GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוידה לחמן-מסר: למשל, שעשועונים לא צריך, שעשועונים זה לא הפקת מקור.
אורי ענבר: צריך לפנות לפרסומים של הכבלים כדי לראות את זה.
אורי ענבר: חברות הכבלים שמחויבות היום להפיק בין 8 ל-12 סרטי טלוויזיה באורך מלא בשנה, בעקבות כל מיני פעולות, מפרסמות היום שהסרטים האלה משודרים רק בכבלים, וזה נעשה רק משום שאנחנו הצלחנו להתנגד בהסדר ICP, וגם בגלל הפרסום הקודם של ראשון בדרמה, מסע פרסום ארוך, יקר, מאוד יפה מכל הבחינות, שקידם גם מוצר שבעיני הוא מאוד יפה מכל הבחינות, התהדרו במשבצת הפקות המקור, שנקראת "ראשון בדרמה".
אורי ענבר: ברגע שהכריחו אותם לעשות, יוצרים, שקיבלו במה, עשו כמיטב יכולתם, ובמקרים לא מעטים מיטב יכולתם היה לא מעט, כדי שהמסך ירוויח את המקסימום שהוא יכול מבחינת איכות ולא מבחינה אחרת.
משה איבגי: אני רוצה לומר כמה מלים לא על מספרים.
משה איבגי: מדינה שלא מטפחת את התרבות שלה, את האומנות שלה, אין לה זכות קיום; מדינה שחיה בלי זה, והיא רק קמה לעבודה, למלחמה והולכת לישון, אין לה זכות קיום.
משה איבגי: מותר האדם מן הבהמה, זה הדבר הזה, משהו לרוח, כל אחד בתחום שלו, וכיוון שרוב העם נזקק לדבר הזה, אנחנו צריכים לתת לו את זה.
משה איבגי: אנחנו מדינה ייחודית מכל הבחינות.
משה איבגי: כל מדינות אירופה מגינות על התרבות שלהם, ואנחנו יכולים להסתכל במיוחד על צרפת ולראות מה היא עושה וכמה מיליוני דולר היא משקיעה.
משה איבגי: רק בקולנוע, למשל, היא משקיעה כ-400 מיליון דולר.
אברהם פורז: זו סובסידיה ממשלתית?
משה איבגי: קרנות ממשלה.
משה איבגי: הם נותנים תקציבי עתק כדי להגן על התרבות שלהם.
משה איבגי: אנחנו מדינה ייחודית, בעלת שפה ייחודית, שלא דוברים אותה בשום מקום אחר בעולם.
משה איבגי: אנחנו מדינה יהודית.
משה איבגי: מכל הבחינות אנחנו מדינה מאוד מיוחדת, והנטייה שלנו להיבלע בתוך העולם הגדול, ולהיות אמריקה שנייה או שלישית, ולהביא בוורלי הילס לירוחם.
משה איבגי: ואז אדם שיוצא מהדלת שלו בירוחם, לא מבין למה הוא לא בלוס אנג'לס ולמה יש חולות בחוץ.
משה איבגי: וזה דבר שצריך להטריד את מנוחתנו.
משה איבגי: המדינה חייבת, גם בגלל גודל האוכלוסייה, ובגלל אלף ואחת סיבות, המדינה חייבת להשקיע בתרבות שלה.
משה איבגי: הכבלים חייבים להשקיע, כי הרווח שלהם הוא מאוד גדול, ולא יכול להיות שניתן להם להדפיס כסף על חשבון המנויים והם לא ייתנו תמורה לכל הצופים הישראלים.
אברהם פורז: משה גביש, בבקשה.
משה גביש: אני חדש בענף הזה.
משה גביש: עד לפני כשנה הייתי יושב-ראש הקרן החדשה לקולנוע.
משה גביש: ישבתי עם אותם אנשים שיושבים פה, עם חלק מהם צעקתי על שר התרבות, המדע והספורט החדש, שהוא לא מעביר את הסכומים הדרושים.
משה גביש: אני חושב שהפקות מקוריות זה תחום חשוב מאוד, לא הייתי מקדיש חמש שנים בהתנדבות כדי לשבת בקרן החדשה לקולנוע.
משה גביש: בתקופתי היתה הפקה של כ-140 סרטים דוקומנטריים, דרמות ישראליות.
איל מלובן: אתה יודע מה קורה היום?
משה גביש: אני יודע מה קורה היום ולבי מצר על כך, אבל אני אומר בגאווה, שיצרנו כ-140 סרטים, ולא כולם סרטים שהציבור ירוץ לראות אותם בבתי-הקולנוע.
משה גביש: חשבנו שהם חשובים.
משה גביש: כל סרט נבדק, וליווינו אותו.
משה גביש: חברות הכבלים בוודאי צריכות להרים את תרומתן להפקות מקוריות.
משה גביש: זו מסקנתי הסופית, אבל אני רוצה להעמיד דברים בפרופורציה.
משה גביש: קודם כול, הועלה פה דבר, גם על-ידי נציגת משרד המשפטים, גם על-ידי חבר הכנסת דהן, גם על-ידי היוצרים, שהתייחסו לצד האיכותי.
משה גביש: אני מאוד רוצה להזהיר: ההתייחסות לצד האיכותי היא התייחסות שבמדינות אחרות נעצרה במקומות שאנחנו לא רוצים בהם.
