GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים אורון: כחלון, אתה צודק כאשר אתה אומר שההכרעה המהותית היא במעבר לרשיונות ולזיכיונות ואנחנו מאחוריה, אבל ההסכם על הזיכיונות הוא היה מסמך מחייב בין שני צדדים, בין ממשלת ישראל שנתנה משהו ואמרה שתמורת זה צריך לקבל משהו.
חיים אורון: כרגע נוצר כאן בתקופת המעבר, אתה אמרת חשש ואני אומר חשש סביר, ובית המשפט יאמר חשש סביר מאוד.
חיים אורון: כולנו ידועים שכנראה המצב יהיה פחות טוב.
חיים אורון: אתה אומר כרגע שיש להם רעיון איך להתמודד עם הפער הזה, אבל שימו אותו על השולחן, ואם הוא מוסכם, נתקדם בהסכמה.
חיים אורון: אני באתי לכאן בשביל הדבר הזה ולא כדי לשנות לך את התאריך כי הוויכוח הזה נגמר ואני גם מודה שלא ראיתי בזה ויכוח כזה מהותי.
חיים אורון: הוויכוח כרגע הוא איך לעשות שני דברים: האחד, בקטע הזה, איך להתגבר על תקופת המעבר, ושנית, איך ליצור פוטנציאל גדל והולך, מה שאתה קראת לו דיפרנציאלי, לגבי העתיד.
חיים אורון: אלה שני הנושאים.
חיים אורון: אם נדע לגביהם עכשיו, יהיה יותר קל לקבל החלטות ולהשאיר להם את כל חופש התמרון מתי הם רוצים לעבור.
חיים אורון: כאשר לא יצא חופש התמרון שלהם, את המחיר הם משלמים, וזה אנחנו.
משה כחלון: זה לא יהיה בשום מקרה.
חיים אורון: מה זה בשום מקרה?
משה כחלון: גם אמיר לא אמר את זה.
משה כחלון: אתה לא אמרת שאם ידחו בעוד שנה, אתם תיפגעו.
אמיר רוזנברג: לא, זה לא.
אמיר רוזנברג: לא ניפגע.
אמיר רוזנברג: הפוך.
חיים אורון: הוא רוצה עד 15.
קריאה: אם תדחו את זה ל-18, זה בסדר
אמיר רוזנברג: יש כאן סוג של כלים שלובים.
אמיר רוזנברג: מבחינתנו יש השלמה, הבנו ואנחנו לא במלחמות עבר אלא מבינים ועוברים היום או בעוד שבוע.
אמיר רוזנברג: עכשיו אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים עם זה.
אמיר רוזנברג: כולנו מודעים ואנחנו גם שמחים שאמרת שמודעים לחשש מפני הפגיעה ואולי זאת אפשרות תיאורטית שגם מקלה עליהם במידה מסוימת.
אמיר רוזנברג: יכול להיות שהמעבר לרשיונות גם עושה להם קצת טוב אבל גם זאת איזושהי אפשרות תיאורטית.
אמיר רוזנברג: זה מאחורינו.
אמיר רוזנברג: אנחנו אומרים שמכיוון שיש לפתחנו איזשהו משבר שקוראים לו חובות עבר, גם היצירה בעתיד, כל מה שהתכוונו הוא שאתם תקבעו את המועדים, וזה כבר לא עניין שלנו ואנחנו לא מתערבים, אבל המשבר הולך ופוחת.
אמיר רוזנברג: אם ב-2012 הם רוצים לעבור, צריכים לשלם את כל חובות העבר.
אמיר רוזנברג: אנחנו לא נכנסים אם אתם תתנו להם ב-2014 ואפילו לא הבענו דעה בנושא הזה, אבל זה יהיה ב-2014  ויצטרכו להחזיר את זה עד 2014.
אמיר רוזנברג: זאת הייתה הכוונה.
אמיר רוזנברג: זאת פרורוגרטיבה שלך לפי ההצעה שהעליתם היום, מתי להחליט.
אמיר רוזנברג: אנחנו לא נכנסים ואין לנו סמכות שם.
אמיר רוזנברג: אני לא חושב שזה השדה שלנו.
אמיר רוזנברג: זה רק כדי להבהיר את הנושא הזה.
נחמן שי: אני חושב שיש אמת גדולה בדברים של אמיר ושל היוצרים.
נחמן שי: אני חושב שזה צריך להיות שיקול מוביל בהחלטה מתי עוברים ממשטר הזיכיונות למשטר הרשיונות.
נחמן שי: צריך לוודא שהשוק או המרחב הזה לא ייפגע כתוצאה מהמעבר.
נחמן שי: אני מבקש שני דברים.
נחמן שי: אני לא אחזור על הטיעונים כי הם כבר נאמרו אבל אני רוצה לבקש שני דברים.
נחמן שי: האחד, בשיקולים ששני השרים ישקלו – ואני מבין שזאת הכוונה – השיקול הזה יילקח בחשבון, ושנית, אני מציע שבכל מקרה זה יבוא לשולחנה של ועדת הכלכלה של הכנסת כי יהיה גם ייצוג להיבט הזה ואולי בפן הציבורי.
