GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: אלה דברים דינמיים, ובשלושה-ארבעה חודשים אני בטוח שבדינאמיקה של האינטרנט הדברים משתנים יומיום.
אתי בנדלר: הכול בסעיף קטן (א) שאותו צריך לאשר.
אתי בנדלר: אני מבקשת מהוועדה שקביעת סכנות נוספות על-ידי השר תהיה באישור ועדת הכלכלה, כיוון שאחרת כל שר יכול להגדיר דברים אחרים.
אלכס מילר: גם בדברי ההסבר כתוב, שכמובן שזה במסגרת שצריכה להיות המסגרת של קביעת דברים, שזה משהו מוכח, שלא יקרה מצב שמשתמשים בחוק הזה כדי להיכנס לדברים שלא ממש מהווים סכנה אלא זו אג'נדה אישית של הבן-אדם.
לאה ורון: אמרנו בישיבה הקודמת שהשר יקבע ברישיון או בתקנות.
אתי בנדלר: את צודקת, תודה על ההערה.
אתי בנדלר: אם כך, אי אפשר להשאיר את זה לקביעה ברישיון אלא רק בתקנות, באישור ועדת הכלכלה.
נתי ביאליסטוק: בדרך כלל תקנות שהשר קובע והן מאושרות בוועדות הכלכלה או הכספים, לפי העניין, הן כאלה שיש להן השלכות כלכליות או כספיות.
אתי בנדלר: ממש לא, אדוני.
אלכס מילר: אם בעוד כמה שנים יבוא שר אחר ויחליט שהאינפורמציה באתר מסוים היא פוגענית, אז הוא - - -
נתי ביאליסטוק: אני מבין את מה שאתה אומר.
אלכס מילר: זה הסיפור.
אלכס מילר: כשמדברים בתכנים אנחנו חייבים שיח ציבורי, אחרת המצב הופך להיות חד-צדדי.
נתי ביאליסטוק: חבר הכנסת מילר, אני מבין את מה שאתה אומר.
נתי ביאליסטוק: שים לב, לא הבעתי התנגדות אלא רק ציינתי - - -
אתי בנדלר: אבל עם כל הכבוד, ציינת נתון לא נכון.
נתי ביאליסטוק: יכול להיות.
חמד עמאר: נעבור להצבעה על סעיף קטן (א), בשינויים שהוצעו.
חמד עמאר: אחר כך, בהכנה בוועדה לקריאה שניה ושלישית ניכנס לזה.
חמד עמאר: מי בעד הסעיף?
חמד עמאר: מי נגד?
חמד עמאר: הצבעה בעד - פה אחד נגד – אין סעיף (א) אושר פה אחד.
חמד עמאר: תודה, הסעיף אושר.
אלכס מילר: כל מה שאנחנו מדברים עליו כאן הולך להיות מודפס בעלון.
אלכס מילר: אנחנו לא יכולים להוציא ספר, זה צריך להיות קצר וענייני ומצביע על המרחב הגדול ביותר שאפשר להכניס לעלון, שאותו אדם שמקבל אותו גם יקרא אותו ולא יזרוק.
לאה ורון: חבר הכנסת מילר, אולי כדאי שיקראו קודם את הפסקאות הבאות ואז תתחיל ההתייחסות לנושא העלונים.
אלכס מילר: אני רק מכניס פרופורציות, כי אני רואה שאנשים רוצים להוסיף ולהוסיף.
אלכס מילר: אבל בסופו של דבר מדובר על משהו שגם צריך שיקראו.
אתי בנדלר: אני רוצה להזכיר שלישיבה הקודמת עורכת הדין ליאת גלזר ממשרד התקשורת הגישה נוסח מתוקן בהתאם להצעתם.
אתי בנדלר: לגבי סעיף קטן (א), החלק הראשון שלו, עבדנו על בסיס ההצעה של חבר הכנסת מילר והשינויים שדובר עליהם.
אתי בנדלר: אבל ההמשך: "יידוע כאמור ייעשה בכל אחת מהדרכים הבאות" - אני מציעה לעבור להצעה של גברת גלזר שיציג אותה אולי עורך הדין מוהאנד.
לאה ורון: לא קיבלנו אותה.
קובי אלנבוגן: היא גם לא פורסמה.
אתי בנדלר: אני מתנצלת.
אתי בנדלר: אולי היא הציגה את זה בעל פה ונתנה לי ביד.
אתי בנדלר: יש לך אותה, עורך הדין מוהאנד?
קובי אלנבוגן: על אילו שינויים מדובר?
קובי אלנבוגן: זה יוצג בפנינו?
אתי בנדלר: בוודאי, עכשיו.
לאה ורון: אנחנו עוברים לקריאת המשך הפסקאות.
ניר ימין: אני מתחיל מהסיפא של סעיף קטן (א): "בכל אחת מהדרכים הבאות: (1) שליחת עלון מידע ללקוח; (2) פרסום המידע באתר האינטרנט של החברה; (3) ציון המידע בחוזה שנחתם עם הלקוח; (4) מסירת המידע ללקוחות על ידי נציגי שירות לקוחות.
חמד עמאר: יש הערות לסעיף?
מיטל בשארי: יש חשיבות לחובת שליחת עלון ללקוח אחת לתקופה, היות ששאר האלטרנטיבות שבאות אחר כך, מתוך הניסיון שלנו מתלונות הצרכנים, הן לא בדיוק ישימות.
