיר אקוניס: בוועדת הכנסת, שעוסקת רבות בענייני תקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת, שהדין של רשות השידור צריך להיות זהה לחלוטין לדין של ערוץ הכנסת.
אופיר אקוניס: או פטור מלא לכולם, או שגם הם יהיו בתוך המימון.אני הבנתי ממר סמירה שיש כסף מהתמלוגים.
אופיר אקוניס: זה מה שאנחנו יכולים כרגע לחוקק.
אופיר אקוניס: מר סבן, האם אתם תומכים בפטור  רק לערוצים הציבוריים או רק לרשות השידור ולא לערוץ הכנסת, או שנקבע פשוט שאנחנו ממנים את זה מהתמלוגים?
יהודה סבן: החלטת הממשלה, כפי שהוסבר כאן קודם, מחריגה רק את רשות השידור.
יהודה סבן: לגבי כל החרגה אחרת – אנחנו מתנגדים באופן נחרץ.
יהודה סבן: אני רוצה להתייחס לנושא המקור.
יהודה סבן: אין שום רלוונטיות לקיומם או אי קיומם של תמלוגים או עודפים.
יהודה סבן: בסופו של דבר המדינה מקבלת הכנסות ממקורות שונים, מתמלוגים כאלה ומתמלוגים אחרים שנדונים בשעות אחרות פה בדיוני הוועדה, והממשלה גם מחליטה על השימושים באותם כספים.
יהודה סבן: לכן, אם נותרו עודפים מהתמלוגים הללו או ממקורות אחרים אין לכך שום רלוונטיות.
יהודה סבן: הממשלה בכל רגע נתון צריכה להחליט על שימושים של אותם מקורות.
יהודה סבן: בשלב זה הממשלה סבורה, שאין זה נכון לממן את הפעילות הזו.
יהודה סבן: אני לא חושב, שזה נכון לזקוף לחובתה של הממשלה את המימון בעבר של המערכת.
יהודה סבן: הממשלה החליטה באותה שעה שזה נכון, ראוי ונדרש, ולכן היא עשתה את זה.
יהודה סבן: היום היא חושבת, שלצורכי הרחבת המערכת אין שום סיבה שהיא זו שתשא בעלות.
יהודה סבן: נדמה לעתים שאף אחד לא משלם ואוצר המדינה זה מן קופת קסמים, שפשוט מושיטים את היד לתוכה ומוציאים כספים.
יהודה סבן: כאילו הקופה ממנה הכספים מגיעים לכנסת היא לא מאותו הכסף של הציבור, והכסף שהזכיינים האחרים משלמים לא מגיע גם כן ממישהו.
יהודה סבן: בסופו של דבר הציבור יצטרך לשלם על זה, ואנחנו מתנגדים לכך שהציבור יצטרך לשלם.
יהודה סבן: אנחנו סבורים, שבמקרה הזה מי שצריך לשלם זה מי שישתמש במערכת.
יהודה סבן: כיוון שהזכיינים לא מימנו בעבר את הקמת המערכת הראשונית, אנחנו חושבים שהרחבת המערכת צריכה להיות ממומנת על ידי הגורמים הנוספים שייכנסו למערכת ועל ידי הגורמים שלא שילמו עבור הקמת המערכת.
יהודה סבן: תשלום התמלוגים הוא  לא התשלום עבור הקמת מערך ה-DTT, אלא תשלום תמלוגים לאוצר המדינה לפי חוק.
אתי בנדלר: זאת אומרת, שאתם חושבים שטעיתם.
יהודה סבן: לא. אין שום קשר.
יהודה סבן: התשלום בעבר עבור הקמה ראשונית של המערכת לא אומר שמעכשיו ועד עולם המדינה צריכה לשאת, הציבור יצטרך לשאת בעלויות דומות בעתיד.
אתי בנדלר: אתה אמרת, שהממשלה החליטה עכשיו ככה ואתם עומדים מאחורי החלטת הממשלה.