נחמן שי: אני מאמין שהרוח שמנשבת היא רוח נכונה ובלאו הכי היא הולכת לאותו כיוון, אבל אולי נוסיף עוד אינסטנציה מסוימת שתחזק את זה, ואז גם נוכל אנחנו להתרשם שהמרחב הציבורי לא נפגע כתוצאה מהמעבר מזיכיונות לרשיונות.
אופיר אקוניס: חברים, סיימנו את ההערות.
אופיר אקוניס: אני מבקש מהיועץ המשפטית להקריא את הסעיף.
אופיר אקוניס: כפי שאמרת השר, בצדק, אנחנו חוזרים למועד המעבר.
אופיר אקוניס: הצעת שר התקשורת היא כדלקמן.
אופיר אקוניס: אני מודיע שאני תומך בה.
אופיר אקוניס: תכף נעלה אותה להצבעה.
אתי בנדלר: אני מפנה לסעיף 1 פסקה (4) בה מופיעה ההגדרה.
אופיר אקוניס: אנחנו חוזרים לעמוד הראשון או השני.
אתי בנדלר: סעיף 1 פסקה (4):     "אחרי ההגדרה "יחידת שידור " יבוא:     	"מועד המעבר" – יום ו' בטבת התשע"ב (1 בינואר 2012".
אתי בנדלר: ההצעה שעומדת כרגע להצבעה היא:     	"בסופה יבוא" – ואני לא מתחייבת שהניסוח יהיה בדיוק כך אלא זה העיקרון – "או מועד אחר שעליו יפרסם השר בהסכמת שר האוצר הודעה ברשומות ובלבד שאותו מועד יהיה לא לאחר ה-1 בינואר 2013".
משה כחלון: למה צריך לפרסם ברשומות?
אתי בנדלר: זה תאריך סטטוטורי אדוני היושב ראש.
אתי בנדלר: מדובר בתאריך סטטוטורי שנקבע בחוק וברור שצריך לפרסם על כך הודעה ברשומות.
נגה רובינשטיין: צריך להכניס שזה עד ה-1 במרץ 2011.
נגה רובינשטיין: השר יודיע על החלטתו עד יום 1 במרץ 2011.
אופיר אקוניס: חברים, אנחנו מצביעים על הצעת שר התקשורת.
אופיר אקוניס: ה צ ב ע ה     הצעת שר התקשורת התקבלה
אופיר אקוניס: עברנו את מועד המעבר והדברים ברורים.
אופיר אקוניס: אנחנו חוזרים לסעיף 71ד.
משה כחלון: מדובר במחסומים שיכולים להיות מחסומים טכנולוגיים כמו הפריסה כי יכול להיות שעד אז לא נהיה פרוסים.
משה כחלון: זה לא איזשהו משהו שאתה מוסיף כסף או מחויבויות.
משה כחלון: אלה לא הדברים האלה אלא מדובר במחסום טכנולוגי לחלוטין.
משה כחלון: אני מבקש עכשיו להמשיך בסעיף הזה.
משה כחלון: אני רוצה לעבור לנושא של אפיקים.
משה כחלון: על מנת לקדם את התחרות וליצור תחרות שווה בין מקבלי הרשיונות החדשים לבין בעלי הזיכיונות שיעברו למשטר רשיונות, אנחנו מתכוונים לשנות לגמרי את האפיקים.
משה כחלון: אני לא מתחייב כרגע על המספרים כי אני צריך לבוא בדברים לגבי הסדרות, אבל ערוץ 22 וערוץ 10 לא יהיו בידי בעלי הרשיונות אלא יהיו מספרים אחרים והמספרים האלה יחזרו לכבלים וללוויין.
משה כחלון: כמובן שאנחנו נמכרז את זה והכסף יעבור להפקות, גם במסגרת הכבלים והלוויין.
משה כחלון: הכסף יעבור ליצירה.
משה כחלון: לא  יהיו 22 ו-10 אלא יהיו מספרים חדשים כדי למצות תחרות אמיתית בין כל החדשים, כי אם אנחנו עושים רפורמה ועושים מהפכה ותחרות, צריך לעשות משהו אמיתי ולא להשאיר את אותו מבנה, כאילו זאת רפורמה.
אופיר אקוניס: יפה אמרת.
אופיר אקוניס: הגדרת יפה.
קריאה: זה המצב היום.
אופיר אקוניס: הייתה כאן הגדרה יפה.
אופיר אקוניס: לא כאילו רפורמה, אלא זאת רפורמה.
משה כחלון: דבר שני זה הנושא של היוצרים.
מרק מאירסון: מה עם רשות השידור?
מרק מאירסון: זה 11.
משה כחלון: רשות השידור, אנחנו לא נוגעים בה.
אתי בנדלר: גם לא בערוץ הכנסת.
משה כחלון: חברים, אלה דברים רציניים ומשמעותיים שיש להם השלכה מאוד מאוד גדולה.
משה כחלון: אני חושב שבאמת זה משהו שהוא עמוק ורציני.
משה כחלון: הדבר השני הוא הנושא של היצירה הישראלית.
משה כחלון: קשת רואה חשש לפגיעה, היוצרים רואים פגיעה בכמויות של ההפקות.
משה כחלון: הייתה אתמול הצעה מצד היוצרים.
משה כחלון: היוצרים אומרים שהם רואים פגיעה בכמות ההפקות במעבר לרשיונות אבל תיקנו ואמרו חשש לפגיעה, למרות שזה באמת לא משנה.