מיטל בשארי: פרסום המידע באתר האינטרנט של החברה - בפועל מי שמשתמש רוב הזמן זה הילדים והילדים לא בדיוק יעמדו על ההודעות שהחברות ישלחו.
מיטל בשארי: ציון המידע בחוזה שנחתם עם הלקוח - זה גם לא ישים היות שרוב החוזים באינטרנט זה חוזים של עסקאות מכר מרחוק, עסקאות טלפוניות, ומי שמגיע הביתה לצרכן זה הטכנאי שמשאיר טופס התקנה ולא את חוזה התקשרות.
מיטל בשארי: זה עולה מרוב תלונות הצרכנים שמגיעות אלינו.
מיטל בשארי: כנ"ל לגבי הסעיף האחרון, (4) – "מסירת המידע ללקוחות על-ידי נציגי שירות הלקוחות".
מיטל בשארי: מהניסיון שלנו בכל תחום התקשורת יש בעיה עם מסירת המידע של נציגי השירות של החברות.
מיטל בשארי: החברות לא מקליטות את כל השיחות, לא מוסרות מידע וקשה להוכיח שאכן - - -
קובי אלנבוגן: על מה זה מתבסס?
מיטל בשארי: מתלונות הצרכנים שמגיעות למועצה לצרכנות, ורוב הפניות הן בנושאים האלה.
אלכס מילר: לא נפתח דיון פה על יחסי החברה והלקוח, כי אני לא חושב שזה המקום מבחינת הדיון על החוק.
אלכס מילר: אנחנו מדברים כרגע על התוספת שאנחנו עושים בחוק הזה, וזה הסעיף הראשון: שליחת עלון מידע ללקוח, שעד היום זה לא היה קיים.
מיטל בשארי: בכתב, שזה יהיה חובה.
אלכס מילר: בסדר, זה החוק.
קובי אלנבוגן: זה יכול להיות גם דרך האינטרנט.
אלכס מילר: לא, לא.
אלכס מילר: דרך האינטרנט זה כבר קיים גם היום.
אלכס מילר: הם עושים את זה דרך המייל שהם פותחים לכל לקוח חדש.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על עלון מודפס.
מיטל בשארי: זה לא רשום.
מיטל בשארי: שיהיה רשום פה.
אלכס מילר: זו הייתה מטרת החוק.
לאה ורון: היא מציעה להוסיף את המילה "בכתב".
קובי אלנבוגן: למה זה חייב להיות מודפס?
קובי אלנבוגן: התקשורת עם הלקוחות נעשית - - -
אלכס מילר: זו היתה המטרה ואסביר לך למה.
אלכס מילר: לפי כל המחקרים שיש לנו ביד רוב ההורים במדינת ישראל לא מודעים איפה הילדים שלהם גולשים.
אלכס מילר: כל האינפורמציה ללקוח מהחברה מועברת לאותם מיילים שהחברה פותחת כאשר רוכשים חבילת אינטרנט.
אלכס מילר: בן-אדם שאין לו שמץ של מושג מה זה אינטרנט והוא לא פותח מיילים ולא משתמש באינטרנט, הוא גם לא יראה את האזהרה הזאת.
אלכס מילר: מבחינתנו, רוב הלקוחות בישראל כן קוראים עלונים שהם מקבלים מהחברה.
אלכס מילר: אתן דוגמה של סלולאר, כשהחברה מודיעה על הקרינה.
אלכס מילר: כשאתה רוכש מכשיר סלולאר יש עלון שמדבר על קרינה.
אלכס מילר: המטרה היתה להודיע בדפוס על הסכנות, וכמה שיותר להרחיב את עניין המודעות.
חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מילר.
חמד עמאר: בואו נתקדם.
אתי בנדלר: בהצעה שנתנה לי גברת גלזר ממשרד התקשורת במהלך הישיבה ב-5 ביולי היא כתבה שהיא מציעה שיהיה כתוב בפסקה (1): "שליחת עלון מידע מודפס למנוי באמצעות הדואר, במועד ההתקשרות לקבלת שירות גישה באינטרנט או במועד חידושה".
אתי בנדלר: ככה שיהיה ברור שהלקוח אמור לקבל.
אתי בנדלר: זו ההצעה של משרד התקשורת.
קובי שמש: זה צריך להיות רציף, אחת לתקופה.
אלכס מילר: יש פה עוד סעיף שדיברנו עליו בישיבה הקודמת, על כך שהספקים יספקו את תוכנת הסינון בחינם ללקוח.
אלכס מילר: אני לא רואה שום צורך ללקוח שמשתמש בתוכנת סינון לקבל את עלון המידע הזה.
אלכס מילר: פה אפשר לעשות את המשחק שהוא - - -
יהונתן קלינגר: דווקא לקוח שקיבל את תוכנת סינון צריך עדיין להשתמש בעלון כי תוכנת סינון היא לא הרמטית.
יהונתן קלינגר: הוא צריך לדעת לדבר עם הילדים שלו ולהסביר, שהוא לא יחשוב שיש תוכנת סינון והיא שומרת עליו.
נתי ביאליסטוק: אולי אם העלון יצורף אחת לתקופה לחשבון שמקבל הלקוח, בזה תיפתר הבעיה.
אלכס מילר: פעם בשנה?
נתי ביאליסטוק: פעם בתקופה.
אלכס מילר: אני חושב שפעם בשנה זה מספיק.
