GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: אם זה מעורב, חלים עליו הכללים של טלוויזיה.
אתי בנדלר: אדוני, אם אתה רוצה לקבוע בחקיקה ראשית את כל הנושא של הבעלויות הצולבות לעניין מי שמשדר שידורים לציבור, מה שאתה מציע בעצם זה שבפסקה (1) של סעיף קטן (ד2) המוצע, יהיה "הגבלות ותנאים לענין החזקה, העברה או רכישה של אמצעי שליטה במבקש רישיון או בבעל רישיון", נקודה.
דוידה לחמן-מסר: זה עדיין יכלול הכול.
אתי בנדלר: למעט מי שהוא בעל רשיון לשידורים.
אברהם פורז: רבותי, אני לא מסוגל כרגע להתעסק בניסוח.
אברהם פורז: אני רוצה לדבר על העיקרון.
אברהם פורז: אם זה דבר שהוא טלקומוניקציה בלבד, לשר יש סמכות או ברשיון או בתקנות, לא צריך אישור ועדה, אם זה טלוויזיה, הבעלויות הצולבות חלות, אם זה מעורב, הבעלויות הצולבות חלות.
אברהם פורז: ברגע שנגעת בטלוויזיה - באותו רגע חלות עליך מגבלות של טלוויזיה.
נסים דהן: בכמה אחוזים?
אברהם פורז: אנחנו נדבר על זה.
אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה להתייחס לסעיפים קטנים (2) ו-(3), בלי קשר לטלוויזיה או לא טלוויזיה.
אבי (אברהם) גבאי: יש בסעיפים האלה בעצם דבר שהוא כביכול מתאר סמכויות של השר, אבל כבר היום אנחנו יודעים איך השר מתכוון לממש את הסמכויות האלה.
אבי (אברהם) גבאי: הכוונה של משרד התקשורת, וזה בא לידי ביטוי בטיוטת הרשיון למפעילי LMDS, היא לקבוע, שמפעילי LMDS או מתחרים של בזק, יפעלו במודל אולי של הפרדה חשבונאית, ובזק תמשיך לפעול במודל של הפרדה מבנית.
דני רוזן: זה בתקנות שהובאו לידיעת הוועדה ביוני.
אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שיש לזה משמעות גדולה מאוד לגבי איך ייראה שוק התקשורת בעתיד.
אברהם פורז: אתה חושב שיש שיקולים זרים?
אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שהשיקולים הם כאלה שיפגעו בחברת בזק.
אברהם פורז: תעתרו לבג"ץ, אם יש לכם עילה משפטית.
אברהם פורז: אתה רוצה שאני אהיה שר התקשורת?
אברהם פורז: רציתי, זה לא יצא.
דני רוזן: הקביעות האלה של ההפרדה החשבונאית וההפרדה המבנית ברשיון מפ"א מופיעים בתקנות מפ"א, והן הובאו לידיעת הוועדה ביוני, והן מיושמות.
אברהם פורז: אדון גבאי, אתה מבקש ממני לנהל במקום שר התקשורת מדיניות תקשורת.
אבי (אברהם) גבאי: זה מה שאתה עושה בוועדה, זו החקיקה.
אברהם פורז: אתה אומר שהשר מפלה אותך מול מפעילים אחרים.
אברהם פורז: אחת משתיים, או שההפליה היא ממין העניין, ואז מותר לו להפלות אותך, ואם לא, תעתרו נגדו.
אברהם פורז: מה אתה רוצה שאני אעשה?
אבי (אברהם) גבאי: אתה נותן לו סמכות לעשות הפליה.
אברהם פורז: אתה רוצה שאני אנהל את מדיניות התקשורת במקומו?
אברהם פורז: אני יכול, אבל אין לי סמכות.
דני רוזן: סעיף 4 הוא תיקון סעיף 4א לחוק העיקרי.
דני רוזן: (קורא סעיף 4 להצעת חוק הבזק (תיקון מס' 24), התשס"א-2000 - רשומות, חוברת 2945) החוק קבע שהודעה על אישור סוג וציוד קצה, לרבות פרטיו ותנאיו של האישור, תפורסם ברשומות.
אברהם פורז: באמת אין צורך בזה.
אברהם פורז: אישרנו את סעיף 4.
אברהם פורז: סעיף 4 המוצע, תיקון סעיף 4א לחוק העיקרי, מאושר.