משה כחלון: אתמול הוצע על ידי היוצרים מנגנון של פיצוי, נקרא לזה כך, או התאמה או השלמה, מנגנון אותו אנחנו נוטים לקבל.
משה כחלון: שוחחתי עם הזכיינים שלא גילו התנגדות.
משה כחלון: לכן אדוני היושב ראש, אני רוצה להמשיך לנושא השלישי.
אופיר אקוניס: רוצים לדעת מה זה.
משה כחלון: הם ידברו.
משה כחלון: כל אחד ידבר אבל אני רוצה לעבור על הנקודות.
אופיר אקוניס: אבל זה יוצר כאן לוועדה.
אופיר אקוניס: רוצים לדעת במה מדובר.
משה כחלון: אתם תדעו, בוודאי שתדעו, כי אחרת איך נצביע על זה?
חיים אורון: אתה מציג את החוק וזה חלק מהחוק.
חיים אורון: הם בעלי אינטרסים.
משה כחלון: אין בעיה.
משה כחלון: בסדר.
משה כחלון: לגבי מחויבות עבר, צריכים לקבוע את המנגנון.
נגה רובינשטיין: אנחנו נתחיל באותו מנגנון פרוגרסיבי.
נגה רובינשטיין: המנגנון שהוצע על ידי היוצרים – שאנחנו מסכימים לעקרונות שלו אבל אנחנו עדיין צריכים לדבר על המספרים, על התוכן שלו – מתייחס לחובה הקבועה היום בתוספת השנייה לחוק הרשות השנייה, לפיה גורם שיש לו הכנסות באזור ה-500 מיליון שקלים צריך לשלם עלות של 51 מיליון שקלים – בלי התאמה מדדית כרגע – להפקות מסוגה עילית או 17 אחוזים לפי הגבוה.
נגה רובינשטיין: זה המנגנון שקיים היום.
נגה רובינשטיין: מה שהיוצרים מציעים זה שמעת שההכנסות עולות מעבר לנקודת שיווי המשקל הזאת או נקודה אחרת שתיקבע, על כל מדרגה נוספת של מאה מיליון שקלים, שיעור ההפקות שיצאו החוצה כהפקות מקור מסוגה עילית יהיה גבוה יותר.
נגה רובינשטיין: זאת אומרת, אם היום אנחנו מדברים על 17 אחוזים באותו סכום בסיס, במדרגה הבאה אנחנו נדבר על 23 אחוזים, על 25 אחוזים, על 30 אחוזים.
נחמן שי: אלה ההכנסות או שזאת תלות ישירה בגובה ההכנסות?
נגה רובינשטיין: המדרגות בנויות בגובה ההכנסות כאשר לכל 100 מיליון שקלים נוספים יש עלייה של שיעור ההוצאה.
נגה רובינשטיין: הם דיברו על 17 אחוזים, על 23 אחוזים, על 30 אחוזים.
נגה רובינשטיין: אנחנו עוד לא מגיעים לכאן עם מספרים אבל נצטרך להגיע עם המספרים הסופיים אחרי שנעשה את הבדיקה.
נגה רובינשטיין: המנגנון הזה נראה לנו גם נכון וגם הוגן מכיוון שהוא יאפשר גם לבעלי זיכיונות קיימים ובעלי רשיונות עתידיים – שסביר להניח שההכנסות שלהם לא תהיינה מאוד גבוהות – ליטול חלק במשחק מבלי שהעול יהיה כבד מדיי וגם למי שיש לו יותר רווחה, להשקיע יותר ביצירה ישראלית.
נגה רובינשטיין: בואו נזכור שהכסף הזה חוזר למסך של אותם בעלי רשיונות וזה לא כסף שהולך לאוצר המדינה.
נגה רובינשטיין: לכן ההצעה נראית לנו נכונה.
נגה רובינשטיין: היא יכולה להיות לאורך זמן ולא רק לתקופת המעבר והיא עשויה גם להגדיל בכלל את הפקות המקור שקיימות.
נגה רובינשטיין: ההצעה נראית לנו הגונה ואנחנו מקבלים אותה.
אופיר אקוניס: אני מבקש להסביר את עניין האפיקים כדי שהציבור לא יצא מבולבל כי בסוף זה יגיע אליו באיזושהי צורה באמצעות הגורם המתווך ששמו כלי התקשורת.
אופיר אקוניס: תסבירי את עניין האפיקים.
אופיר אקוניס: מה הכוונה שהם חוזרים לכבלים וללוויין ומי יקבע באיזה אפיקים זה יהיה?
אופיר אקוניס: יש כאן משהו שצריך לחשוב עליו.
נגה רובינשטיין: על מנת שייערך שינוי אמיתי בין כל בעלי הרשיונות – בין הקיימים ובין העתידים לבוא – יצאו מאותה נקודת התחלה.
נגה רובינשטיין: הרעיון שהציע שר התקשורת הוא כדלקמן: לא יהיו עוד שידורים במסגרת חוק הרשות השנייה, במסגרת האפיקים הקיימים של 10 ו-22 והמותג 10 והמותג 2 על כל מה שנמצא שם, אלא ייקבע טווח חדש של אפיקים.
נגה רובינשטיין: אנחנו כרגע לא אומרים מהו הטווח, אבל ייקבע טווח חדש של אפיקים.