אתי בנדלר: אז קודם כול במועד ההתקשרות לקבלת שירות גישה לאינטרנט, וכן אחת לשנה לפחות.
נתי ביאליסטוק: בצמוד לחשבון.
נתי ביאליסטוק: חזקה על הלקוח שהוא קורא את החשבון שלו, גם אם הוא אלקטרוני.
אתי בנדלר: ואם הם לא רוצים לשלוח את זה בצמוד?
אתי בנדלר: אני צריכה להגיד להם?
אתי בנדלר: יש כאלה שמקבלים את החשבון באינטרנט.
נתי ביאליסטוק: ההנחה שלי היא שהוא קורא את החשבון.
נתי ביאליסטוק: אם הוא קורא את החשבון באי-מייל אז הוא יקבל את העלון באי-מייל, אם הוא קורא את החשבון - - -
אתי בנדלר: לא, מר ביאליסטוק.
אתי בנדלר: כל הרעיון הוא שההורים לא נכנסים לאינטרנט לבדוק.
נתי ביאליסטוק: אבל הם מקבלים את החשבון באי-מייל.
אתי בנדלר: יש הוראת קבע.
אתי בנדלר: מי מסתכל על החשבון?
חמד עמאר: לא קשור לחשבון.
חמד עמאר: מה שהקראתי: לפחות אחת לשנה, לא קשור לחשבון.
קובי אלנבוגן: יש פה שינויים מהותיים שמועלים אגב אורחא.
אתי בנדלר: נגדיר בסוף מי זה ספק גישה לאינטרנט.
חמד עמאר: יש לנו עוד את הקריאה השניה והשלישית, אז אנחנו - - -
קובי אלנבוגן: אבל מקומנו בוועדה והאפשרות שלנו לומר את הדברים - - - אנחנו מדברים על שירות אינטרנט.
קובי אלנבוגן: מי שצורך את השירותים האלה הם אנשים שמבקשים לצרוך שירותי אינטרנט.
קובי אלנבוגן: התקשורת עם מרביתם נעשית גם על גבי אמצעים נוספים כפי שאתם מציעים: הסכמי המנוי, שיחות פרונטאליות.
קובי אלנבוגן: זה מאה אחוז, אנחנו שותפים לזה.
קובי אלנבוגן: עורכת הדין בשארי ציינה שהספקיות מעלות את הנושא או לא מעלות את הנושא, אני יכול לומר באחריות שיש לנו אינטרס זהה, לפחות כמו של הלקוח, לציין בפניו את הדברים האלה.
לאה ורון: עורך הדין אלנבוגן, תתייחס להצעה שהקריאה כרגע היועצת המשפטית ולא לוויכוח עם עורכת הדין בשארי.
קובי אלנבוגן: לחייב אותנו לשלוח עלון מודפס בדואר ללקוחות שמתקשרים אתנו באמצעים רכים, זה נטל מיותר שאין לו כל הצדקה.
קובי אלנבוגן: אנחנו עוסקים בשירותי אינטרנט, אם היינו מדברים - - -
אלכס מילר: אין לו כל הצדקה למי?
קובי אלנבוגן: לשיטתנו אין לזה הצדקה, כי זה נטל מיותר, עלויות נוספות.
קובי אלנבוגן: אפשר ללכת להכרית עוד כמה עשרות אלפי עצים בשביל העלונים המודפסים האלה.
קובי אלנבוגן: זה מיותר.
קובי שמש: תצרף את זה לחשבון החודשי שלך ופתרנו את הבעיה.
קובי אלנבוגן: אבל צורות התקשורת עם הלקוח נעשות בדרך - - -
חמד עמאר: אדוני העורך דין, כל החוק הזה בא לפתור את הבעיה שלחלק גדול מההורים אין נגישות לאינטרנט, אין להם נגישות למייל, אין להם את היכולת לעשות את זה.
חמד עמאר: על כן אנחנו מבקשים לעשות את זה בהדפסה.
חמד עמאר: שמעתי את ההערה שלך.
חמד עמאר: על כן אנחנו מקדמים את הצעת החוק הזו, לא בשביל אנשים שיכולים להיכנס למייל ולהיכנס לאינטרנט ולבדוק כל מה שהילדים יכולים לעשות.
קובי אלנבוגן: אם יש הסכמה של הלקוח, ניתן לשלוח את העלון בצורה מקוונת?
קובי אלנבוגן: חבר הכנסת מילר, בהנחה שההורים כן צרכני אינטרנט.
אלכס מילר: לא, זה לא יעבוד.
אלכס מילר: אסביר לך למה, כי לרוב - - -
חמד עמאר: איך אתה יכול לדעת אם אותו הורה חותם לך ומסכים?
חמד עמאר: תצטרך להגיע אליו ולבדוק את זה.
חמד עמאר: אני חושב שההצעה שלך לא ישימה.
אלכס מילר: העניין הוא שהבן-אדם שסוגר אתך עסקת אינטרנט ושואלים אותו: אתה צריך שאשלח לך עלון שמסביר על הסכנות שיש בחשיפה לאינטרנט?
אלכס מילר: הוא אומר: לא, אין צורך.
קובי אלנבוגן: אני מתחייב לשלוח לו, אני רק שואל אותו מה הדרך המועדפת עליו.
קובי אלנבוגן: זה הכול.
קובי אלנבוגן: בהינתן הסכמת הלקוח.