אתי בנדלר: נדמה לי, שהיו"ר שאל אותך בנוגע לטעמים להבחנה.
אתי בנדלר: לנושא הזה לא התייחסת בדבריך.
אתי בנדלר: מדוע אתה סבור שיש לפטור את רשות השידור ולהטיל את דמי הקמת המערכת בין היתר גם על ערוץ הכנסת?
יהודה סבן: אני אתייחס לשאלה הראשונה.
יהודה סבן: לגבי השאלה השנייה עידו אציל ממשרד ראש הממשלה התייחס, כך שאני לא רואה טעם בהתייחסות נוספת.
יהודה סבן: לפני מספר שנים שהמערכת הזו קמה הממשלה סברה שנכון לתמרץ ולעודד את ההקמה כמה שיותר מהר, ולכן היא היתה מוכנה לקחת את זה על עצמה.
יהודה סבן: עכשיו אנחנו נמצאים בסיטואציה אחרת.
יהודה סבן: המערכת כבר קמה, ועכשיו מדובר רק על הרחבה של אותה מערכת.
יהודה סבן: זה טעם, שלהבנתנו הוא מספיק משמעותי כדי ליצור הבדל במודל המימון  בין שני המצבים הללו.
אתי בנדלר: אני לא שאלתי על העבר לעומת ההווה.
אתי בנדלר: אני שאלתי על המצב הנוכחי המוצע על ידי הממשלה של האפליה  - ותרשה לי להשתמש במילה הזו, כי זו לא הבחנה – בין רשות השידור לבין ערוץ הכנסת.
יהודה סבן: את זה הסביר נציג משרד ראש הממשלה.
אתי בנדלר: שאל אותך היו"ר לגבי הטעמים לעניין.
אתי בנדלר: אתה אמרת, שזו החלטת הממשלה.
אתי בנדלר: אני מניחה, שיש איזושהי אידיאולוגיה, כפי שאתה מנסה להסביר, מאחורי הממשלה, שהרי לא מדובר בסתם החלטה שרירותית חסרת נימוקים.
יהודה סבן: לגבי מה שקרוי כאן  אפליה בין רשות השידור לבין גורמים אחרים, הדברים הוסברו כאן.
אתי בנדלר: לבין גורמי שידור ציבוריים.
אתי בנדלר: אבל כל אחד מהטעמים האלה רלוונטי לגבי ערוץ הכנסת.
יהודה סבן: אני לא אומר שלא.
יהודה סבן: אני אומר, שההסבר הממשלתי ניתן כאן על ידי מר עידו אציל, ואין לי מה להוסיף על כך.
אתי בנדלר: לא קיבלנו תשובה.
חיים אורון: ברור לי דבר אחד: יש פה שלושה נושאים שהם לא קשורים אחד לשני.
חיים אורון: אני מסכים עם האוצר שאין קשר בין תגמולים לבין השקעות: לא בבריאות עם הסיגריות ולא בדלק בתחבורה.
חיים אורון: אנחנו מכירים את זה מכל הכיוונים, ואין טעם לקשור את זה דווקא בנושא הזה.
חיים אורון: מצד שני, אני מאוד בעד שהמדינה תשקיע בתשתיות.
חיים אורון: השאלה היא, האם אלה התשתיות שהמדינה צריכה להשקיע בהן.
חיים אורון: אם יוכיחו שזאת תשתית שהמדינה צריכה להשקיע בה ולא מישהו אחר, אני אשנה את דעתי ואז אני אעשה את ההבחנה השנייה בין ציבורי ובין פרטי.
חיים אורון: הסבירו לי מהבוקר ועד הערב כבר מאתיים שנה, שהפרטי יודע לעשות הכי טוב לבד, אבל כל פעם הוא צריך תמיכה קצת.
חיים אורון: אז אני עושה הבחנה בין פרטי ובין ציבורי.
חיים אורון: אם הוא פרטי, שיהיה פרטי.
חיים אורון: עכשיו אני לא מבין מה ההבדל בין ערוץ הכנסת, ולא כי הוא הערוץ שלנו.