אופיר אקוניס: מי יקבע אותו?
נגה רובינשטיין: שר התקשורת.
אופיר אקוניס: שר התקשורת?
נגה רובינשטיין: שר התקשורת, כן.
נגה רובינשטיין: אני אזכיר שעד עכשיו ההצעה הייתה שבמשותף יקבלו החלטה איזה ערוצים יוקצו.
נגה רובינשטיין: ההחלטה של השר היא ששר התקשורת הוא זה שיקבע את מספר האפיקים והאפיקים האלה יצאו למכרז.
נגה רובינשטיין: ככל שיהיו כספים שיתקבלו, הם יחולקו בין בעלי רשיונות קיימים ובין הוט ו-יס.
אופיר אקוניס: לגבי קבלת ההחלטה, הבנתי, אבל יש כאן שינוי דרמטי בהרגלי הצפייה של הצופה הישראלי.
אופיר אקוניס: אם אנחנו נחיה כאן בצוללת הזאת בלי לחשוב על מסעודה משדרות, כפי שאמר פעם נשיא קשת, או על הגברת כהן מחדרה, כפי שאמר מר אקוניס, אם הן לא יצאו בהבנה ברורה מהדבר הזה, אנחנו צריכים להיות כאן מאוד זהירים.
אופיר אקוניס: בסוף הרפורמה היא גם צרכנית.
נגה רובינשטיין: המטרה של הרפורמה היא לאפשר לכמה שיותר בעלי רשיונות להיכנס.
אופיר אקוניס: נכון, וזה בסדר.
נגה רובינשטיין: מכיוון שכרגע קיימים שני עוגנים, זה נכון לשני עוגנים, אנחנו רוצים ליצור מצב עולם חדש, מצב עולם שבו יש קשת מסוימת של מספרי אפיקים שבמסגרתם ישדרו מספר בעלי רשיונות.
נגה רובינשטיין: סביר להניח שהנגישות של אותם ערוצים לא תהיה קשה לגברת כהן מחדרה או לכל אדם אחר.
נגה רובינשטיין: לא מדובר באפיקים שיהיה קשה להגיע אליהם.
נגה רובינשטיין: לכן הרעיון הזה בעינינו כרגע הוא זה שיאפשר הוספה של שחקנים חדשים.
אופיר אקוניס: על זה אין ויכוח בחדר הזה.
אופיר אקוניס: על הוספת שחקנים ועל הגברת התחרות והפלורליזם, אין ויכוח.
אופיר אקוניס: לתת לצופה עוד ערוצים, אין על זה שום ויכוח.
אופיר אקוניס: אנחנו לא מתווכחים על העיקרון אלא אנחנו מתווכחים כאן על דבר אחר או לפחות מעלים שאלה.
אופיר אקוניס: מר שחם, בבקשה.
יעקב שחם: יש שני מותגים כאשר האחד הוא 22 והשני הוא 10.
יעקב שחם: שני המותגים האלה שווים הרבה מאוד   כסף ואני מעריך אותם בעשרות מיליוני שקלים.
יעקב שחם: גופים מסחריים יהיו מוכנים, ומוכנים, לשלם כסף עבור המותגים האלה.
יעקב שחם: אני לא רואה סיבה אחת לוותר על השניים האלה.
יעקב שחם: התחרות תהיה גם אם אנחנו נוציא את שני המותגים האלה למכירה.
אופיר אקוניס: אתה מבטל את המותגים.
משה כחלון: שחם, אני מבין מה אתה אומר וזה נכון שהמותגים האלה עולים כסף אבל יכול להיות שמדינת ישראל תרוויח והכסף יחזור ליצירה.
משה כחלון: יכול להיות שהמדינה תכניס 20-30-40-50 מיליון שקלים, איזה סכום שאתה רוצה, אבל לאורך זמן, הציבור, תחרות, מדינת ישראל והיצירה הישראלית – ואני אומר את זה באחריות – ירוויחו מיליארד שקלים.
משה כחלון: על ה-50 מיליון ירוויחו מיליארד שקלים.
משה כחלון: זה השיקול שלנו.
אבי דיכטר: אני מסכים עם יושב ראש הוועדה.
אבי דיכטר: אני חושב שב-2012, אז ימלאו כעשרים שנים לערוץ 2 וכעשר שנים לערוץ 10, יש הרגלים לציבור.
אבי דיכטר: אני חושב שבמחי יד או במחי חקיקה לקחת הרגלים של עשרות שנים, זה דבר מסוכן.
אבי דיכטר: למרות שהכוונות הן טובות, לייצר תחרות, אני חושב שלפני שעושים צעד כזה צריך לבחון אותו היטב ולראות מה המשמעויות הציבוריות שלו.
אבי דיכטר: נקודה שנייה.
אבי דיכטר: בשנת 2012 אנחנו עוברים לתחרות בעולם הרשיונות.
אבי דיכטר: המעבר לתחרות קיים ואדוני השר, לשם כך אתה עושה את זה.
אבי דיכטר: כאן אתה לוקח את המעבר לרשיונות אבל מוסיף לו עוד נדבך שלא היה.
אבי דיכטר: המעבר לרשיונות יגרום לתחרות על המותגים השונים והוא יגרום לכך שלא תהי המגבלה על מספר השחקנים בשוק.