קובי אלנבוגן: זה נעשה במהלך שיחת המכירה.
קובי שמש: עשו בדיקות והתברר שמידע שעובר דרך האינטרנט אין לו אותה השפעה כמו מידע שמגיע בדואר וההורים קוראים.
קובי שמש: צריך לקחת בחשבון שלהורים של חלק מהילדים שגולשים באינטרנט אין מושג הכי קטן על מה שקורה.
קובי שמש: ההורים האלה, לצערנו, הדרך היחידה שלהם להתמודד הם הדברים האלה זה לקרוא חומר כתוב, מודפס.
קובי אלנבוגן: אנחנו רוצים לעודד גלישה בטוחה בדיוק כמוכם.
חמד עמאר: אנחנו לא בדיון עכשיו, רק באישור.
אלכס מילר: זה לא ישים.
קובי אלנבוגן: עולות פה הצעות חדשות, אז מתי נתדיין עליהן?
לאה ורון: אז תרים את היד ותבקש רשות דיבור.
לאה ורון: יש פה יושב ראש.
יהונתן קלינגר: אני, בתור צרכן, בדרך כלל יודע שהחברות הגדולות שאני עובד אתן נוטות להציע לי הסדרים של העברת כמה שפחות מידע, כי ככה יותר נוח להן.
יהונתן קלינגר: אני אומנם קורא יותר אי-מייל מדואר רגיל שיגיע אליי, אבל רוב האנשים הם לא כאלה ולכן ההסדר של לשלוח בדואר הוא הגיוני.
יהונתן קלינגר: אבל אני חושב שכשאנחנו מיידעים, עלון שנשלח אחת לשנה זה פתרון לא טוב להורה, כי הוא יראה עוד חתיכת עלון ואני פוחד שהוא פשוט יזרוק אותו לזבל.
יהונתן קלינגר: אני לא יודע אם באקט המכירה ללקוח צריך להזהיר אותו ולהגיד לו ששולחים לו עלון, וכמה זה פוגע בספקיות או לא פוגע בספקיות, אבל צריך לדון איך זה לא יהיה וי שספקיות עושות, משלמות עליו הרבה כסף סתם והוא לא מביא את התועלת שאנחנו רוצים שהוא יביא – שזה לשמור על הילדים.
לאה ורון: מה אתה מציע, מר קלינגר?
יהונתן קלינגר: יש פה את הספקיות.
יהונתן קלינגר: הן נמצאות בקשר עם הלקוחות, יש להן ניסיון, הן יודעות למכור, הן יודעות מה עובד מול הלקוחות שלהן, מה משכנע אותם - שיגידו מה עובד אצלן.
יהונתן קלינגר: באשנב אנחנו יודעים שהדרכה אישית עוברת, אבל הבנו שזה ירד מהפרק וברור לי שזה בעייתי ויקר.
יהונתן קלינגר: הייתי רוצה לראות איך הן מציינות את זה אולי בחלק מהקמפיינים ונרתמות, לאו דווקא בחקיקה.
יהונתן קלינגר: אין דרך קסמים, אבל אם אנחנו בדיון פה אני רוצה לשמוע מה עובד אצלם.
אלכס מילר: אנחנו פה בדיון על נוסח החוק.
אלכס מילר: כרגע קבענו שאנחנו מוסיפים דבר נוסף מבחינת הידיעה של הלקוח על הסכנות, וזה עלון מידע מודפס אחת לשנה.
אלכס מילר: כרגע אנחנו לא פותחים דיון אקדמי על הדרכים.
אלכס מילר: אם היינו עושים עכשיו הצעת חוק שנותנת אישורים לספקיות אינטרנט ומחייבת אותן לעשות א', ב', ג', ד', זה היה חוק אחר.
יהונתן קלינגר: בדקנו שהעלון הזה יעיל?
מיטל בשארי: אתה זה שטענת שהן לא מספקות את כל המידע, אז העלון זה הפתרון היחיד.
יהונתן קלינגר: בגלל זה אני שואל האם עלון כזה יעיל, כי הוא הולך לעלות הרבה כסף.
יהונתן קלינגר: אני רוצה פה משהו יעיל, אני רוצה הסדר שיהיה טוב לילדים.
חמד עמאר: בואו ניכנס ללב העניין, נקצר ולא נרחיב.
בועז ליטאי: מציעים פה שליחה באמצעות הדואר, שזו תחימה והגבלה של האפשרויות.
בועז ליטאי: לדוגמה, הזכרתם את אותן ספקיות סלולאר ששמות את החוברת, אז אותם ספקי אינטרנט שמים מודם בבית.
בועז ליטאי: עם קופסת המודם אפשר לתת את אותו עלון באותה קופסה.
בועז ליטאי: זה יבטיח הגעה לבית, זה יחסוך להם דמי משלוח בדואר, זה יבטיח שלפחות פעם ראשונה אותו עלון מגיע לכל צרכן.
בועז ליטאי: ציין האדון פה את העניין של דואר אלקטרוני למי שמקבל את החשבונות.
בועז ליטאי: כצרכן, אני אומר שזה סביר.
בועז ליטאי: אם אני מבקש לקבל את החשבונות שלי באופן ישיר לתיבת הדואר מן הסתם אני קורא את זה, ולכן גם אקרא מידע נוסף.
בועז ליטאי: אני חושב שצריכה להיות פה חשיבה טיפה יותר רחבה על מנת להגיע למכסימום צרכנים.