חיים אורון: אם ערוץ הכנסת הוא ערוץ של חברי הכנסת, אז שיסגרו אותו מחר בבוקר.
חיים אורון: אם הוא לא ציבורי, תסגרו אותו.
חיים אורון: אני לא במועצת המנהלים של ערוץ הכנסת, ואף פעם לא שאלו אותי מה דעתי על השידורים שם, וטוב שכך.
חיים אורון: אגב, מה עם גלי צה"ל?
חיים אורון: איפה גלי צה"ל בדיון הזה?
אתי בנדלר: עכשיו מדובר רק על שידורי טלוויזיה.
אופיר אקוניס: גלי צה"ל זה בדיון אחר.
חיים אורון: אני עושה הבחנה בין ציבורי ובין פרטי.
חיים אורון: לכן, הצבעתי נגד, בלי שום בעיה, על ערוץ 9. אני חושב שכאשר פטרו את ערוץ 9 מתשלומים מסוימים, למרות שהוא פרטי, זו היתה חריגה מהעיקרון הזה.
חיים אורון: אני אומר לכל אלה שעשו את זה אז, שיראו מה הם גרמו פה עכשיו.
חיים אורון: לי יש קו מאוד ברור: ציבורי הוא ציבורי.
חיים אורון: כלומר, אני מדבר על בעלות שאינה פרטית, אין רווחים, לא יכול להיות שיהיו לו רווחים ואין בו שיקולי רווח.
חיים אורון: אין לי בעיה לדבר על ערוץ הכנסת, למרות שיגידו: זה ערוץ שלכם.
חיים אורון: אין לי בעיה עם ערוץ הכנסת ורשות השידור.
חיים אורון: אני לא מבין איזו אידיאולוגיה משרד ראש הממשלה רוצה להשמיע לנו.
חיים אורון: אני חושב שאנחנו צריכים להחליט לגבי ערוץ הכנסת, ולא כי זה ערוץ שלנו.
חיים אורון: אם זה ערוץ של חברי הכנסת, תסגרו אותו.
חיים אורון: אם הוא לא ממלא תפקיד ציבורי, אז הוא לא צריך להתקיים.
חיים אורון: אם יש לו תפקיד ציבורי, אז צריך לקיים אותו.
חיים אורון: אם הוא מכספי ציבור והוא בפיקוח ציבורי נאות, אז הוא צריך  להיות לפי אותו כלל.
חיים אורון: לכן, אני לא רואה את הקשר הישיר בין תגמולים לבין השקעות בתשתיות.
חיים אורון: אם יש צד להשקיע בזה, אז צריך להשקיע גם מעבר לתגמולים.
חיים אורון: אתם אומרים שהמבנה העסקי של הרישיונות אומר שהגאולה הזו תגיע כאשר כולם ביחד ישקיעו 20,000,000 שקלים, כולל הוותיקים.
חיים אורון: אל תגידו לנו שזה הסיפור.
חיים אורון: אנחנו שמענו את המספרים בדיונים הקודמים.
חיים אורון: זה לא עומד שם.
חיים אורון: בטח ש-2,000,000 שקלים זה הרבה מאוד כסף.
חיים אורון: העובדה היא, שערוץ 9 עשו פה לובי שלם ושברו את כל הכללים על מנת לקבל 2,000,000 שקלים בשנה.
קריאה: 700,000 שקלים בשנה.
חיים אורון: אם הייתי בעלים של עסק, הייתי גם מוכן לעבוד בשביל 70,000 שקלים.
חיים אורון: זה לא הנושא כרגע.
חיים אורון: הנושא כרגע, הוא הבחנה עקרונית בין ציבורי ובין פרטי.
חיים אורון: לסיכום דבריי – כל הערוצים הציבוריים צריכים להיות במעמד שווה, וכל מי שאינם ציבוריים צריכים להיות במעמד שווה.
טלי גורן: זאת אומרת, שברגע שאלה גופים פרטיים התשתית היא בעצם שלנו.