אבי דיכטר: אתה הולך צעד נוסף כאן ואומר שגם מותגים שקיימים בשוק לא כזכיינים אלא כעצם הרגל הצריכה, גם אותו צריך למחוק ולהתחיל מהתחלה.
אבי דיכטר: הדבר דומה לכך שיכול להיות שאם אדוני עשה רפורמה בשוק הסלולרי, היה אומר שלא רק שהוא מאפשר לשחקנים חדשים בשוק אלא הוא דורש מסלקום, אורנג' ופלאפון לוותר על המותגים שלהם.
משה כחלון: ערוץ 22 הוא לא שלך.
משה כחלון: נתת דוגמה לא נכונה.
אופיר אקוניס: אדוני השר, אין ויכוח שהם בשכירות.
אופיר אקוניס: הם הסכימו לזה.
אבי דיכטר: אני אומר שזה על אחת כמה וכמה כי אדוני מבקש שתהיה תחרות על 22 אבל הבקשה הקודמת או הצעת החוק הקודמת אמרה שתהיה תחרות על 22 ועכשיו אתם אומרים שאתם כל כך רוצים תחרות, שלא רק שלא תהיה תחרות על 22 אלא תהיה תחרות.
חיים אורון: לפי מה שהוא אמר, 22 לא בתחרות.
חיים אורון: לקחו את שתי הכוסות האלה ואמרו שמתחרים על כל הכוסות כאן.
חיים אורון: זה דבר אחר.
אתי בנדלר: לא ישתמשו יותר בכוסות האלה.
חיים אורון: הכוסות האלה יהיו במקום אחר.
חיים אורון: צריך להבין על מה הוויכוח.
אתי בנדלר: אני מבינה שלא יהיה שימוש במספרים 22 או 10 על ידי אף ערוץ מסחרי ואף בעל רשיון.
אופיר אקוניס: אבל אבי אומר שבפעם הקודמת יכול היה להיות.
אתי בנדלר: זה שינוי דרסטי.
אופיר אקוניס: זה שינוי מהותי.
אתי בנדלר: אף פעם רשיון, לפי חוק הרשות השנייה, לא יוכל לעשות שימוש לא ב-22 ולא ב-10.
מנשה סמירה: ומה עם הערוץ היהודי שמוכר פרסומות?
אתי בנדלר: ערוץ יהודי, הוא לא לפי חוק הרשות השנייה.
אתי בנדלר: אינני יודעת כי לא קיבלנו את עמדת משרד התקשורת בעניין.
אופיר אקוניס: תיאורטית ערוץ הכנסת יכול להיות בערוץ 22.
אתי בנדלר: אולי ערוץ 8 יהפוך להיות ערוץ 22 או ערוץ הילדים.
אופיר אקוניס: אבי ניר בזכות דיבור.
אבי דיכטר: אני אשלים את דבריי.
אבי דיכטר: ההגיון בחוק היום היה שמתקיימת תחרות על מספר אפיקים או על מספר ערוצים.
אבי דיכטר: זאת הייתה התחרות.
אבי דיכטר: היום אתם רוצים לומר איזשהו מהלך, כאשר אפיק מסוים או זכיינים שנמצאים בו הצליחו, אנחנו נאמר לציבור שההרגלים שלו על מותגים מוצלחים, מהיום תמחקו אותם, תתעלמו מההרגלים האלה ואנחנו נרגיל אתכם להרגלים חדשים.
אבי דיכטר: אני חושב שאי אפשר להתעלם מהציבור ואני חושב שצריך לדייק.
אבי דיכטר: גם ההצעה הקודמת, משמעותה הייתה תחרות.
נגה רובינשטיין: התכלית שלה הייתה תחרות ולדעתנו היא לא מגשימה במלואה את היכולת לבצע תחרות.
נגה רובינשטיין: אני אזכיר שמשרד התקשורת בשנת 2004 ביצע רפורמה ושינה את מספרי הטלפון מתשע ספרות לעשר ספרות.
נגה רובינשטיין: באותה נקודת זמן, על אף שהמספרים הם באמת סיטואציה אחרת לגמרי מהזיכיונות שממילא מוגבלים בזמן, ממילא הרגלי הצפייה היו אמורים להיות תחומים באיזשהו אופן, המשרד שינה את מספרי הטלפון באופן כזה שלכל אדם יהיה מספר אחר עם קידומת שונה מהקידומת שהייתה קודם וזה עבר.
אופיר אקוניס: זה לא דומה.
אופיר אקוניס: הם לא ביטלו את המותגים של חברות הסלולר.
נגה רובינשטיין: קידומת 054 - היה 056 או 0546 וכל זה הפך להיות מספר אחד.
נגה רובינשטיין: היום המותג הוא גם סוג של נכס אבל הוא גם סוג של חסם בפני גורמים אחרים נוספים מלהיכנס לשוק הזה.
נגה רובינשטיין: זאת ההבנה שלנו.
אבי דיכטר: בכל מקרה, אני לא חושב שהחלטה כזאת צריכה להתקבל בחופזה כזאת כי יש לה משמעויות ציבוריות הרבה יותר גדולות.
אבי דיכטר: לא כדאי לקבל אותה בישיבה אחת, להעלות את הרעיון ולקבל החלטה.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבייב ואחר כך חבר הכנסת שי.