בועז ליטאי: אם נבטל את כל האפשרויות אנחנו רק מצמצמים את כמות הנגישות שלנו ולא מרחיבים אותה.
בועז ליטאי: בהצעה כתוב במפורש: בדואר.
בועז ליטאי: באמצעות הדואר, צמצמת אפשרויות אחרות.
אלכס מילר: כתוב: "פרסום מידע באתר האינטרנט של החברה; ציון המידע בחוזה".
אלכס מילר: איך אני מצמצם?
נתי ביאליסטוק: אני רוצה להגיד לך שלאתר של החברה שמספקת לי שירותי אינטרנט לא נכנסתי אף פעם, אבל את החשבונות שאני מקבל מהם אני קורא כל חודש.
נתי ביאליסטוק: אני חושב שלהצמיד לחשבון, בין אם החשבון מגיע באופן אלקטרוני בין אם החשבון מגיע באופן מודפס, שזה יהיה באותה דרך.
נתי ביאליסטוק: אני חושב שזה מידתי וראוי, כי זה גם מגן על הסביבה.
אתי בנדלר: אתה צריך להיות ער לזה שזה שינוי מהותי מעמדת המשרד.
אתי בנדלר: מהמשרד גם הסבירו בעל פה שכל הרעיון הוא שרוצים לוודא שזה מגיע לבית הלקוח לא באמצעות המחשב.
קובי אלנבוגן: דרך ההתקשרות מסוכמת אתו, גם לעניין כלל ההתקשרויות כלל ההודעות שמתבצעות מול הלקוח מכוח חוק הגנת הצרכן.
יהונתן קלינגר: הבעיה היא שבמכירה יגידו: תסכים גם לזה, ומישהו יסכים גם לזה.
קובי אלנבוגן: אתה יודע, יש לך את העובדות - - -
יהונתן קלינגר: לא, אין לי.
יהונתן קלינגר: אני רוצה לשמוע מכם.
קובי אלנבוגן: אז אפשר לחשוב, אפשר להעלות הצעות.
קובי אלנבוגן: אתה רוצה שבשתיים וחצי דקות אתן לך את זה?
קובי אלנבוגן: זה רציני?
מיטל בשארי: חשוב שזה יהיה מול העיניים של ההורים באופן קבוע ולא ללכת לחפש באינטרנט את המידע.
קובי אלנבוגן: אבל אנחנו מדברים על תמהיל שלם: בשיחת המכירה באופן פרונטלי, בדרך ההתקשרות.
קובי אלנבוגן: לתת עכשיו הוראה קטגורית שתחייב אותנו ליתן דברי דואר מודפסים באינטרוולים קבועים ללקוחות, זה לא הגיוני.
קובי שמש: איזה מידע אתה חושב שאיש שירות לקוחות יכול לתת?
קובי שמש: אני מתקשר ל-013 איזה מידע אני אמור לקבל מאיש שירות הלקוחות?
קובי שמש: עד שאתם עונים לוקח כמה זמן, אתם לחוצים בזמן .
קובי שמש: זה לא ילך.
מיטל בשארי: כשהמידע יהיה במייל ההורה כל הזמן יצטרך לחפש אחורה.
מיטל בשארי: כאשר המידע הזה יהיה מול העיניים ההורה יוכל להסתכל.
קובי אלנבוגן: זה לא רק במייל.
קובי אלנבוגן: יש דרכי התקשרות שמסודרות עם הלקוח.
קובי אלנבוגן: לנו יש רצון לגלישה בטוחה כפי שיש לכם, אולי אפילו יותר.
חמד עמאר: אני מקבל את החשבון של הפלאפון דרך האינטרנט, ואני אומר לכם שאף פעם לא בדקתי.
חמד עמאר: לכן נביא את מה שקראנו להצבעה.
אתי בנדלר: במועד ההתקשרות זה ברור, ולאחר מכן רוצים אחת לשנה או להסתפק במועד החידוש?
אתי בנדלר: זאת אומרת, הנטל לשלוח את זה בדואר יהיה פעם אחת, יחד עם החוזה.
נתי ביאליסטוק: החידוש לפעמים יכול להיות אחרי 36 חודשים.
אתי בנדלר: לכן אני מפנה את השאלה לחברי הכנסת.
מיטל בשארי: אם זה חידוש טלפוני קשה לעקוב אחרי זה.
מיטל בשארי: כשזה יחייב אותם, הם ישלחו.
אתי בנדלר: אז אני מבינה שמה שמוצע כאן זה במועד ההתקשרות ולאחר מכן בעת החידוש, ולפחות פעם בשנה.
חמד עמאר: מי בעד?
לאה ורון: חבר הכנסת אלכס מילר מצביע במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב.
לאה ורון: הצבעה בעד – פה אחד נגד - אין הסעיף התקבל פה אחד.
חמד עמאר: תודה, התקבל פה אחד.
מיטל שוורץ: האם זה יחול על לקוחות קיימים היום?
אתי בנדלר: על זה נדון במסגרת הוראת מעבר.
אתי בנדלר: הזכרנו שצריכים לקבוע תחילה ותחולה.
אתי בנדלר: מדובר בכל הדרכים האלה, הכוונה היא שבמצטבר: גם בדואר, גם לפרסם את המידע באתר של החברה, גם בחוזה וגם באמצעות נציגי שירות הלקוחות.
אתי בנדלר: כך הבנתי, אני רוצה רק לוודא שזה לא חלופי.