משה גביש: בארצות-הברית בזמן מקארתי היתה התייחסות לצד האיכותי, ברוסיה היתה התייחסות לאומנות, מה זו אומנות איכותית ואיזה אומנות אסור להציג.
משה גביש: להגיד, למשל, שטלנובלה זה לא איכותי ודבר אחר כן איכותי, זה בעייתי.
משה גביש: לא הייתי הולך להגדיר מה זו הפקה איכותית, אני לא חושב שאיש מהיושבים פה יכול להגדיר מה זו הפקה איכותית, כי איכות זה דבר שמשתנה.
משה גביש: פעם סאלח שבתי וסרטים מהסוג הזה, היו נקראים "סרטי בורקס", שהציבור בישראל היה מתבייש להיראות שם.
אברהם פורז: אתה עושה עוול לסאלח שבתי.
אברהם פורז: "נורית" היה סרט בורקס.
משה גביש: לא היינו רוצים שתהיה ועדה במדינת ישראל שתחליט על כל אומנות, לא רק סרטים, שמשהו לא איכותי, ואת זה צריך לשרוף או לזרוק, או לא לסייע.
משה גביש: אני לא חושב שמישהו מכם היה רוצה בזה, כי אז נגיע למחוזות אפלים.
אברהם פורז: אתה מסכים שהולכים לפי הכסף?
משה גביש: אני רוצה להתייחס למשפט האחרון שאמר משה איבגי, שחברות הכבלים מרוויחות הרבה, ואני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.
משה גביש: חברות הכבלים השנה הפסידו ביחד סכום שהגיע לא רחוק מחצי מיליארד שקלים.
משה גביש: הן עדיין צריכות לתת כסף להפקות מקור, אבל צריך לשים את הדברים על השולחן.
רבקה פריסלר: זה בגלל השקעה בתשתית.
משה גביש: חברות הכבלים יסיימו את השנה בהפסד גדול בגלל כמה סיבות: האחד הוא באמת השקעות בתשתית, מעבר לדיגיטלי, השני זה עלויות התוכן שגדלו מאוד, כי יש תחרות--
אייל מלובן: עלויות התוכן האמריקני.
משה גביש: --ובתחרות הזאת, עלויות התוכן גדלו בכ-100 מיליון דולר.
משה גביש: באים ואומרים לחברות הכבלים: תסייעו בהפקות המקור כאחוז מהתקבולים ברוטו.
משה גביש: את התמלוגים משלמים מההכנסות ברוטו, לא מהרווח, שזה עוד 5%.
משה גביש: מת"ב, החברה שאני אחראי עליה, תגמור השנה בהפסד גדול מאוד.
אברהם פורז: השנה, מהברוטו, כמה אתם משקיעים בהפקות מקור?
משה גביש: אמר לך גדעון אביטל, שבסך הכול על הפקות בישראל, החברות מוציאות כ-40 מיליון דולר.
אברהם פורז: כמה זה באחוזים?
משה גביש: כ-10%.
משה גביש: זה מה שאנחנו מוציאים סך הכול, לא בכולן מכירה המועצה כהפקות מקור.
אברהם פורז: תסביר לי מה הסעיף הזה משנה, מהותית-כלכלית, מול המצב הנוכחי.
משה גביש: כפי שראית פה בחוק, הגדרה של הפקת מקור היא הגדרה די רחבה.
משה גביש: המועצה, לא בכל הכספים שאנחנו מוציאים בישראל, מכירה כהפקות מקור.
משה גביש: לפעמים אנחנו עושים הפקות ולא שואלים מראש את המועצה אם היא תכיר או לא תכיר.
איל מלובן: האם הפקת ספורט היא הפקת מקור, כי ביניכם היא נחשבת להפקת מקור, ותוכנית אקטואלית נחשבת כהפקת מקור.
יגאל ביבי: כמה עולות לכם סך כול התוכניות?
בני איינהורן: 230 מיליון.
אברהם פורז: מר גביש, כדי לשקף את המצב הנוכחי, מה צריך להיות פה במקום 8 ו-12, איזה מספר צריך להופיע?
משה גביש: החוק היום משקף מבחינת הוצאה כ-10%, כאשר לא כולה מוכרת על-ידי המועצה כהפקת מקור.
משה גביש: אם נלך לפי מה שהמועצה מכירה, זה בערך מחצית ממה שאנחנו מוציאים, כ-5%.
אברהם פורז: בעצם יש פה הרעה גדולה, מ-5% ל-8% עד 12%.
משה גביש: חברות הכבלים סך הכול הרוויחו בחלון קטן של זמן של שנים ספורות, כי בשנים הראשונות של ההשקעה הן לא הרוויחו, והשנה הן מפסידות כולן, ובשנה הבאה יפסידו כולן.
משה גביש: אני שותף לכל מה שאמרו: מדינה צריכה לסייע בהפקות מקור.
משה גביש: עבר חוק הקולנוע, שלצערי הגדול הוא לא מיושם.
משה גביש: כולם עבדו על כולם.
נסים דהן: אני אמרתי שזה לא ייושם.
משה גביש: אבל לא ייתכן שכל מה שנאמר פה על-ידי היוצרים, שמדינה צריכה להגן על התרבות שלה, היא תעגן את זה פה, שהיא תיקח מענף כלכלי אחד שהוא עכשיו במשבר.