רוברט טיבייב: אנחנו מבינים שאנחנו נכנסים למשחק אחר לגמרי אבל השאלה היא אם לא ניכנס לאיזושהי אנדרלמוסיה ואחר כך לא נצא ממנה.
אופיר אקוניס: אני מסכים שזאת שאלה.
אופיר אקוניס: בדיוק בזה אנחנו דנים עכשיו.
אופיר אקוניס: זאת באמת שאלה גדולה ואנחנו ננסה למצוא לה פתרון שמצד אחד יגביר את התחרות ויאפשר איזה רציונל מסוים מהצד הציבורי והצרכני מהצד השני.
רוברט טיבייב: המשחק הוא אחר לגמרי.
אופיר אקוניס: על זה בדיוק אנחנו מדברים כאן.
נחמן שי: אני חושב שאי אפשר לקבוע קו התחלה כאילו לא היו דברים מעולם.
אופיר אקוניס: אל תיקח את זה אישית.
אופיר אקוניס: אתה עשית את זה בתפקידיך הקודמים.
נחמן שי: כן, אבל אני לא חי את העבר.
נחמן שי: זה בסדר שניגשים לקו התחלה.
נחמן שי: אני חושב שמעבר מזיכיונות לרשיונות, בסך הכל זה שינוי גדול ומבורך, אבל אי אפשר למחוק את השחקנים ששיחקו עד עכשיו במשחק הזה או במערכת הזאת ולהתעלם.
נחמן שי: צריך לתת להם בכל זאת להכיר בהישגים שלהם ובעבודה שהם השקיעו, ולתת להם אפשרות.
נחמן שי: אני חושב שהרעיון המקורי גם היה בעייתי אבל הוא היה לגמרי לא רע – שישלמו, יתחרו ונראה מה יהיה.
נחמן שי: יכול להיות שהם היו משלמים הרבה כסף והציבור היה יוצא נשכר באופן שסכומי הכסף האלה, לפי דעתי גבוהים, היו עוברים להפקות והיו מזינים את המסך של ערוץ 2.  לדעתי היום אנחנו עושים מעשה לא נכון בעיניי.
נחמן שי: אנחנו נוטלים מהם את ההשקעות הכבדות שהם השקיעו ואני חושב שהם משלמים מחירים כבדים ועוד ישלמו עבור המעבר מזיכיונות לרשיונות.
נחמן שי: בנושא הזה לא הייתי פוגע בהם אלא נותן להם לפחות הזדמנות לעמוד על כך ולשלם את המחיר המתבקש.
נחמן שי: גם לחדשים שייכנסו תהיה זכות שווה וגם הם יוכלו להשקיע, אם הם רוצים, במותג מסוים ולקבל אותו.
נחמן שי: אני חושב שבעניין הזה הרחקנו לכת.
חיים אורון: אני אתחיל בסיפור.
חיים אורון: אחרי הוועידה הקומוניסטית של חרושצ'וב, המפלגה הקומוניסטית האיטלקית הלכה פעם ראשונה לבחירות והיה להם ברור שאם הם הולכים עם הצבע הדומיננטי שלהם, הצבע האדום, הם נגמרים.
חיים אורון: אז הם פתחו קמפיין ארוך ואמרו שהירוק הזה הוא אדום, והם הצליחו.
חיים אורון: אבי, אתם מומחים פי מאה ממני בזה.
חיים אורון: אגב, זה קרה למסחר הישראלי לא פעם.
חיים אורון: זה נכס וזה לגיטימי לגמרי שאתם רוצים להשאיר אותו אצלכם ואני במקומך הייתי עושה את אותו הדבר.
אופיר אקוניס: מפלגה קומוניסטית שאומרת עולם ישן נחריבה.
חיים אורון: אני דווקא הלכתי לעולם חדש נבנה ולא עולם ישן נחריבה.
חיים אורון: אני הייתי הולך עוד צעד יותר רחוק מזה.
חיים אורון: ה-22 ו-10 לא מונחים על השולחן כי גם הוט ו-יס מתחרים בכל מיני מקומות.
חיים אורון: אל תתן אותו לאף אחד.
חיים אורון: יש בלוח הספרות אין סוף ספרות ותציע ספרות כך שלא ייווצר מצב שכאילו לקחת מהם נכס שהוא לא נכס שלהם ואתה צודק שהוא נכס שלך אבל ללא ספק הם השביחו אותו והם השקיעו בו, אבל הם נשארו אתו.
חיים אורון: הרצון ליצור מצב יותר נכון לכניסה של מתחרים חדשים שכולנו מתפללים את התפילה הזאת, זה עולם חדש.
חיים אורון: אני מתפלל למען התחרות אבל אני אומר שניצור מצב שלא יתחילו מהתחלה.
חיים אורון: אם אני צריך לשקול את הנזק בין קיבוע הרגלי הצריכה של הישראלי בערוצים הקיימים ובין האפשרות לפתוח אותם, אני חושב שמשך הזמן המאוד ארוך שיהיה לכם לחנך את הציבור שמתאריך מסוים הדבר הזה הוא זה.
חיים אורון: אני בטוח שאם רשת וקשת לא ילכו ביחד, אז אחד יוותר על הדבר הזה וכנראה יעשה חשבון שזה כדאי לו.
חיים אורון: אם ילכו ביחד, הם ילכו ביחד.