דני רוזן: הסעיף הבא הוא סעיף 5, ביטל סעיף 4ב.
דני רוזן: (קורא סעיף 5 להצעת חוק הבזק (תיקון מס' 24), התשס"א-2000 - רשומות, חוברת 2945) סעיף 4ב דיבר על רשיון מיוחד לתאגיד בתי מלון.
אברהם פורז: לא קם כזה ולא היה.
אברהם פורז: הסעיף אושר.
אברהם פורז: סעיף 5 המוצע, סעיף 4ב לחוק המקורי, מאושר.
דני רוזן: סעיף 6, סעיף 4ד לחוק העיקרי, זה הגדרה של שירות חיוני.
דני רוזן: אנחנו מציעים תיקון בסעיף.
דני רוזן: (קורא סעיף 6 להצעת חוק הבזק (תיקון מס' 24), התשס"א-2000 - רשומות, חוברת 2945)
אברהם פורז: ההגדרה של "נושא משרה" התבטלה.
דוידה לחמן-מסר: זה עבר לסעיף 1.
דני רוזן: לא, זה עבר לחוק החברות.
דוידה לחמן-מסר: נכון, וזה מוגדר בסעיף 1.
אברהם פורז: מה השינוי בפסקה (6) לעומת המצב הקדום?
אריק רשף: הפסקה הזאת קובעת מנגנון עקיבה למקרים שבהם הועבר נכס מנכסי הרשיון בניגוד לסעיף 4ד, ומנגנון העקיבה חל בשני תנאים: האחד, כשמדובר בשירות חיוני, והשני, כשמדובר היה בהעברה למי שידע או היה עליו לדעת שמדובר במגבלות לפי סעיף 4ד(1).
אברהם פורז: אני עדיין לא מבין במה זה שינה את הסעיף הקודם.
אריק רשף: הסעיף הקודם התייתר כתוצאה מכך שיש היום הסדר כללי.
אברהם פורז: אתה רוצה להסתכל בנוסח המשולב?
אתי בנדלר: אנחנו רוצים להפוך את זה לנוהל, שכל משרד שמגיש הצעת חוק, יציג גם נוסח משולב.
אריק רשף: יש פה תיקון, והוא תיקון נכון של רשות החברות.
אריק רשף: כפי שאמרתי, סעיף קטן (6) קובע מנגנון עקיבה, אבל בנורמה שקבועה כאן כרגע, הוא כאילו חוזר על ההוראה של סעיף 4(ד)(1).
אריק רשף: צריך להדגיש שמנגנון עקיבה אחרי נכס שהועבר בניגוד לחוק, חל לגביו המנגנון הזה, רק כאשר מדובר בנכס הדרוש לדעת השר לשם הבטחת שירות חיוני.
אריק רשף: לכן צריך להוסיף: אם הוא דרוש לדעת השר לשם הבטחת שירות חיוני".
דוידה לחמן-מסר: הוא מתכוון שזכות העקיבה שהשר יכול להורות על הפעלתה, תצומצם לנכס שלדעת השר דרוש לקיום השירות החיוני ולא סתם לנכס שלא דרוש.
דוידה לחמן-מסר: כך שיכול הצד השלישי להגיד: הנכס הזה לא דרוש לכם, ולכן מוצדק שתעשו לגביו עקיבה.
אתי בנדלר: למרות שהוא נכס מנכסי הרשיון.
דוידה לחמן-מסר: נכון, זה צמצום זכות העקיבה.
אברהם פורז: הגברת בנדלר, תקראי היטב את שני הסעיפים, ותראי אם אין פה משהו מהותי.
אתי בנדלר: הם לא מנסים לעבוד עלינו, אני רק מבקשת שתגידו מה אתם רוצים.
אתי בנדלר: "קביעה לעניין תוקפם של העברה של נכס מנכסי הרשיון,..."
דוידה לחמן-מסר: "הדרוש לדעת השר לשם הבטחת השירות החיוני.
דוידה לחמן-מסר: "
רביב סובל: מה ההבדל בין זה לבין עצם ההגדרה של נכסי רשיון, שאלה נכסים הדרושים להבטחת מתן השירות החיוני.
אתי בנדלר: זה מה שאני שואלת.