ניר ימין: "(ב) בסעיף זה - (1) אתרים שמיועדים להצגת חומר תועבה כמשמעותו בחוק העונשין, התשל"ז-1977, ובכלל זה אתרים שמציגים אחד מאלה: (א) הצגת יחסי מין שיש בהם אלימות, התעללות, ביזוי, השפלה או ניצול; (ב) הצגת יחסי מין עם קטין או עם אדם הנחזה לקטין; (ג) הצגת אדם או איבר מאיבריו כחפץ זמין לשימוש מיני; והכל כשאין בתוכן המוצג באתר ערך אמנותי, מדעי, חדשותי, חינוכי או הסברתי, המצדיק, בנסיבות הענין, את הצגתו; (2) אתרים שיש בהם הסתה גזענית או לאומנית; (3) אתרים שמיועדים להימורים; (4) אתרים שבהם משחקים הכוללים מעשי אלימות.
חמד עמאר: יש הערות.
עפרה בן-מאיר: ראשית, אתרים שמיועדים להצגת חומר תועבה, המילה "מיועדים" לא מספיקה כי השאלה היא לא אם הם מיועדים לזה אלא אם הם מכילים חומר תועבה.
עפרה בן-מאיר: אנחנו מציעים להחליף את המילה ל"מכילים".
עפרה בן-מאיר: השאלה היא לא הייעוד אלא מה קורה בפועל.
אלכס מילר: אנחנו לא מדברים על מערכת סינון, אנחנו מדברים על הסברים על הדברים שקיימים.
אלכס מילר: הסבר צריך להיות כתוב על הנייר.
אלכס מילר: אנחנו לא ממליצים לסנן, אנחנו מדברים על כך שיש סכנה לחשיפה לדברים כאלה וכאלה.
עפרה בן-מאיר: אני מבינה, אני פשוט חושבת שלגבי אתרים שמיועדים להצגת חומר תועבה הערנות של ההורים ממילא קיימת.
נתי ביאליסטוק: "מכילים" יכול להיות כמעט כל אתר.
אתי בנדלר: הגדרה של "מיועד" היא מאוד קשה במקרה הזה, כי אם המבחן הוא מבחן הייעוד אז יבוא מישהו ויגיד שלא זה הייעוד שלו.
לאה ורון: זה בא לחנך אותנו, למשל.
נתי ביאליסטוק: הייעוד מתייחס לאתר, אתר שמכיל חומר פוגעני יכול להיות גם יוטיוב.
לאה ורון: החשיפה, לא יוזהר מפניה רק באתרים שממש מיועדים אלא דווקא באתרים שלא מיועדים ויש בהם חומר תועבה.
לאה ורון: מפניהם יוזהרו ההורים.
נתי ביאליסטוק: פה מוגדר אתר, לא מוגדר התוכן.
נתי ביאליסטוק: יוטיוב יכול להיות ברגע נתון אתר שמכיל חומר תועבה.
יהונתן קלינגר: לכן צריך לעבור מהגדרה של אתר להגדרה של תכנים פוגעניים.
יהונתן קלינגר: צ'אט זה לא אתר, למשל.
אתי בנדלר: נדרשנו לשאלה הזאת כשדנו בכנסת הקודמת או זו שלפניה בהצעת החוק של אמנון כהן, והגדרנו שם – ואני רוצה להציע לכם, עם השינויים המתחייבים להצעת החוק הזו - אתרים בלתי הולמים לקטינים: "אתרי אינטרנט שעיקר תוכנם אלימות, הימורים או חומר תועבה כמשמעותו בחוק העונשין ובכלל זה אחד מאלה: (1) הצגת יחסי מין שיש בהם אלימות, התעללות, ביזוי, השפלה או ניצול; (2) הצגת יחסי מין עם קטין או עם אדם המתחזה לקטין; (3) הצגת אדם או איבר מאבריו כזמין לשימוש מיני.
אתי בנדלר: והכול כשהתכנים באתרים האמורים באופן מובהק בעלי ערך אמנותי, מדעי, חדשותי, חינוכי או הסברתי".
אתי בנדלר: למה הגענו לנושא הזה של "עיקר תוכנם"?
אתי בנדלר: כי יכול להיות אתר שיש בו תמונה אחת שלא הייתי רוצה שהילדים שלי ייחשפו אליה, אבל עדיין זה לא הופך את כל האתר לאתר בלתי הולם לקטינים.
אתי בנדלר: לכן אנחנו הולכים כאן על מה שיש בפועל, לא על הכוונה של בעל האתר, עיקר התוכן שמופיע באותו מקום.
אתי בנדלר: על ידי כך אני חושבת שאנחנו מקבלים את התשובה הראויה לכוונה של המפקח.
אתי בנדלר: עכשיו הייתי רוצה לשמוע התייחסויות.
עפרה בן-מאיר: לא הבנתי אם בנוסח שאת מציעה, סעיף קטן (ב) מתבטל?
אתי בנדלר: כל המבנה ישתנה.
עפרה בן-מאיר: פשוט לגבי סעיף קטן (ב) מדובר בעבירה פלילית.
עפרה בן-מאיר: לתפיסתי זה בכלל לא רלוונטי לחוק הזה.
עפרה בן-מאיר: "הצגת יחסי מין עם קטין או עם אדם הנחזה לקטין" – מדובר בעבירה ואין טעם להוסיף את זה כאן.