טלי גורן: מי שמממן, זה שלו.
טלי גורן: אני מנסה להבין, מה המשמעות של פרטי כאן.
חיים אורון: התגמולים עבור הנפט הם לא החלק שלי כאזרח בגז שיוציא מהאדמה.
חיים אורון: זה חלק מהזכות שניתנה לכם להשתמש במשאב מוגבל, ולכן אתם משלמים בשבילו.
טלי גורן: לא חייבים אבל.
טלי גורן: לא מחייבים אותנו לשלם על זה.
טלי גורן: אתם אומרים התשתית היא של המדינה, וגם תממנו את הגופים.
חיים אורון: לרישיונות יש כמה תנאים.
מנשה סמירה: אבל למה אנחנו צריכים לממן מישהו חדש?
מנשה סמירה: את זה תסביר לי.
חיים אורון: היו"ר  לקח אותי להסביר את המדיניות של הממשלה.
חיים אורון: יש פה נציגי ממשלה, שיודעים טוב ממני.
אופיר אקוניס: אני ביקשתי לשמוע את דעתך.
חיים אורון: בעבר הממשלה עשתה זאת בשביל לקדם.
אופיר אקוניס: אנחנו יכולים לעזור בעניין הזה, גם בהמשך לישיבה של אתמול.
אופיר אקוניס: כספי התמלוגים יממנו את הדבר.
אופיר אקוניס: בשביל מה קיימים תמלוגים?
אופיר אקוניס: על זה היה הויכוח אתמול במשך 4 שעות.
מנשה סמירה: נכון לרגע זה התשתית היא תשתית ציבורית של המדינה באמצעות הרשות השנייה.
מנשה סמירה: הטענה שלנו, היא שאין מקום כרגע לעשות את הערבוב הזה, כי אתה יוצר סיטואציה בה תתעורר השאלה: של מי תהיה התשתית הזו כאשר תתחיל לעבור לזה.
מנשה סמירה: ברוב מדינות העולם תשתית בסיסית דיגיטאלית קרקעית, שאמורה להגיע לכל בית בישראל באופן חופשי ופתוח, אמורה להיות בידיים של המדינה, לפחות במדינות שרוצות לשמור על חופש ולאפשר שהשידורים הציבוריים והשידורים האחרים יעברו דרכה בצורה מסודרת.
מנשה סמירה: לכן, המשמעות של ההרחבה כאן היא המשכה של אותה תשתית ציבורית קיימת.
חיים אורון: אבל השאלה היא, מי משלם עליה.
מנשה סמירה: אתה ענית על זה: "תשתית ציבורית".
חיים אורון: גם כביש 6 הוא כביש ציבורי, ובעוד 25 שנה הוא יחזור למדינה, למרות שהזכיין עכשיו מרוויח ממנו.
חיים אורון: החיים המציאו הרבה מודלים.
חיים אורון: אני בעד שהתשתית הזו תישאר בידי המדינה.
חיים אורון: השאלה היא, מי משלם עליה.
חיים אורון: יש הרבה מאוד תשתיות בידי המדינה, אבל משלמים עליהם כחלק מהתשלום מי שמשתמש בהם ונהנה מהן.
מנשה סמירה: אבל יש הבחנה בין הקמה ובין שוטף.
אופיר אקוניס: גברת קמחי, את אחרונת הדוברים בסעיף הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לפני כן, יש לי שאלה למר סמירה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אנחנו מדברים כרגע על 4% תמלוגים, שהם אלה שממנים כרגע את התשתית ומחר על פי הבטחה ועל פי רישיונות הם הולכים ל-1%, האם עדיין זה מספיק כסף כדי לממן את התשתיות?
מנשה סמירה: אמרתי קודם, שהכוונה היא לרדת בהיקף התמלוגים באופן הדרגתי, ויש מספיק כסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם גם 1% מספיק?
מנשה סמירה: 4% תמלוגים זה כ-50,000,000 שקלים בשנה.