אתי בנדלר: ייתכן שמשהו דרוש לצורך הבטחת השירות החיוני, שהוא לא נכס מנכסי הרשיון?
אסתר שטרנבך: אפשר להוסיף בסוף, ובלבד שהנכס דרוש לדעת השר להבטחת השירות החיוני.
דני רוזן: ברגע שהגדרנו נכסי רשיון, ההגדרה כבר כוללת את זה, לא צריך שוב לחזור על זה.
דוידה לחמן-מסר: זה דבר שולי, חבל להסתבך עם זה.
אברהם פורז: אנחנו מקבלים את עמדת המדינה.
אברהם פורז: ברוב המקרים הסעיפים האלה עוברים בלי שאיש מבין על מה מדברים.
אברהם פורז: סעיף 6 המוצע, מאושר.
נסים דהן: לכן ביקשתי לקרוא ולהסביר.
אברהם פורז: הסבירו, אתה היית בחוץ.
אברהם פורז: אנחנו ממשיכים הלאה.
דני רוזן: (קורא סעיף 6(2) להצעת חוק הבזק (תיקון מס' 24), התשס"א-2000 - רשומות, חוברת 2945)
אברהם פורז: הגברת בנדלר, אני מסמיך אותך לבדוק את ההגדרות האלה.
אתי בנדלר: אני רוצה קודם כול שייאמר כאן מטעם נציגי הממשלה, אם ההגדרה החדשה של "אמצעי שליטה" המוצעת בסעיף 1, היא העתקה של ההגדרה הקיימת היום.
אתי בנדלר: הם מציעים שינוי בהגדרה.
דני רוזן: "שליטה" מופיעה בעמוד 189, בסעיף קטן (13) למעלה.
דוידה לחמן-מסר: יש הגדרה בסעיף 1 של אמצעי שליטה.
דורית ענבר: הגברת בנדלר, זה עבר מ-6(א) לסעיף 1.
אתי בנדלר: אם כך, אדוני היושב-ראש, אתה דילגת על סעיף 1, אני מניחה שמתוך מגמה שכל פעם שנזקקים למונח כלשהו נחזור אליו, אז אני מציעה לחזור לסעיף 1 בהצעת החוק לפסקה (2).
אתי בנדלר: הגדרה של אמצעי שליטה היא הגדרה זהה להגדרה הקיימת היום בסעיף 6(א) לחוק העיקרי, ואני מציעה לאשר את ההגדרה.
אתי בנדלר: ההגדרה של אמצעי שליטה בפסקה (2), בסעיף 1(2), מאושרת.
אתי בנדלר: סעיף 1(2) המוצע, מאושר.
אברהם פורז: רבותי, מאחר שבמשך רבע השעה האחרונה היה לנו דיון מאוד משעמם, הגיע הזמן שנכניס קצת לחלוחית.
אברהם פורז: אנשי משרד התקשורת, ספרו לי על תפקודה של המועצה לכבלים ועל המערכת הארגונית שלה בתוך המשרד שלהם.
אברהם פורז: מה היקף כוח-האדם, מה היכולת שלה, מה מידת העצמאות שלה.
דני רוזן: המועצה לשידורי כבלים ולווין לא השתנתה מהותית מזמן שמר פורז היה יושב-ראש המועצה.
דני רוזן: דהיינו, יש מועצה ציבורית, בראשותה של הגברת דורית ענבר, יש לה פקידה.
דני רוזן: המועצה היא ציבורית, יש כל מיני אנשים שנבחרו, הם אנשי הציבור, הם באים לישיבות, ודורית ענבר מנסה לטפל בבעיה לבד.
דני רוזן: יש בתוך המשרד דבר שפעם קראו לו "השירות לטלוויזיה בכבלים", שהיום הוא נקרא "האגף לטלוויזיה בכבלים ולווין", ויש בו ארבעה אנשים, והוא עוסק בצדדים הטכניים והצרכניים, יש בו מהנדסים ויש אנשים שעוסקים בפניות הציבור.
דני רוזן: יש ארבעה אנשים בסך-הכול.
דני רוזן: המערכת הזאת אולי היתה רלוונטית כשאתה היית יושב-ראש המועצה, אני לא יודע.
דני רוזן: היום היא לא רלוונטית לחלוטין, כי מדובר בכל אופן בשוק תחרותי, הרבה אנשים, הרבה בעיות, 1.3 מיליון מנויים וכל מיני דברים מהסוג הזה.