עפרה בן-מאיר: אנחנו לא מדברים על תכנים שהם עבירות פליליות, אנחנו מדברים על תכנים אסורים.
יהונתן קלינגר: אנחנו כן, כי הם קיימים שם.
יהונתן קלינגר: צריך להזהיר.
עפרה בן-מאיר: הם אסורים על פי חוק.
יהונתן קלינגר: הם אסור בפרסום לפי חוק, גם אתרי הימורים אסורים.
יהונתן קלינגר: אני חושב שאולי צריך לדבר על להחליף בכלל את המודל של אתרים פוגעניים לתכנים פוגעניים בסעיף (2).
יהונתן קלינגר: יכול להיות שיש אתר כמו "תפוז" או כמו "נענע" יש בו פורומים, וחלק מהפורומים הם פוגעניים וחלק לא.
יהונתן קלינגר: לכן אולי צריך להחזיר את זה לסעיף (1) ואז להגיד "תכנים המכילים חומר תועבה כמשמעו" ולא "אתרים שמיועדים".
יהונתן קלינגר: אנחנו פותרים את בעיית הכלל, כי תוכנת הסינון אמורות לטפל בתכנים.
יהונתן קלינגר: אם התוכנות מספיק טובות, אם יש אתר שיש בו גם תכנים פוגעניים וגם תכנים שאינם פוגעניים, הן אמורות להיות מסוגלות – בחלק מהמקרים, לא בכל המקרים – להזהיר, ושאר המקרים מטופלים על ידי חינוך.
יהונתן קלינגר: וזה צריך להיות מובן גם להורים, שהרבה פעמים יש תכנים מעורבים ולא רק אתרים.
יהונתן קלינגר: זה לא שיש אתרים טובים ואתרים לא טובים, צריך שהורה יידע שצריך להזהיר את הילד.
עפרה בן-מאיר: אני רוצה להסביר למה אני מתכוונת, אם אני יכולה לסיים.
עפרה בן-מאיר: מכיוון יש כאן סייגים: והכול כשאין בתוכן המוצג באתר ערך אמנותי.
עפרה בן-מאיר: קודם כל, יש לי מחלוקת על ההגדרה של ערך אמנותי.
עפרה בן-מאיר: גם פורנוגרפיה יכולה להיות ערך אמנותי, אבל זה לא סייג שמתיר להציג יחסי מין עם קטין או אדם המתחזה לקטין.
עפרה בן-מאיר: ברגע שמעבירים ככה ואחרי זה יהיה סעיף שמסייג את האחריות: אם זה נחזה בעל ערך אמנותי, מדעי חדשותי - לכאורה אנחנו מכשירים את השרץ.
עפרה בן-מאיר: היות שזה פלילי, אי אפשר להחיל על זה את הסייג.
עפרה בן-מאיר: זו היתה כוונתי.
אתי בנדלר: אני רוצה להעיר שבחוק התקשורת סעיף 6כה, שעניינו בשידורים אסורים בטלוויזיה, בכבלים או בלוויין, נאמר בפירוש שבעל רישיון לשידורי כבלים לא ישדר שידורים שיש בהם חומר תועבה כמשמעותו בחוק העונשין, ובכלל זה משדרים - וכל ארבעת הפסקאות האלה מועתקות מסעיף 6כה.
אתי בנדלר: ובסוף כתוב: והכול כשהמשדרים המנויים בפסקאות משנה (1) עד (3) אינן באופן מובהק בעלי ערך אמנותי, מדעי, חדשותי, חינוכי או הסברתי המצדיק בנסיבות העניין את שידורם.
אתי בנדלר: כל זה בא למנוע איסור על שידור סרט שיש בו מידה מסוימת של ארוטיקה, כי אחרת גם זה יהיה במסגרת שידורים אסורים.
אתי בנדלר: אותו דבר יחול גם באינטרנט, אז השאלה עד איפה אנחנו רוצים ללכת בעניין הזה.
אלכס מילר: אני חושב שאנחנו לרגע שוכחים שמדובר בהחלטה של ההורה מה לסנן ומה לא.
אלכס מילר: אותם האמצעים שעומדים לרשותם של ההורים כדי למנוע מהילדים חשיפה, האמצעים האלה עובדים לפי שיטות מסוימות.
אלכס מילר: זה לא שמה שכתוב בחוק כתוב בתוכנות.
אלכס מילר: יש שם הגדרות מסודרות, כל אחד מסמן "וי" מה הוא רוצה ומה הוא לא רוצה, ולפי זה זה עובד.
אלכס מילר: אנחנו מגדירים באופן כללי מה צריך להיות כתוב, כך שהבן-אדם שקורא יבין שיש סכנה.
אלכס מילר: איך הוא יתמודד עם הסכנה הזו?
אלכס מילר: זה לא כתוב בחוק, כי לכל תוכנה יש דרך להתמודד.
אלכס מילר: הרי לא אומרים מה אמנותי או לא, זה לא כתוב בתוכנה.
אלכס מילר: חותכים שם דברים בצורה פשוטה, מסמנים ב"וי" מה כן ומה לא.
אתי בנדלר: בדיונים שהיו בזמנו נתנו דוגמה של פסל דוד.
אתי בנדלר: הוא יכול להיות באתר, אבל יכול מאן דהוא לראות בזה הצגת אדם או איבר מאבריו כחפץ זמין לשימוש מיני.