מנשה סמירה: קמחי:     	הקשר בין מימון התשתית לכספי התמלוגים מצוי בחוק הנוכחי.
מנשה סמירה: זה מקדמת דנה.
מנשה סמירה: כלומר, יש זיקה ישירה בין כספי התמלוגים להשקעה בתשתיות.
מנשה סמירה: דבר שני: מה שכרגע מנסים זה להפוך אותנו מזכייני טלוויזיה למשקיעים בתשתיות של המדינה.
מנשה סמירה: כפי ששמענו כרגע ממר סמירה, התשתית הזו תשרת לא רק טלוויזיה אלא גם שימושים בטכנולוגיות נוספות, שהמדינה תחליט אם להשתמש בהן או לא.
מנשה סמירה: הופכים אותנו בעל כורחנו כמשקיעים בתשתיות האלה.
אופיר אקוניס: בעקבות הדיון המעניין  שקיימנו כאן, אני מציע שהמימון יהיה  מכספי התמלוגים.
אופיר אקוניס: היועצת המשפטית, אני מבקש לנסח את הסעיף הזה כך שזה יהיה מכספי התמלוגים.
יהודה סבן: כפי שאמר מנשה סמירה, העלות היא בין 20,000,000-30,000,000 שקלים.
יהודה סבן: זה מה שהופך את התיקון הזה לתיקון תקציבי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם נכנס עוד זכיין, זה עולה פחות.
לאה ורון: מר סבן, אם יש הסכמה של הממשלה להצעת הוועדה ההצעה לא תהיה תקציבי.
לאה ורון: היו"ר אופיר אקוניס:     	האוצר אומר במפורש שהוא מתכוון לסכל את כל החוק הזה, בדיוק כפי שהוא סיכל את החוק הקודם.
לאה ורון: אתם לא יכולים לקבוע כל דבר במדינה.
לאה ורון: יש רוב קולות, יש פרלמנט ויש חברי כנסת.
לאה ורון: חה"כ שאמה, האם אתה חושב שמכספי התמלוגים יש לשלם את הדבר הציבורי הזה?
לאה ורון: שאמה:     	אני תומך בעמדתכם.
אופיר אקוניס: לא יהיה חבר כנסת אחד שלא יתמוך בזה.
אופיר אקוניס: על זה קיימנו ויכוח 4 שעות: מה עושים עם כספי תמלוגים.
אופיר אקוניס: לא משנה אם קוראים לזה גז טבעי, קוראים לזה זיכיונות  לרדיו וטלוויזיה, או קוראים לזה בכל שם אחר.
אופיר אקוניס: האוצר אומר שהוא מתנגד.
אופיר אקוניס: מעניין, לפטור את רשות השידור אתם לא מתנגדים, ולדבר הכי בסיסי והכי שוויוני אתם כן מתנגדים.
אופיר אקוניס: תודיע שאתה מושך את החוק, ונסגור את הישיבה.
יהודה סבן: אנחנו לא מושכים את ההצעה.
אופיר אקוניס: הפעם אתה לא יכול.
אופיר אקוניס: גברת רובינשטיין, אנחנו תיכף נצביע על מימון מערכת ה-DTT הזו על ידי כספי התמלוגים.
אופיר אקוניס: אז לא תהיה בעיה עם ערוץ הכנסת, עם רשות השידור ועם הזכייניות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה זה תקציבי אם יש עוד זכייניות?
יהודה סבן: יש בין 20,000,000 שקלים ל-30,000,000 שקלים על אוצר המדינה.
יהודה סבן: אבל גם אז הוא אמר 80,000,000 שקלים ועשה את זה ב-60,000,000 שקלים.
אופיר אקוניס: האם האוצר רוצה התייעצות פרטית?
אופיר אקוניס: (מכאן ואילך רשמה אירית שלהבת)
אתי בנדלר: התיקונים המוצעים כאן הם, קודם כול, לא לאשר את הפסקאות שבהן מטילים את עלות הקמת המערכת לאחר מועד המעבר על הגופים המנויים בהצעה.