דני רוזן: עם השנים, כדי להניע את התחרות בתחום השידורים לציבור, קם גוף שקוראים לו "מינהלת", שמר מוקדי הוא המנכ"ל שלו ודורית ענבר היא היושבת-ראש שלה.
דני רוזן: המינהלת היתה אמורה לעשות תיאום בין-משרדי, ובפועל נהפכה לזרוע הביצוע של המועצה.
אברהם פורז: כמה אנשים עובדים במינהלת?
יורם מוקדי: תשעה איש, כולל מינהלה.
אברהם פורז: מה המינהלת עושה היום חוץ משירותים למועצה בכבלים?
דני רוזן: היא מטפלת בכל התהליך, הרי אנחנו פותחים את השוק לתחרות, יש מכרזים לערוצים ייעודיים.
אברהם פורז: המינהלת עושה את זה או המועצה?
דני רוזן: המינהלת.
אברהם פורז: מי שאמור להוציא את המכרזים זו המועצה.
דני רוזן: אבל זה הגוף הטכני שמכין אותם.
דני רוזן: במועצה יש נציגי ציבור, הם באים לישיבות והולכים, מישהו צריך לעבוד.
דורית ענבר: המועצה קבועה כוועדת המכרזים, אבל מי שיכול להוציא את זה לפועל, זה רק המינהלת.
דני רוזן: פנינו לאחרונה למשרד האוצר בבקשה למסד את הגוף הזה של הסדרת השידורים למנויים, ולהקים גוף ביצוע תחת המועצה, שיכלול את המינהלת, את השירות לטלוויזיה בכבלים הקיים ותגבורים נוספים, כי יש גם דוח של מבקר המדינה, שמעיר על פיקוח לקוי על ביצוע השידורים על-ידי בעלי השידורים.
דני רוזן: ראינו לנכון למסד את זה לגוף שיוכל לעבוד בצורה אינטגרטיבית ולטפל בענף כל כך חשוב.
דני רוזן: הנושא הזה הוא בבדיקת שר האוצר, אנחנו ממתינים לתשובתו.
דני רוזן: אחד הרעיונות של השר, אחרי שהרשות השנייה עברה לאחריות משרד התקשורת, והוא למד את הנושא, היתה לאחד בין הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו לבין המועצה לשידורי כבלים ושידורי לווין.
דני רוזן: אבל האיחוד הזה כל כך מורכב, ושינויי החקיקה הם כל כך מורכבים, ולכן הוא החליט שכרגע זה מסובך מדי, והוא רצה לפתח את המועצה לגוף רציני שיוכל לבצע את המשימה.
דני רוזן: הוא רציני גם היום, אבל אין לו כלים לבצע את המשימה.
אברהם פורז: מר רוזן, למה אנחנו לא נהפוך את המועצה למשהו בדומה לרשות להגבלים עסקיים, שאומנם אין לה הכנסות עצמיות, אבל היא במין מעמד סטטוטורי בתוך משרד התעשייה והמסחר.
דני רוזן: נגיע לזה.
דני רוזן: זה מופיע בשינויים בחקיקה.
דני רוזן: נראה את הרחבת הסמכויות שלה.
אברהם פורז: אני לא יודע איך נקבע התקציב לרשות להגבלים עסקיים, יש פה מישהו מהאוצר?
דוידה לחמן-מסר: יש סעיף תקציבי.
דוידה לחמן-מסר: חוק ההגבלים העסקיים קובע, שלרשות להגבלים עסקיים יהיה סעיף תקציבי נפרד בתקציב המדינה.
אתי בנדלר: ויושב-ראש הרשות הוא הממונה על הביצוע.
דוידה לחמן-מסר: אין להם אגרות.
אברהם פורז: מה מפריע לנו לעשות דבר כזה לגבי המועצה לכבלים?
דני רוזן: זה המצב בפועל, דה-פקטו.
דוידה לחמן-מסר: זה לא המצב בפועל.
דוידה לחמן-מסר: תקציב המועצה לשידורי כבלים הוא חלק מתקציב משרד התקשורת, ואין לו סעיף תקציב עצמאי מתקציב המדינה.