משה גביש: לא יעזרו ההתחכמויות של איש, אנחנו מפסידים בגדול, זה לא הפסד דה-לוקס.
משה גביש: המדינה, שהערכים האלה חשובים לה כמו לי, במקום לבוא ולהגיד "ניקח עוד פרומיל במס", או "נעשה אפרופו קולנוע", יבואו ויגידו לסקטור אחד "תן אתה".
משה גביש: אם היו באים לבתי הקולנוע ואומרים להם: אתם חייבים לשדר סרט ישראלי קצר לפני כל סרט, היו באים ומתקוממים.
משה גביש: בארצות אחרות, שבהן חברות הכבלים, למשל, וזה כמעט בכל העולם, יש להן הכנסות מפרסום, היחס בין ההשקעה להכנסה הוא אחר.
אברהם פורז: ספרו לנו על הקרב שלכם מול הלווין, ומה קרה בשוק התוכן הקנוי, הרי ההפסדים לא בגלל היוצרים.
אברהם פורז: אני רוצה לשמוע בצורה מוסמכת מכם מה קרה לכם בתחרות מול הלווין.
אברהם פורז: תנו לנו דוגמאות כמה עלה לכם תוכן קנוי בעבר, כמה עולה תוכן קנוי היום.
משה גביש: לרגע לא אמרתי שההפסדים בגללם, מה שאני אומר, שגוף כלכלי מפסיד, גוף כלכלי לא יכול לבוא במקום המדינה, ולא יכול להיות שכל סדר העדיפויות של המדינה בנושא מסוים יחולו על אותו גוף כלכלי.
אברהם פורז: מר גביש, אני לא שואל את השאלה ששאלתי בגלל ההיסטוריה, אני שואל לגבי העתיד.
אברהם פורז: תן לי תמונה כללית מה קרה לכם בעקבות הקרב מול הלווין.
משה גביש: עלו המחירים של מה שקנינו בחוץ-לארץ, הם עלו בכ-100 מיליון דולר.
אברהם פורז: מכמה לכמה המחירים עלו?
בני איינהורן: במקום 120 מיליון דולר זה עלה ל-220 מיליון דולר לשנה.
אברהם פורז: זה הכבלים והלווין יחד?
בני איינהורן: רק אנחנו, אבל הלווין רוכש את הרוב מאתנו.
משה גביש: מר פורז, 100 מיליון הדולר האלה, זה לא דבר שמגיע לכאן לארץ, ה-100 מיליון דולר האלה זו הוצאה, ואנחנו עם הלווין לא יכולים לקנות בחוץ-לארץ.
משה גביש: אני מבין שלנו אסור לעשות שום דבר עם הלווין פה בארץ, למשל, בהפקות מקור.
משה גביש: אנחנו לא יכולים, כי נעבור על חוק ההגבלים העסקיים, אם נלך עם הלווין כדי לנסות להוריד עלויות.
אברהם פורז: בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו היתה אמורה לקום ועדת תיאום, שהיתה אמורה למנוע את הדברים שאתה מדבר עליהם.
משה גביש: לא קמה ועדה כזאת.
אברהם פורז: מר אביטל יודע על הסעיף הזה.
משה גביש: הבעיה היא לא בעיה של סעיף כזה או אחר, הבעיה היא שפנינו לממונה על ההגבלים העסקיים - - -
אברהם פורז: לא קמה ועדת תיאום.
משה גביש: עם ועדה ובלי ועדה, אני לא אעבור על חוק ההגבלים העסקיים.
אברהם פורז: החוק גובר על חוק ההגבלים, כי ברגע שהחוק קובע שיש ועדת תיאום היא חוקית.
דוידה לחמן-מסר: חוק ההגבלים העסקיים הוא חוק, שאם יש מטרה אחרת, היא לפעמים יכולה גם להידחות בפניו, היו מקרים כאלה בעבר.
בני איינהורן: זה חלב שנשפך.
אברהם פורז: זה לא חלב שנשפך, בעוד כמה שנים תמשיכו את הקרב הזה.
משה גביש: מר פורז, אני לא יכול להקים ועדות ציבוריות כמו שאני לא יכול להביא, לצערי, את יושבת-ראש מועצת הכבלים שהלווין יקיים את ההתחייבויות הכספיות שלו, כי זה שהלווין ישתתף אתי בעלויות זו אגדה, הוא לא משלם לי את זה.
משה גביש: אני לא יכול להקים ועדות, אני יכול רק לצעוק.
משה גביש: העובדה היא שהיום נחתמו הסכמים שהם גבוהים ב-100 מיליון דולר.
משה גביש: החלק שלי בעלייה הזאת זה ההפסד השנתי שלי השנה.
משה גביש: החברות הרוויחו שלוש שנים, הן הפסידו בכל השנים האחרונות.
משה גביש: לבוא ולהעמיס עלינו דברים מהברוטו, בנוסף לתמלוגים שהם מהברוטו, על חברה בהפסד, יש גבול עד כמה הפרה הזאת יכולה לתת.
אברהם פורז: אני מיצר על זה שלא קמה ועדת תיאום.
אברהם פורז: בהתאם לסעיף 111 לחוק הרשות השנייה היתה אמורה לקום ועדת תיאום.
משה גביש: אני לא יכול להקים ועדה, מישהו מהרשויות צריך להקים אותה.