אלכס מילר: אבל תוכנת סינון לא יכולה לזהות את זה.
אתי בנדלר: אני מניחה שכן, אני לא יודעת.
אתי בנדלר: אחרת היא מזהה תמונות כאלה - - - ?
יהונתן קלינגר: התוכנה לא יכולה לדעת אם יש בתמונה ערך אמנותי, ערך מדעי, ערך חדשותי.
יהונתן קלינגר: אם לתוכנה יש אלגוריתם מספיק חכם היא יכולה לזהות אם יש עירום או לא, וגם זה מוטל בספק.
אלכס מילר: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לוויכוח על מה בדיוק.
אלכס מילר: ההורים צריכים לדעת שיש סכנה בדברים שמוגדרים באופן כללי כסכנה.
אלכס מילר: אם הוא רואה שיש דברים בעייתיים, הוא ינסה לפתור את זה בדרך שהוא רואה לנכון.
אלכס מילר: הוא מרים טלפון לספק או למי שנותן שירות ואומר: אני רוצה לחסום א', ב', ג', ד'.
אלכס מילר: איך אני עושה את זה?
אלכס מילר: זה כבר אותו אדם שיושב מול התוכנה ונותן שירות אומר:
אלכס מילר: התוכנה הזאת יכולה לעשות א', ב', ג', ד'.
אתי בנדלר: אני עדיין מתעקשת על הדברים האלה כי אני חושבת שאנחנו הולכים כאן רחוק מאוד-מאוד.
אתי בנדלר: בכוונה נתתי את הדוגמה של פסל דוד, ואני יכולה להביא דוגמה שניה, של אתר שיש בו הסברים על גוף האדם.
אתי בנדלר: משהו הכי תמים, הכי ראוי, שאין לגביו מחלוקת.
אתי בנדלר: האם עצם העובדה שיש שם תמונה של אבר של בן-אדם, כיוון שהוא לא יודע להגיד אם זה בעל ערך אמנותי או בעל ערך חינוכי, אז כבר הוא יגדיר שזה עירום ואז כל האתרים האלה ייחסמו?
לאה ורון: וכך כל האתרים שעוסקים בהסברים לגבי חיי מין.
נתי ביאליסטוק: אנחנו מדברים פה רק מפני מה להזהיר, זה הכול.
חמד עמאר: הסעיף הוא לא לחסום.
אתי בנדלר: אבל אם לא נכניס את הסייג הזה אז כל אתר שמדבר על סרטן השד יהפוך לתוכן פוגעני, לתוכן בלתי ראוי.
נתי ביאליסטוק: אין בעיה, אנחנו לא רוצים להוריד את הסייג.
אתי בנדלר: חשבתי שנוטים לקבל את ההערה - - -
עפרה בן-מאיר: דיברתי רק על סעיף קטן (ב).
נתי ביאליסטוק: אנחנו בסך הכול מגדירים מפני מה מזהירים את הלקוחות.
לאה ורון: סליחה שאני עוצרת אותך.
לאה ורון: יש עוד עשר דקות להמשך הדיון, בסוף הדיון תסבירי ליועצת המשפטית.
לאה ורון: מאוד חשוב שהוועדה תנצל את עשר הדקות האחרונות.
נתי ביאליסטוק: אני רק רוצה להזכיר שייתכן שהאתר של מפעל הפיס נופל להגדרה של הימורים.
אלכס מילר: אתה היית רוצה שהילד שלך ייכנס עם כרטיס האשראי שלך - - - ?
נתי ביאליסטוק: הוא לא יכול, אין לו כרטיס אשראי.
נתי ביאליסטוק: רק שימו לב, יש הימורים חוקיים.
חמד עמאר: בסדר, קיבלתי את ההערה.
חמד עמאר: נשמע הערה אחרונה ואנחנו עוברים להצבעה.
מי-טל גרייבר שוורץ: הזכרנו בישיבה הקודמת נושא של cyberbullying - בריונות באינטרנט.
מי-טל גרייבר שוורץ: זה לא מוזכר.
אתי בנדלר: אמרנו שכיוון שאנחנו לא מסוגלים בשלב זה להגדיר את זה, זה ייכנס לתקנות של השר.
אתי בנדלר: נצטרך להוסיף עוד הגדרה לספק גישה לאינטרנט שבו מדובר וההגדרה שאני מציעה היא: מי שקיבל רישיון לפי חוק זה או מכוח היתר כללי, לפיו הנותן שירותי גישה לאינטרנט, לרבות בעל רישיון כללי למתן שירותי רדיו/ טלפון נייד, הנותן שירות כאמור באמצעות ציוד קצה נייד.
קריאות: בסדר גמור.
קריאות: הגדרה מצוינת.
חמד עמאר: אני עובר להצבעה.
חמד עמאר: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין הסעיף התקבל פה אחד.
אלכס מילר: דיברנו על זה שהספק ייתן את התוכנה בחינם.
נתי ביאליסטוק: אגב, אני לא יודע אם קיימות תוכנות כאלה לתחום של הרט"ן, של סלולאר.
בועז ליטאי: התשובה היא חד-משמעית כן, וזה ברשת הסלולארית.
קובי אלנבוגן: איפה ההתדיינות לגבי הסעיף הזה עומדת?
לאה ורון: אני רוצה להבהיר שחברות הסלולאר הוזמנו לישיבה של היום.
אלכס מילר: בסדר גמור, אז הן לא צריכות להיות מופתעות.