דוידה לחמן-מסר: אם הוועדה תחליט שהפונקציות של המועצה הן א', ב', ג', ד', כמו שהן באות לידי ביטוי בחוק, אז צריך לשמוע את עמדת המדינה למה זה לא בא לידי ביטוי.
רביב סובל: לדעת משרד האוצר, אין צורך בשלב כזה.
אברהם פורז: באיזה שלב תהיו בעד?
דני רוזן: אנחנו ממתינים עדיין לתשובת שר האוצר, ולא קיבלנו אותה.
רביב סובל: כמו שדני רוזן אמר, זה בדיונים כרגע.
דוידה לחמן-מסר: יש הבדל בין יחידת סמך לבין סעיף תקציבי נפרד.
דוידה לחמן-מסר: מעמד הרשות להגבלים עסקיים זה דבר שבזמנו בנינו אותו בממשלה.
דוידה לחמן-מסר: אמרנו שהרשות להגבלים עסקיים לא צריכה להיות סמוכה על שולחן של איש.
אברהם פורז: הגברת לחמן-מסר, בשביל מה צריך סעיף תקציבי נפרד?
דוידה לחמן-מסר: עצמאות.
דוידה לחמן-מסר: הרשות להגבלים עסקיים היתה צריכה להתפתח.
דוידה לחמן-מסר: המטרה שלנו ברשות להגבלים עסקיים לתת לה עצמאות מבלי שתהיה צריכה לבקש שום דבר ממשרד התעשייה והמסחר.
דוידה לחמן-מסר: זו היתה נקודת המוצא.
דוידה לחמן-מסר: בנינו סוכנות אמריקנית במודל ישראלי - סעיף תקציבי נפרד, סמכות למנהל הרשות להתקשר בחוזים אישיים לצורך העסקת עובדים, כל העובדים הם עובדי מדינה.
דוידה לחמן-מסר: מה יפה במבנה הזה?
דוידה לחמן-מסר: כי הוא בעצם יחידה עצמאית בתוך שירות המדינה, עם כל החובות החלות על עובדי מדינה.
דוידה לחמן-מסר: הם כולם עובדי מדינה, הם לא אישיות משפטית נפרדת, אבל יש כאן עצמאות מרבית - סעיף תקציבי נפרד, סמכות להתחייב.
אתי בנדלר: מה ההבדל בין זה לבין יחידת סמך?
מיכאל איתן: איך קוראים למודל הזה?
דוידה לחמן-מסר: יחידת סמך מתוגברת עצמאית.
מיכאל איתן: אתי בנדלר שאלה מה ההבדל בין יחידת סמך מתוגברת עצמאית לבין יחידת סמך?
אתי בנדלר: השם הזה לא מופיע בשום מקום, למיטב ידיעתי.
אתי בנדלר: זה שם שאני שומעת בפעם הראשונה.
דוידה לחמן-מסר: בכל תקציב המדינה תראו שיחידת סמך היא חלק מהמשרד הרלוונטי.
דוידה לחמן-מסר: מה סמכות מנכ"ל במשרד ממשלתי?
דוידה לחמן-מסר: הסמכות שלו היא העברת תקציב מסעיף לסעיף, ואז מתעוררת השאלה האם העובדה שיצרת יחידת סמך כמו הטלוויזיה הלימודית, לא מונעת ממנכ"ל משרד החינוך יום אחד לקחת חלק מהתקציב ולהעביר אותו לסעיפים נפרדים.
דוידה לחמן-מסר: ולכן, כאשר נקבעה ההוראה לגבי הרשות להגבלים עסקיים, אף אחד לא יכול לקחת את תקציב הרשות להגבלים עסקיים ולהעבירו לצרכים אחרים.
מיכאל איתן: מה זה יחידה מתוגברת עצמאית?
דוידה לחמן-מסר: סעיף תקציבי נפרד וסמכות להתקשר בחוזים.
מיכאל איתן: מה זו יחידת סמך שהיא לא מתוגברת עצמאית?
דוידה לחמן-מסר: היתה לך יחידה כזאת במשרד המדע.
דוידה לחמן-מסר: יחידת סמך היא סעיף בתוך תקציב המשרד, לא סעיף עצמאי נפרד, אין לו מספר נפרד.
דוידה לחמן-מסר: הוא סעיף תקציבי בתוך תקציב המשרד.
דוידה לחמן-מסר: לכן למנכ"ל המשרד יש סמכות לדלל אותו בהתאם לצרכים.