אתי בנדלר: מדובר על פסקה (3).
אתי בנדלר: סעיף קטן (ד) בסעיף 51א הנוכחי קובע:"בעלי הזיכיונות כאמור בסעיף קטן (א)(1) יממנו את עלות ההקמה של תחנות שידור ספרתיות, למעט ההפרש כאמור בסעיף 51ב, בסכומים ובשיעורי ההשתתפות שתחליט הרשות".
אתי בנדלר: כלומר, היום החוק מטיל על בעלי הזיכיונות את הקמת המערכת.
אתי בנדלר: בא סעיף 53 לאחר מכן וקובע כי "תשלומים ששילם בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה למימון תחנות שידור כאמור בסעיף 51" – הסעיף שקראתי עכשיו – "למעט תשלומים בעד הפעלתן, תפעולן ותחזוקתן של תחנות השידור ..."
אתי בנדלר: – מדובר על תשלומי ההקמה – "יוחזרו לו על-ידי קיזוזם מתוך התמלוגים שהוא חב בהם על-פי חוק זה, בשיעורים, במועדים ובאופן שתקבע המועצה בכללים באישור השר ...
אתי בנדלר: ".       	דהיינו, כרגע צריך קודם כול למחוק את הפסקאות בסעיף 51א, בהתאם להצעת הממשלה המתוקנת המטילה את עלות ההקמה על הגופים, כפי שמוצע בהצעה.
אתי בנדלר: לאחר מכן יש לתקן גם את סעיף 53 כדי שיהיה ברור שמדובר לא רק על בעלי הזיכיון אלא גם על בעלי הרישיון.
אתי בנדלר: ככל שהם יממנו הלאה את עלות ההקמה, שניתן יהיה לקזז את זה מתוך התמלוגים.
אתי בנדלר: למיטב הבנתי, ככל שמדובר בסעיף תקציבי הרי הסעיף התקציבי הוא התיקון המתבקש בסעיף 53 ולא בסעיף 51א(ד), למרות שאני מוכנה לבדוק את עצמי בצורה יסודית יותר לאחר סיום הישיבה.
אתי בנדלר: אם זאת הצעה תקציבית אז צריך לסעיף הזה רוב של 55 חברי כנסת בעת הקריאה השנייה והשלישית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בגלל ערוץ הכנסת זה הפך להיות תקציבי?
אתי בנדלר: כי מטילים את העלות על אוצר המדינה.
אתי בנדלר: משרד האוצר מתנגד לזה.
נגה רובינשטיין: יש עמדה ממשלתית מחייבת.
אתי בנדלר: נכון, הערה חשובה מאוד של מנכ"ל הכנסת.
אתי בנדלר: הדלתא קטנה יותר.
אופיר אקוניס: לא שמענו את ההערה.
אתי בנדלר: המנכ"ל יעיר את הערתו.
אתי בנדלר: זאת הערה חשובה.
דן לנדאו: הממשלה מסכימה הרי והחליטה שרשות השידור תהיה פטורה.
דן לנדאו: כלומר, החלק הזה של המימון הציבורי, החלק התקציבי הזה הוא בהסכמת הממשלה.
דן לנדאו: החלק היחיד שנמצא במחלוקת עם הממשלה הוא החלק היחסי שערוץ הכנסת היה נדרש לשלם.
חיים אורון: לא נכון.
חיים אורון: החליט עכשיו היושב-ראש, ואני מבין שיש לזה רוב, שאנחנו – ערוץ הכנסת – מממנים את עלות ההקמה של כל הערוצים הפרטיים.
חיים אורון: זאת ההחלטה שנתקבלה כאן.
אופיר אקוניס: אכן כך, זה תיאור מדויק.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורון תיאר את ההצעה, אך לא את ההחלטה.
חיים אורון: לקראת ההצבעה אני מגיש הסתייגות ומציע שיישאר הסעיף המקורי.