משה גביש: מר פורז, נודה לך אם יקום דבר כזה.
אברהם פורז: אנחנו מדברים על חוק מלפני 13 שנה, חוק הרשות השנייה עבר לפני 13 שנה.
אברהם פורז: בסעיף 112 לחוק הרשות השנייה כתוב שתפקידיה של ועדת התיאום הם הגבלה ברכישת תוכניות מספקים מחוץ לישראל.
משה גביש: מר פורז, אני אומר ממעמקי לבי הדווה, שאם אתה ומשרד המשפטים תעזרו לנו, נשמח.
משה גביש: עד עכשיו לא הצלחנו לעשות זאת.
נסים דהן: כוחות השוק הרבה יותר חזקים.
משה גביש: עם כל החשיבות של הפקות מקור, צריך לזכור שמדובר פה במידה מסוימת בהגנה על תוצרת הארץ.
משה גביש: כשהייתי במשרד האוצר הייתי אחד הלוחמים לחשוף את תוצרת הארץ ולא רק להגן, כי להגנה יש גם היבטים אחרים.
משה גביש: ברגע שאתה מגן על תוצרת הארץ, ומר פורז, אתה היית אחד הלוחמים שעזר למשרד האוצר בזה - - -
משה איבגי: לחשוף למה?
משה גביש: יש הרבה דברים גם מבחינת איכות וגם מבחינת התייעלות, כשאתה בא ואומר אני מסבסד ענף מסוים.
משה גביש: בסופו של דבר, מעבר לצד התרבותי זה גם ענף כלכלי, אנשים עושים את זה ומתפרנסים מזה.
יורם חטב: הניתוח הזה הוא ציני ומניפולטיבי.
יורם חטב: אתה בעצם טוען שאנחנו פה כדי לממן לעצמנו שכר עבודה.
יורם חטב: אנחנו מנהלים פה מלחמת תרבות, לא מלחמת תעסוקה.
משה גביש: אדוני, אני לא אמרתי את זה, ואל תשים דברים בפי.
משה גביש: אתה מנהל מלחמת תרבות בדיוק כמוני.
משה גביש: מה שאני אומר, שסבסוד כזה לא בהכרח צריך לבוא על חשבון ענף אחר, אלא הוא עניין של הממשלה.
משה גביש: אני כן חושב שצריך לחייב את הכבלים בהפקות מקור, השאלה רק, כמה הכבלים מפסידים.
משה גביש: לא לחייב בעל רשיון מיוחד, אני לא מבין את ההיגיון.
משה גביש: אם מדובר באחוזים, אז גם אם סך הכול ההוצאות שלו נמוכות, גם האחוז נותן תוצאה נמוכה.
משה גביש: אם בעל ערוץ יפעיל מחר ערוץ וישדר אותו דרכי, והערוץ יעלה לו 10,000 שקלים בחודש, אז 5% מ-10,000 זה נותן כמה שזה נותן.
משה גביש: אחרת נגיע למצב תיאורטי שחלק גדול מהשידורים לא יחויב בהפקות מקור, כי כל אלה שיפיקו וישדרו דרכי לא יחויבו בהפקות מקור.
משה גביש: מר פורז, צריכה להיות זיקה אחת, אני לא הייתי פוסל להעלות מעל ל-5%, בוודאי מה שיש היום לא צריך להקטין, אבל אם הולכים להעלות מוכרחה להיות זיקה לרווחיות של הכבלים.
משה גביש: כשחברות מפסידות מאות מיליונים, זה נראה כסף קטן, אבל זה לא כסף קטן, אנחנו היום מפטרים עובדים, וגם זה איזה שיקול.
משה גביש: צריכה להיות זיקה בין רווחיות החברות לתוספת.
גדעון אביטל: ראשית, אנחנו נמצאים במסגרת חוקית שנקבעה לפני חמש שנים, לפרק זמן של עשר שנים.
גדעון אביטל: המחויבות שנקבעה לחברות הכבלים בחוק, של 10% מזמן השידור, נקבעה בהוראה מיוחדת עד שנת 2006.
גדעון אביטל: בשונה ממה שאמר משה גביש, גם אני מתקשה לקבל את ההשוואה בין הגנה על תוצרת הארץ בטובין לבין הגנה על נושא תרבות.
גדעון אביטל: אני לא חושב שיש מחלוקת, מצד זה או צד אחר של השולחן, על הצורך להשקיע כסף בתרבות ישראלית, בוודאי יתפתח, בין חבר הכנסת דהן לבין חברי כנסת אחרים, ויכוח מהי תרבות ישראלית בהקשר הזה.
גדעון אביטל: השאלה היא מי צריך לממן את זה.
גדעון אביטל: ברוב מדינות העולם, מי שנושא באחריות לכך זה השלטון.
גדעון אביטל: האם בחוק הישראלי יש כסף לכך?
גדעון אביטל: התשובה היא: כן.
גדעון אביטל: סעיף 6ל"ו לחוק קובע שכספי התמלוגים, עד היום 600 מיליון שקל - - -
יורם חטב: אתה יוצר הטעיה.
אברהם פורז: מה אכפת לכם אם הממשלה משלמת או שהוא משלם?
איל מלובן: אף אחד לא משלם.