מיכאל איתן: מה ההבדל בין יחידת סמך למחלקה?
דוידה לחמן-מסר: יש לה סעיף תקציבי, אבל לא נפרד.
מיכאל איתן: לכל יחידה במשרד ממשלתי יש תקציב.
דוידה לחמן-מסר: ראש היחידה שבמשרד המשפטים לא יכול להתקשר בחוזים יחד עם המנכ"ל.
דוידה לחמן-מסר: ביחידת סמך, מנהל יחידת הסמך יחד עם המנהל הכללי של המשרד או לבדו, יכול להתקשר בחוזים עם צדדים שלישיים, עדיין המושכות הן בידי מנכ"ל המשרד.
מיכאל איתן: תביאי לי דוגמה של יחידת סמך.
דוידה לחמן-מסר: הטלוויזיה החינוכית.
אתי בנדלר: יש הרבה מאוד יחידות סמך במשרד הביטחון.
אתי בנדלר: למיטב ידיעתי, אין הגדרה בדין שמגדירה את יחידות הסמך מצד התקציב, ההגדרה היא שניתנו להן סמכויות מינהליות.
אתי בנדלר: אין בחקיקה, למיטב ידיעתי, ההגדרות החותכות, כפי שדידי לחמן-מסר מציגה זאת.
אתי בנדלר: ברשות להגבלים עסקיים מוגדר מה הסמכויות לעניין התקציב ואיך הוא נקבע, ומה סמכויות מנהל הרשות.
אתי בנדלר: דידי לחמן-מסר אומרת שהמודל הזה זו יחידת סמך עצמאית מתוגברת.
דוידה לחמן-מסר: אם למועצה לשידורי כבלים יש סמכויות של סוכנות, כמו הרשות להגבלים עסקיים, צריך לראות אם היא יכולה לבצע את תפקידיה במסגרת המשרד.
אברהם פורז: משרד האוצר.
רביב סובל: מסתתרת מאחורי הדיון הזה מחלוקת סביב חלוקת התקציב של משרד התקשורת, כמה יגיע למינהלת, כמה למועצה, ובשביל זה לא צריך להקים עוד גוף, שאנחנו יודעים אחרי זה כמה הגופים האלה הם בעייתיים, כי אין בדיוק מסגרת משפטית שתגדיר איך גופים כאלה מתנהגים.
אברהם פורז: זה נותן קצת יותר עצמאות.
דוידה לחמן-מסר: הרשות השנייה עושה מה שהיא רוצה.
רביב סובל: לגבי מה שעשו עם הממונה על ההגבלים העסקיים, בסופו של דבר, הסמכויות והרצון לנתק אותו מהסמכויות של המדינה, הביאו לכך שרצו שהוא יהיה גוף נפרד.
רביב סובל: לעומת זאת, במועצת הכבלים יושבים נציגי מדינה.
דוידה לחמן-מסר: גם הממונה להגבלים עסקיים הוא עובד מדינה.
רביב סובל: הוא עובד מדינה, אבל הסמכויות שלו הם קצת יותר רחבות, וההסתכלות שלו היא אחרת.
רביב סובל: הוא לא בא לייצג אינטרסים.
גדעון אביטל: גם הם לא מייצגים אינטרסים.
רביב סובל: במועצת הרשות יושבים נציגי ממשלה, הם מייצגים בסופו של דבר את העמדות של המשרדים שלהם.
רביב סובל: כמו שדני רוזן הזכיר קודם, הרעיון הנכון זה להקים גוף כזה, שהוא יהיה איחוד מבחינת הסמכויות של מועצת הרשות השנייה ומועצת הכבלים.
לאה ורון: בימות המשיח.
רביב סובל: זה לא עניין לימות המשיח, זה עניין שיהיו סמכויות נכונות, שבאמת יצאו למועצה ציבורית, ואז אפשר יהיה לבנות גוף נפרד.
אברהם פורז: מר סובל, תודה לך.
גדעון אביטל: למשרד האוצר יש ביקורת חריפה על המערכת, אבל אסור לשכוח, שלדעתנו, בניגוד לדין, משרד האוצר, מזה עשר שנים, שם את ידו על כספי התמלוגים שמשלמות חברות הכבלים, ובעתיד, כספי התמלוגים שישלם בעל רשיון לשידורי לווין, ופועל בעניין הזה בניגוד לסעיף מפורש בחוק, סעיף 6ל"ו לחוק.