חיים אורון: אני סבור שהסעיף המקורי נכון במקרה הזה.
אתי בנדלר: מה זה המקורי?
אתי בנדלר: גם רשות השידור?
חיים אורון: לא. אני מציע שגופים ציבוריים – רשות השידור וערוץ הכנסת – לא ייכללו בזה.
אופיר אקוניס: אבל לא זאת ההצעה.
חיים אורון: זאת ההצעה שלי.
חיים אורון: אני מבקש להוסיף את ערוץ הכנסת לרשות השידור.
חיים אורון: אז יהיה ברור, כי על ה"טרמפ" של הכנסת העבירו עכשיו 20 מיליון שקל.
אופיר אקוניס: זה לא בדיוק אותו דבר.
אופיר אקוניס: כאן לוקחים כספי תמלוגים ומממנים בזה שירות.
אופיר אקוניס: אני מסביר לחברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ' את ההבדל בין ההצעה שלי ובין ההצעה שלך ובין ההצעה הממשלתית שפוטרת רק את רשות השידור.
אופיר אקוניס: ההצעה של חבר הכנסת אורון תפטור גם את רשות השידור וגם את ערוץ הכנסת, וההצעה שלי מדברת על כך שכספי התמלוגים יפטרו את כולם.
דן לנדאו: מה שאמרתי לגבי זה, עכשיו אמרתי לגבי החלק הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל התמלוגים באים מהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה זה יפטור?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך זה יפטור אותם אם הם אלה שמשלמים?
קריאה: ברור שזה לא יפטור אותנו.
נגה רובינשטיין: מהתשלום הנוסף.
נגה רובינשטיין: התמלוגים הם במילא כספים שנכנסו.
יהודה סבן: חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ', התמלוגים צריכים להיות משולמים על-ידי ערוצים 2 ו-10 בכל מקרה, אם הם משדרים ב-DTT או לא משדרים ב-DTT, אם ערוצים אחרים מצטרפים או לא מצטרפים.
יהודה סבן: לכן ההצעה של היושב-ראש היא שבעצם פוטרים, בלי שום קשר לתמלוגים, את ערוץ 2 וערוץ 10 מתשלום של בין 10-15 מיליון שקל.
שאול מגנזי: ממה אתה פוטר אותם?
יהודה סבן: פוטרים את ערוצים 2 ו-10 על חשבון אוצר המדינה.
אופיר אקוניס: השמעת כאן מכבסת מילים אוצרית מובהקת.
דנה נויפלד: במקרה הזה הוא דייק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא צודק בדבריו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגיע הזמן שהתגמולים של הטלוויזיה יוחזרו ליצירה או לתחום הטלוויזיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת לאן הכסף מועבר.
דנה נויפלד: זאת שאלה אחרת.
דנה נויפלד: בואו נעשה סדר.
נגה רובינשטיין: זאת החזרה רוחבית.
דנה נויפלד: היום יש חובת תשלום תמלוגים.
דנה נויפלד: כרגע השימוש שנעשה באותם תמלוגים הוא לצורך הקמת ה-DTT.
אופיר אקוניס: חלקם.
דנה נויפלד: חלק מן התמלוגים משמש להקמת ה-DTT.
דנה נויפלד: הזכייניות לא משלמות בנוסף לתמלוגים שום דבר.
דנה נויפלד: הן משלמות תמלוגים ומהם מסיטים חלק לטובת ה-DTT.
דנה נויפלד: משמעות קבלת הצעת החוק כפי שמונחת בפניכם היא לשלם בנוסף (On top).
דנה נויפלד: משלמים תמלוגים ומשלמים עבור הרחבת מערכת ה-DTT בנפרד ובנוסף, לבד מרשות השידור.
דנה נויפלד: זאת הצעת החוק שמונחת כרגע.
דנה נויפלד: היושב-ראש מציע לחזור למצב הקיים היום, שהתמלוגים משמשים בחלקם לטובת תוספת והרחבה של ה-DTT.