אברהם פורז: אני רוצה להציע לכם הצעה, אתם תגידו שאתם רוצים את הכסף להפקה מקורית, ושלא יהיה אכפת לכם מהיכן הוא יבוא.
איל מלובן: אמרו לנו את זה בחוק הקולנוע, ולא בא הכסף.
נסים דהן: הם לא סומכים על נערי האוצר.
אברהם פורז: מה שיעור התמלוגים המועבר היום לאוצר באופן שנתי?
גדעון אביטל: קרוב ל-100 מיליון שקלים.
בני איינהורן: 5%.
אברהם פורז: התמלוגים האלה יבואו גם על טלפוניה וכן הלאה?
בני איינהורן: התמלוגים באים על כל הכנסה בכל נושא, להפקות מקור זו הכנסה מטלוויזיה וערוצים.
דוידה לחמן-מסר: לא, בעל רשיון כללי לשידורים משלם תמלוגים?
גדעון אביטל: "דמי הזיכיון ישמשו להוראות פרק זה, לרבות לקיום משדרים קהילתיים ולעידוד הפקות מקומיות.
גדעון אביטל: ..".
דני רוזן: תסיים לקרוא עד הסוף.
גדעון אביטל: לפי סעיפים 6ה ו-6ה1.
גדעון אביטל: זה אומר שהמכסות של הכבלים צריכות להיות מכוסות על-ידי כספים - - -
דני רוזן: בסוף כתוב שעודף ההכנסות וההוצאות יופקד באוצר המדינה.
גדעון אביטל: הוא צריך להיות מופקד, הוא לא צריך להיכנס לתקציב המדינה.
דוידה לחמן-מסר: אף אחד לא קיבל את הפרשנות הזאת, וחברות הכבלים יכלו לעתור לבג"ץ, והם לא עשו זאת, כי הפרשנות השנייה היא המקובלת.
אברהם פורז: הגברת לחמן מסר, כמי שעסק בעניין הזה, לא היתה כוונה שזה יהיה מקור נוסף להכנסת האוצר.
דוידה לחמן-מסר: ודאי שכן, זה כתוב "עודף ההכנסות יועבר לאוצר המדינה".
גדעון אביטל: כתוב שהוא יופקד, הוא צריך להיות שם במשמרת.
אברהם פורז: ברגע שנסתיימה החקיקה, הפרשנות היא אובייקטיבית, ומה היתה הכוונה לא חשוב.
גדעון אביטל: דבר ראשון, יש הסדר סטטוטורי בתוקף עד 2006, שאי-אפשר להתעלם ממנו; דבר שני, יש מקור כספים.
אברהם פורז: איך ההסדר הסטטוטורי הזה חל על תקופה שזיכיון הכבלים כבר פג?
גדעון אביטל: הם העריכו שארבע שנים יינתנו.
דוידה לחמן-מסר: זה הסדר ICP.
דוידה לחמן-מסר: הוא אומר: אם יוארך הזיכיון, זה יחול עליו.
גדעון אביטל: זו לא החלטה שצריכה להיות פרי ויכוח בין חברות הכבלים ובין איגודי היוצרים, זו החלטה ממלכתית.
גדעון אביטל: ממשלת ישראל צריכה לשבת ולהחליט איזה משאבים היא רוצה להקדיש לעניין הזה.
גדעון אביטל: לא יושבת כאן המועצה לשידורי כבלים, וזה נראה לי מוזר.
אברהם פורז: הם יהיו.
גדעון אביטל: אין כאן נציג של משרד החינוך והתרבות, משרד המדע, המועצה להגנת הילד, המועצה להשכלה גבוהה - אלה גופים שצריכים לבוא.
גדעון אביטל: עם כל הכבוד ליוצרים עצמם, שעוסקים בעניין, ולחברות הכבלים שמשדרות, זו שאלה ברובד לאומי.
נסים דהן: הגופים שהזכרת הם ברמת הערכים ולא ברמת התקצוב הכלכלי.
גדעון אביטל: השאלה מי מעביר כסף למי היא שאלה משנית.
גדעון אביטל: השאלה היא, כמה כסף צריך, במדינת ישראל, להקדיש לעניין, והיא השאלה המרכזית.
גדעון אביטל: כשעושים את הדבר הזה אי-אפשר לעשות אותו במנותק מחברות אחרות.
גדעון אביטל: חברות הכבלים היו מקור לגיטימי למימון חלק מההפקה הישראלית, אין ספק בכך.
גדעון אביטל: גם אני עוסק בכך באופן אישי, והדבר קרוב אלי, רק שהשתנה משהו במצבן, ולא כל מה שהשתנה במצבן לרעה הוא באשמתן או באחריותן.
גדעון אביטל: סיפור ההוצאות הגדולות לרכש מחוץ-לארץ ולרכש מימון אירועי החיים והספורט של שחקני הכדורגל בישראל הוא איוולת אחת גדולה.
גדעון אביטל: בדיון שהיה בשנת 1999, בנוכחות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, גברת לחמן מסר, אצל הממונה על ההגבלים העסקיים בשעת לילה, עלתה שאלת אותו סעיף מהערוץ השני, ואני ביקשתי להחיל אותו, וביקשתי להחיל אותו על שני דברים: על סרטים מחוץ-לארץ, שיש מחסור מסוים לגביהם.