דוידה לחמן-מסר: אתה אומר את זה בתור הפרשן של הדין?
אברהם פורז: מותר לו להגיד מה שהוא רוצה.
גדעון אביטל: רק לדידי לחמן-מסר מותר.
גדעון אביטל: נאמר שהתמלוגים ישמשו לכיסוי ההוצאות הדרושות לביצוע הוראות פרק זה, לרבות קיום משדרים קהילתיים ועידוד הפקות מקומיות לפי סעיפים מסוימים, ורק העודף יופקד בידי האוצר.
גדעון אביטל: מה שקורה היום שכספי התמלוגים הופכים להיות חלק בלתי-נפרד מתקציב המדינה.
גדעון אביטל: לפי חוות-דעת מנומקת שיש לנו, ונמסרה לכל הגורמים הנוגעים בדבר, חצי מיליארד השקלים האלה היו צריכים לשמש בידי משרד התקשורת ובידי המועצה כדי לקדם את נושא השידורים, וזה לא קורה.
גדעון אביטל: אפשר לעשות שני דברים: או לקיים את הסעיף, או לשנות אותו, אבל אי-אפשר להשאיר את המצב הקיים.
מיכאל איתן: אם אתה צודק, יש מערכת לאכיפת חוק ויש בתי-משפט, והם לא מטפלים בעניין.
אברהם פורז: הניסוח לא ברור עד הסוף.
גדעון אביטל: אני לא חושב שיש ויכוח אמיתי על זה.
גדעון אביטל: אני לא מבקש להימצא בין שני הרים בשאלת סמכויות גופי הפיקוח וכך הלאה, אבל חברות הכבלים, כגוף שמוצא את עצמו, לפעמים מרצונו, לפעמים בעל כורחו, בסוגים שונים של שימועים והתדיינויות והליכים משפטיים, למדנו היטב - - -
איל מלובן: חלק מהתמלוגים הולכים לחוק הקולנוע.
נסים דהן: הוא מדבר על עשר שנים אחורה.
איל מלובן: לאוצר יש בנק של 400 מיליון שקל לאורך השנים האחרונות, שהוא לא מוציא לצורך אותן הפקות.
איל מלובן: לחוק הקולנוע הוא לא העביר את הכסף.
גדעון אביטל: עניין נוסף הוא נושא סמכויות הפיקוח.
גדעון אביטל: הניסיון מלמד, ואני לא חושב שאני מייצג איזה אינטרס באמירה הזאת, שלו היה בישראל גוף דמוי ה-FCC, שעוסק בפיקוח, גם על טלקומוניקציה, אבל גם על תכנים, בעל אמצעים, יכולות וסמכויות בירור משפטיות, היה טוב לכל המערכת, משום שבמצב הנוכחי, כשהדברים שאינם מגיעים לידי הסכמה, הם נזרקים לבתי-משפט, שמגלים, דבר ראשון - אי-הבנה מוחלטת לכל הרכיבים.
גיורא אורדינסט: זה רק כשאתם מפסידים.
גדעון אביטל: גם כשאנחנו זוכים זה קורה.
גדעון אביטל: דבר שני, בתי-המשפט המחוזיים וגם בית-המשפט העליון מבקשים מכל הנוגעים בדבר: קחו את הדבר הזה מאתנו, הוא מסובך, הוא מורכב, הוא מאוד פרופסיונאלי.
גדעון אביטל: יש לי נייר, מיום שני שעבר, מאנגליה.
גדעון אביטל: אנחנו יכולים ללמוד כמה דברים מהאנגלים, למרות שהם עשו שגיאה פטלית ועזבו אותנו ב-1948.
גדעון אביטל: אני מבקש לקרוא שני משפטים מתוך המסמך: “WE SHALL CREATE A NEW UNIFIED REGULATOR” - שוב, מחברים את התוכן עם הטלקומוניקציה –"RESPONSIBLE FOR THE COMMUNICATIONS SECTOR.
גדעון אביטל: THE REGULATOR WILL BE INDEPENDENT, WE WILL ACT AT ARM'S LENGTH FROM THE GOVERNMENT BUT WILL WORK CLOSELY WITH THE- גופים מסוימים - "THE REGULATOR WILL INCORPORATE THE RADIOCOMMUNICATIONS AGENCY'S RESPONSIBILITIES FOR MANAGING RADIO SPECTRUM.