יפה ויגודסקי: שאלה שאולי היא איזוטרית.
יפה ויגודסקי: על פי חוק הטלוויזיה החינוכית יש לה רצועות בערוץ 2.
אופיר אקוניס: אישרנו את זה בפעם הקודמת.
יפה ויגודסקי: נכון.
יפה ויגודסקי: איפה זה נמצא עכשיו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היכן שנמצא אבי ניר, שם את נמצאת.
אופיר אקוניס: הערוץ הזה לא יהיה קיים.
אופיר אקוניס: שמעתי את השאלה והשאלה היא שאלה נכונה.
אופיר אקוניס: נתנו להם עוד שלוש שנים לשדר ברצועה היומית בערוץ 2.
יפה ויגודסקי: עכשיו מוחקים את הערוץ הזה.
יפה ויגודסקי: אין יותר ערוץ 2 וגם לי יש הרבה מאוד השגות על העניין הזה כי אני לא חושבת שלקחנו בחשבון את העניין של הרגלי הצפייה.
אופיר אקוניס: נגה, תסבירי בבקשה את כל העניין הזה.
אופיר אקוניס: נדמה לי שההסבר כאן גרם לבלבול אפילו שלי.
אופיר אקוניס: אנחנו על המסך.
אופיר אקוניס: תסבירי מה יהיה, מה יקרה עם השאלה של יפה ומה יקרה לצופה.
אופיר אקוניס: האם לזה התכוונו חברי הכנסת טיבייב ושי?
נגה רובינשטיין: עוד כמה דקות נתייחס לזה.
אופיר אקוניס: ערן, לאוצר יש עמדה כאן?
אופיר אקוניס: אין עמדה.
אתי בנדלר: אין עמדה, זה אומר מסכימים או שאתם רוצים לגבש עמדה?
אתי בנדלר: מה זה אומר אין עמדה?
אתי בנדלר: מסכימים.
אופיר אקוניס: מסכימים.
יפה ויגודסקי: אני רוצה להצטרף לדבריו של חבר הכנסת אורון.
יפה ויגודסקי: יש כאן נכס ואני חושבת שלא לקחו בחשבון את המושג של הרגלי צפייה ולא ברור לי איך דרך השוויון מוותרים על נושא של הרגלי הצפייה כי ההפך הוא הנכון.
יפה ויגודסקי: אני חושבת שהתחרות תהיה גדולה יותר אם משאירים את הנכס הזה.
יפה ויגודסקי: מה שברור מעל לכל ספק זה שהנכס הזה לא יכול לעבור חינם לאף אחד.
יפה ויגודסקי: זאת אומרת, בתוך כללי המשחק האלה, אם מחליטים  ש-2 ו-10 לא קיימים, המספרים האלה לא קיימים והם לא ניתנים במתנה לאף אחד, לא לכבלים ולא ללויין, כי הרגלי צפייה הם הרגלי צפייה.
אופיר אקוניס: אולי הרייטינג של ערוץ 23 מעלה פלאים.
נחמן שי: אולי הם בתוך הקפסולה שמעלה את האנשים.
אופיר אקוניס: מר מוקדי, בבקשה.
יורם מוקדי: כבוד היושב ראש, אני לא יודע מה עמדתנו כיוון שאני לא יודע מה עומד בדיוק על הפרק וגם השר אמר שלא ברור איזה אפיקים, אבל דבר אחד צריך להיות ברור.
יורם מוקדי: יש הסדר קיים, ערוץ 2 נמצא וכך גם ערוץ 10 כי מישהו יום אחד ואמר תעבירו.
יורם מוקדי: הפקיעו לנו את האפיקים האלה כדי להעביר ערוצים אחרים בשם הטלוויזיה המסחרית.
אופיר אקוניס: אתה מדבר על המעבר מ-1-2 ל-10.
יורם מוקדי: לא. אני מדבר על כך שיש אפיק.
יורם מוקדי: אגב, פעם הם שידרו באפיק 1 ו-2 ואחר כך עברו ל-11 ו-22 ואני נותן הרבה קרדיט לטלוויזיה המסחרית שתדע למצוא את עצמה בסביבה אחרת.
יורם מוקדי: אבל אם הולכים להסדר כזה ואומרים לנו שפעם הפקענו לכם את 10 ו-22, עכשיו נחזיר לכם את 10 ו-22 ונפקיע לכם משהו אחר, אז ברור שלא יפקיעו לי גם את 10 ו-22 וגם את האפיקים האחרים.
יורם מוקדי: צריכה להיות לוגיקה וצריך לזכור שכיוון שאנחנו רוצים לעזור לצופים, ומרבית מנויי וצופי הטלוויזיה הם מנויי כבלים ולוויין, הוט ו-יס, לכן יש הגיון רב ברצף של ערוצים, ברצף ומיקום, ואם אנחנו לא רוצים לפגוע בצופים, לא נשב כאן ונזרוק כל מיני רעיונות על כך שלא יהיה יותר 22 אלא פשוט נדלג מ-21 ל-23 או נעביר ערוצים מכאן לכאן.
יורם מוקדי: יש הגיון רב מאוד ברצף של ערוצים, במיקומם של ערוצי סדרות ביחד וערוצי סרטים ביחד, ולכן הדבר הזה צריך להיעשות.