גדעון אביטל: יש רק 100 סרטים טובים בשנה ועוד 300 סרטים, שהם רלוונטיים לישראלי, ועוד 50 סרטים מאירופה.
גדעון אביטל: פחות או יותר זו כמות הסרטים שיש בעולם; ועל משחקי ליגת העל.
גדעון אביטל: הממונה קיבל את התפיסה הזאת.
גדעון אביטל: באותו שלב גם משרד המשפטים תמך בעניין הזה, שסרטים מחוץ-לארץ וספורט ישראלי יהיו ללא תחרות בין השחקנים הישראליים כדי לחסוך אותם 100 מיליון דולר.
גדעון אביטל: בשלב מסוים המועצה לשידורי כבלים והמינהלת סברו אחרת, והם הציעו שהלווין, שהיה אז בראשית צעדיו, והכבלים, יתחרו ביניהם בחוץ-לארץ אל מול וורנר וקולומביה ופוקס ו-MGM, ואל מול ההתאחדות לכדורגל.
גדעון אביטל: אם הכסף הזה היה נחסך, אפשר היה לעשות המון דברים, והפקות מקומיות בראש ובראשונה.
גדעון אביטל: נשאלת השאלה מה עושים.
גדעון אביטל: אני סבור שמעט מאוד ניתן לעשות משום שההסכמים עם המייג'ורס וההתאחדות לכדורגל הם הסכמים לשש שנים, ורק שנה וחצי עברו מאז.
גדעון אביטל: אנחנו בברוך.
גדעון אביטל: כל האזעקות נמסרו בזמן.
משה גביש: גם היום עדיין אין לנו אישור, ואם משרד המשפטים ידאג לכך שתהיה מועצה שתוכל לאשר לנו, ללכת עם הלווין, ולא לחשוש.
אברהם פורז: חייבים לטפל בזה, אחרת הדבר הזה יתחדש בעוד כמה שנים.
גדעון אביטל: אני רוצה לסיים בשתי נקודות.
גדעון אביטל: ראשית, לדברי חבר הכנסת דהן, גם היום יש אפשרות סטטוטורית להפעיל ערוץ פרטי של גורם מסוים.
גדעון אביטל: עד היום הממשלה לא אפשרה את הדבר הזה.
גדעון אביטל: יש ערוצים פנויים לכך, לא קוראים לזה רשיון מיוחד לשידורים, אלא בעל רשות שימוש.
גדעון אביטל: עד היום הממשלה החליטה לתת את זה רק לערוץ הקניות, וחבל שכך.
גדעון אביטל: לגבי הקווטה, השיעור, ואיך מסדירים אותו.
משה גביש: על ערוץ הקניות, למשל, אין חובה של הפקות מקור, שיעשה חצי שעה של דרמה ישראלית.
משה איבגי: זה רעיון טוב, אבל הוא לא קשור.
נסים דהן: שלא ישדר דרמה, שישלם.
איל מלובן: זה רעיון מצוין - - -
משה גביש: אני רוצה שחברות הכבלים יקנו, אבל אני לא בא להוריד את זה ממני.
איל מלובן: אתה צודק, ואנחנו תומכים במה שאתה אומר.
אברהם פורז: רבותי, לא נקבל הכרעה היום ממילא.
אברהם פורז: רציתי ללמוד יותר על הנושא.
אברהם פורז: הוויכוח הזה עוד יימשך.
אברהם פורז: אנחנו נייחד ישיבה ארוכה ומלאה לעניין הזה.
אברהם פורז: רצינו לקיים בירור ראשוני לגבי העניין.
משה איבגי: צריך כל הזמן לזכור, בכל הדיון המסובך והמורכב הזה, שבשורה התחתונה אנחנו מדברים על שעה אחת ביום של דרמה מקורית.
אברהם פורז: רבותי, אילו היום היינו חותכים את הדיון הכבד והמורכב, שהרבה כסף מעורב בזה, היינו משקיעים יותר.
אברהם פורז: מאחר שממילא זה פתיח, אז בתור פתיח זה מספיק.
גדעון אביטל: הבקשה שלנו שהמכסה תהיה כוללת, אני לא מדבר על סיקור ספורט כהפקת מקור, אני לא מתייחס להגדרות, אבל שמכלול המכסות ייחשב, גם אם זה בערוץ 3, גם אם זה בערוץ 8, גם אם זה בערוץ ויוה.
גדעון אביטל: אומרת דידי לחמן-מסר שחשוב שיתקיים קשר בין בעלי התשתית , חברות הכבלים, לבין הייצור, אני מסכים, אבל במצב כפי שהוא היום, המעורבות של חברת הכבלים בשאלה מה יופק ומה לא יופק היא מאוד קטנה, לצערנו, משום ש-ICP, שהיא בבעלות חברות הכבלים הצליחה לעשות שניים-שלושה דברים יפים בתחום ההפקות בישראל.
גדעון אביטל: ממה הדבר נובע?
גדעון אביטל: ראשית, משום שיש כמות גדולה מאוד של ערוצים שהם בכלל לא בשליטתנו ואסור לנו להתערב כיצד הם מתנהלים, וגם ההפקות שחברת ICP עושה, היא צריכה להוציא את רובן החוצה.
נסים דהן: מה זה להוציא החוצה?
בני איינהורן: לספקים חיצוניים.