יורם מוקדי: אני רק רוצה להוריד מהשולחן את המחשבה שאם אתם החלטתם שאתם רוצים לקחת מהם את 22, אז עכשיו לאף אחד לא יהיה.
אתי בנדלר: לא יהיה לאף אחד מבעלי הרשיונות לפי חוק הרשות השנייה.
יורם מוקדי: עורכת הדין בנדלר, זה מה שאת אמרת וזה בסדר.
אתי בנדלר: עכשיו הבנתי את ההצעה של משרד התקשורת.
יורם מוקדי: אני לא ביקשתי שתפקיעו ולא ביקשתי שתחזירו.
אתי בנדלר: מה אתה מבקש?
יורם מוקדי: לוקחים לך בכוח ועכשיו אומרים לי שגם אני לא אשדר שם.
יורם מוקדי: אז שלא ייקחו לך בכוח.
יורם מוקדי: כבוד יושב ראש הוועדה, מישהו פעם החליט שאני לא חי מפרסומות והערוצים שלי לא מתחרים על רייטינג, וזאת המציאות בה אני עובד.
יורם מוקדי: אני כן במצב בו אני צריך לשים את הערוצים שלי במקומות בהם לצופה יהיה נוח לראות ויהיה רצף מסוים.
יורם מוקדי: יש כמות מסוימת שכבר הופקעה.
יורם מוקדי: מישהו יום אחד החליט שזה 9, אחרי כן 24, ועכשיו יחליט על 22 ועל 10 ועל חינוכית 23, ועל מוזיקה 24.
יורם מוקדי: אם אתם רוצים עכשיו לקחת את האפיקים האלה למקום אחר ולתת אחרים במקומם, זה בסדר גמור, אבל אל תאמרו לי עכשיו שלא אגע ב-22 וב-10.
יורם מוקדי: אם אתם רוצים עכשיו בשם התחרות להפקיע משהו אחר, בבקשה, אני אשים בערוץ 22, ואני מבטיח שאני לא אשים בו ערוץ מסחרי אבל אל תבואו אלי ותאמרו לי גם עכשיו שלא אשתמש בדבר הזה כי אין מספיק מקום בנדל"ן הזה לרצונות של כולם.
אופיר אקוניס: חברת הכנסת ברקוביץ’.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמנם איחרתי לישיבה אבל הבוקר הייתה לי הפתעה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בהחלטה יש הגיון כמו שאמר חבר הכנסת אורון ושים לב, בזמן האחרון זאת לא פעם ראשונה שהוא מסכים עם הקואליציה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש הגיון בהחלטה שלך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההחלטה הזאת קצת מוזרה לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יכולה להבין את ההגיון שבה אבל אין לי ספק שתהיה בעיה – כרגע דיבר מוקדי ובטח עוד מעט ידברו מ-יס – כי כאשר יבוא הזמן בו נחליט באיזה אפיקים מדובר, הם בטוח יעמדו על הרגליים האחוריות כי הרי לא ניתן 300 או 180 או 400 אלא נרצה שזה יהיה בפורמט יותר נורמלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה שיהיה כאן מאבק לא קטן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברשותך, כמה שאלות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הייתי רוצה קודם כל לדעת מה קורה עם ערוץ הטלוויזיה החינוכית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם היא חלק מאפיק 2, אז לאפיק 2 יש זכיינים ואולי צריך פשוט להלביש אותה כעגלה לכל מכרז של קשת ורשת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מדברים על הגיון כלכלי, על כך שהתחרות הגדולה תביא לנו יותר כסף מאשר מכרז לאפיק 2 ו-10.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש איזה שהם נתונים כלכליים כמה כסף באמת תביא לנו התחרות בטווח ארוך וכמה כסף יכולים להרוויח ערוץ 2 ו-10 בגין הגשה למכרז?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם יש לכם נתונים כאלה, תאמרו אותם, כי אם לא, על מה אנחנו מדברים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד חשוב לי לומר משהו לגבי החדשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה שאם אנחנו מחליטים שאפיק 2 ו-10 עוברים למקום אחר, אסור לקחת מהם את החדשות כי משהו צריך להשאיר בצביון אותו הם בנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אם החלטנו שהאפיק הוא לא שלהם, החדשות בעיניי צריכות להיות של כל חברה והן צריכות להישאר אצלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי גם ב-300, תקראו לערוץ שלכם 2 או 10.
אתי בנדלר: ערוץ 10 מופקע לטובת העניין.
אתי בנדלר: זה סימן מסחרי של המדינה.
אתי בנדלר: הרעיון הוא שלכל בעל רשיון תהיה חברת חדשות.
אתי בנדלר: זאת אומרת, יהיו מספר חברות חדשות אבל אם כך, לא תהיה לא חברת החדשות של ערוץ 10 ולא חברת החדשות של 22.
אופיר אקוניס: תהיה חברת החדשות של ערוץ זה או זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אנחנו לוקחים להם את זה – אם זאת תהיה ההחלטה כאן, למרות שאני מבקשת לא לקבל החלטה כאשר אין לנו נתונים כלכליים שמראים שהתחרות הזאת תביא לנו יותר כסף ממה שהם יכולים לקנות את האפיקים 2 ו-10 ונשקיע את זה בסוגה עילית – אני רוצה להציע כאן מלכתחילה שלא נוגעים בחדשות.