גדעון אביטל: בין אם זה יהיה 5% או 6% או 7% מהמכלול, ואפילו אם זה יהיה 10%, יש לנו בקשה אחת, שהמועצה תגיד לנו לגבי 50%, בדיוק איפה לעשות את זה, באיזה ערוץ, באיזו שעה, לאיזה ז'אנר, אבל לגבי ה-50% האחרים, שיתנו לחברות הכבלים שיקול דעת איפה להפיק ואיפה לשדר.
אברהם פורז: מר רוזן, אחרון הדוברים לפני ההפסקה.
דני רוזן: כל הנושאים של תרבות, תוכן, ניהול הפקה מקומית, אלה נושאים של מועצת הכבלים, מועצה סטטוטורית עצמאית, וזה לא עניין של פקידים.
דני רוזן: המועצה בגלגול קודם שלה קבעה אלמנט הסדרה של עולם התוכן מתוך מטרה ליצור בידול בתוכן.
דני רוזן: בפועל לא נוצר בידול בתוכן, אבל נוצרה בעיה כלכלית.
דני רוזן: הלווין או הכבלים היו מוכנים לשלם כל מחיר לחברות הזרות כדי ליצור בידול, וזה בא על חשבון דברים אחרים, על חשבון דמי המנוי של המנויים, ובמידה מסוימת גם על חשבון הפקה מקומית.
דני רוזן: ועדת תיאום לא היתה פותרת את הבעיה הזאת.
דני רוזן: התנאי להפקות מקור, ואף אחד לא חולק על הצורך בהפקות מקור, שיהיה הרבה כסף.
דני רוזן: לכן קודם כול, שר התקשורת מציע, בהצעת החוק, להכפיל בפרקטיקה את כמות הכסף שמופנה להפקות מקור.
דני רוזן: אני לא חושב שזה דבר רע, יש כאלה שאומרים שאולי זה יותר מדי, אבל זו ההצעה של שר התקשורת.
נסים דהן: מאיזה מקור?
דני רוזן: אני רוצה להזכיר שלהפקות מקור בישראל יש מקור חשוב ויש חור בעייתי.
דני רוזן: המקור החשוב הוא חוק הקולנוע, שהוא עדיין עוד לא בדיוק מתפקד, אבל אני מקווה שהוא יתפקד; ויש חור מאוד בעייתי, שחייבים לתת עליו את הדעת, וזה נקרא השידור הציבורי.
דני רוזן: הרי לא ייתן שערוץ 1 עם כל הפרסומות שלו משאיר דמי חסות ואצל ערוץ 33 מדברים על פרסומות ואין להם שום חובה של הפקות מקור.
דני רוזן: אם תסתכלו בפרקטיקה על היקף הפקות המקור בשידור הציבורי הוא מצחיק.
דני רוזן: ולכן, חברי הכנסת, כשהם דנים בנושא, צריכים להסתכל גם על ההיבט של הפקות מקור בשידור הציבורי, ולא לשכוח לטפל גם בו, זה לא פוגע כהוא זה במה שאנחנו מציעים במסגרת חוק הבזק.
דני רוזן: אותם כללים שחלים על הכבלים בהפקות מקור, אנחנו מציעים, במסגרת החוק, שיחול גם על הלווין.
דני רוזן: אני מבקש להזכיר, שבסופו של דבר, הציבור משלם דרך דמי המנוי, ולכן יש פה איזון, שחברי הכנסת צריכים לתת עליו את הדעת, אם לא הטלנו יותר מדי להפקות מקור, שלא יהיו בסוף דמי מנוי גבוהים מדי.
דני רוזן: השאלה אם האיזון נשאר או לא.
דני רוזן: אנחנו חושבים שכן.
דני רוזן: אני מציע שתי נקודות: קודם כול, אני מציע להשאיר את חובת המקור כאחוז מההכנסות, אין שום דרך מעשית אחרת.
דני רוזן: דבר נוסף, אני לא מציע להטיל חובות כאלה על בעל רשיון מיוחד, זה נראה לי לא מעשי.
אברהם פורז: רבותי, הפסקה.
אברהם פורז: הישיבה תתחדש בשעה 14:00.
הישיבה נפסקה בשעה 12: אחרי כן רשמה איה לינצ'בסקי הישיבה נתחדשה בשעה 14:30.
אברהם פורז: אני מחדש את הישיבה בנושא הצעת חוק הבזק.
אברהם פורז: סיימנו בסעיף 13(2), השתכנענו בדבר אחד שהנוסח הוא כזה ואחר כך נראה איזה אחוזים אנחנו עושים, זאת אומרת שיש עוד קטע לקבל ברשיון הכללי והרשיון המיוחד, ואני בהחלט מתכוון לטפל בשאלת מה עושים עם הזיכיון וגם עניין ועדת התיאום שצריכה לקום כל תאריך כבר אוזל, וזה עלול לחזור על עצמו עוד כמה שנים.
אברהם פורז: הטענה היא שגם למשל מי שיש לו ערוץ קניות למה שלא יתרום חלק?
אברהם פורז: מכן אנחנו עוברים לסעיף הבא, מר רוזן בבקשה:
דני רוזן: הסעיף הבא הוא טכני.
דני רוזן: סעיף קטן (3) בסעיף קטן (ב) בפסקה (1) במקום "שבעל זיכיון" יבוא "שבעל רשיון כללי לשידור" ו- (ב) פסקה (2) – תימחק.
דני רוזן: פסקה (2) היא פסקה שאומרת בתום תקופת הזיכיון המועצה תחליט כך או כך וזה כבר לא רלוונטי.
אברהם פורז: אנחנו מתקדמים הלאה.
דני רוזן: סעיף (4) בסעיף קטן (ג) – בפסקה (1) יבוא במקום "וכן את" יבוא "לעניין" ובמקום "האפיקים השונים" יבוא: "האפיקים השונים לעניין זכותו של בעל רשיון כללי לשידור לזקוף סכומים ששולמו בעד הפקה מקומית שהופקה בידי אחר על חשבון מכסת הפקות המקור שבה הוא מחויב, ולעניין חובת הדיווח הנדרשת בקשר עם ביצוע הוראות סעיף זה".
אברהם פורז: יש לכם ויכוח על זה?
דני רוזן: זו בעצם הרחבת סמכות המועצה לאפשר לבעל הרשיון הכללי לשכור סכום ששולם על ידו בעד הפקה מקומית.
אברהם פורז: זה מרחיב את סמכויות המועצה.
בני איינהורן: זה לא בסדר, זה חל עלינו בעצם פעמיים.
בני איינהורן: מצד אחד אומרים יש סכום שנקבע באחוזים, בכסף, ומצד שני המועצה מחליטה מה נספר ומה לא נספר.
בני איינהורן: לדוגמא, התכנית של גיא פינס, היא נכללת או לא נכללת?
בני איינהורן: אז אנחנו מפיקים והמועצה אומרת זה לא נכלל, זה לא נספר.
בני איינהורן: ביקשנו כאן שתבוצע חלוקה מסוימת שתגדיר, חצי מהסכום המועצה תורמת ברמה הפרטנית ותגיד זה יהיה לזה וזה יהיה לזה, ו- 50% מהסכום נפיק הפקות מקוריות, כלומר בישראל, אבל לא ייכנסו לדקדוקים של מה נספר ומה לא נספר.
דני רוזן: אני חושב שחשוב מאד להשאיר למועצה שהיא מועצה סטטוטורית של אנשי ציבור, את הסמכות ואת הכלים לקבוע את הכללים השונים, מה יחשב ומה לא יחשב.
אברהם פורז: שאלה לגברת לחמן- מסר, אני יכול להבין שהמועצה רוצה כללים כדי שלא יסדרו אותה, לא יעשו לה קומבינות.
אברהם פורז: מה בעצם מונע מהמועצה לעשות אביוז מוחלט של שיקול הדעת?
אברהם פורז: איך התפקיד?
דוידה לחמן-מסר: קודם כל אדוני יודע שבית המשפט הגבוה לצדק, גם בפני חברות הכבלים, התיקון הזה לא נכנס סתם, היה לו רציונל מסוים, והרציונל היה הלקח שנלמד מהניסיון למשטר את הפעולה של בעלי הזכויות.
דוידה לחמן-מסר: גברת ענבר איננה ואני לא רוצה להיות עורכת הדין שלה בנושא.
אברהם פורז: לנו יש עניין שמה שנקבע ייתן דחיפה, מצד שני אנחנו לא רוצים שבסעיף הזה פתאום יחליטו מה האחוזים האלה.
אברהם פורז: כל דבר שתעשה הוא לא נכלל ויעיפו אותך.
אברהם פורז: מאחר והגברת ענבר איננה פה, היא נמצאת בבריסל ברגעים אלה, והיא מאד חשובה לדיון, נדון בסעיף הזה יחד עם הגברת ענבר.
דני רוזן: בסעיף (ב) בפסקה (2) במקום "בסעיף 6ה1(א)(ז)" יבוא בסעיף קטן (א)(1)", ובמקום "שבעל הזיכיון" יבוא "שבעל הרשיון כללי לשידור" ובמקום "להפיק" יבוא "כי יופקו מטעמו".
דני רוזן: המשפט החדש יהיה כך: "המועצה רשאית לקבוע בכללים שיעור נמוך מהשיעור הקבוע בסעיף קטן (א)(1) ובלבד שבעל הרשיון הכללי לשידור יחייב כי יופקו מטעמו בשקלים ובסוגות ובאיכות כפי שתקבע המועצה".
אברהם פורז: גם על זה נדון יחד עם הגברת ענבר.
דני רוזן: יש קבוצה של סעיפים, מ- 14 עד 21 סימן ג' לפרק הזה.
דני רוזן: העניין של סימן ג' היה מתן זיכיון לשידורי כבלים על פי מכרז.
דני רוזן: עכשיו הכל משתנה, זה הופך לסימן שעניינו מתן רשיונות שידור על פי מנגנון רישוי.
דוידה לחמן-מסר: זה הכל פרק השידורים.
דני רוזן: לכן עשינו דבר מאד דומה להסדר המקביל בפרק ב'2 שקובע את מנגנון הרישוי של הלווין.
אברהם פורז: אני מציע למען שלמות התמונה וכדי להקל עלינו, אין טעם לקרוא את מה שמופיע בחוברת הכחולה אלא עדיף לקרוא את הנוסח המשולב.
דוידה לחמן-מסר: אני מבקשת להציע הצעה, הפרק הזה הוא פרק השידורים, נראה לי שלדון בו בלי המועצה, ובלי יושבת ראש המועצה זה חבל.