גדעון אביטל: - המטרות העיקריות שלו יהיו - "PROTECTING THE INTERESTS OF CONSUMERS IN TERMS OF CHOISE, PRICE, QUALITY OF SERVICE AND VALUE FOR MONEY...
גדעון אביטל: MAINTAINING HIGH QUALITY OF CONTENT, A WIDE RANGE OF PROGRMMING, AND PLURALITY OF PUBLIC EXPRESSION".
גדעון אביטל: האנגלים, אחרי עשרות שנות טיפול בסוגיות האלה, הגיעו למסקנה שאין מנוס מהקמת גוף עם שיניים לסמכויות מעורבות.
גדעון אביטל: ההסבר הוא, כמובן, שההתקרבות, כולל נושא האינטרנט, מחייב טיפול איכות של גוף עם סמכויות, עם תקציב, עם מעמד.
דני רוזן: קודם כול, אין לנו בעיית תקציב במשרד התקשורת.
דני רוזן: למה אני מתכוון?
דני רוזן: התקציב שלנו הוא התקציב הקטן ביותר בין משרדי הממשלה, ואם כבר יש מחלוקת במשרד, לשר לוקח עשר שניות להחליט.
דני רוזן: זה לא חשוב אחר כך, ממילא השר לא מבצע, כך שאין בעיה.
מיכאל איתן: מה התקציב של המשרד שלכם?
דני רוזן: 50 מיליון שקל למשרד התקשורת, כולל המועצה לשידורי כבלים.
דני רוזן: הנושא של פיקוח על השידורים הרב-ערוציים למנויים זה דבר כבד - טיפול בהפקות מקור, טיפול בנושאים צרכניים לא מבוטלים, הסדרת שוק התוכן, שעליו התחלנו לדבר, בעלויות צולבות, הסדרת פרסום וכן הלאה.
דני רוזן: זה מתחיל להיות דבר מאוד כבד, זה לא מה שהיה פעם, כשהתחלנו עם רשתות הכבלים והבעיה היתה להילחם בפירטים.
דני רוזן: אין לזה מנגנון, ובלי מנגנון אין פיקוח.
דני רוזן: השוק של השידורים הרב-ערוציים, זה השוק הקטנטן שאנחנו עוסקים בו.
דני רוזן: השוק האמיתי הגדול הוא שוק הבזק, זה שוק גדול, זה שוק של כמה מיליארדים דולרים בשנה, עם קצב התפתחות עצום, עם תחרות שהתפתחה יפה מאוד, ויש עוד מה לעשות.
דני רוזן: זה לוקח את עיקר מאמצי המשרד, בעיקר בהשפעה הכלכלית.
דני רוזן: שוק השידורים הרב-ערוציים כולו, היום הוא פחות מ-10%, והוא במגמת ירידה - השוק השני גדל והשוק הזה יורד - למרות החשיבות הלא מבוטלת של שוק התוכן מבחינה תרבותית, השפעה על הציבור, מבחינת הדמוקרטיה ומכל מיני בחינות אחרות.
דני רוזן: בסופו של דבר, מה שהיה נכון בעבר, שהיה מין שוק מונופוליסטי, ודאי לא נכון לשוק תחרותי, למרות שאין לנו אמצעים במשרד התקשורת.
דני רוזן: במאמצים מאוד גדולים של הרבה אנשים הצלחנו לפתח תחרות, הלווין עלה לאוויר, ערוצים ייעודיים יוצאים עכשיו במכרזים, קרו הרבה דברים בשוק התוכן וקרו הרבה מאוד דברים במעט מאוד משאבים בתהליך של עשר שנים, שום דבר לא קרה ביום אחד.
דני רוזן: אבל צריך להבין שהחקיקה שעושים כאן תהיה אות מתה, אם לא ייווצר מאחוריה מנגנון.
דני רוזן: יש רשות מחוקקת ורשות מבצעת, ואם הרשות המבצעת לא קיימת בנושא, אז אי-אפשר לבצע.
דני רוזן: הבעיה של הקמת גוף ביצוע שיטפל ויבצע את החוק היא בעיה.
דני רוזן: אני בהחלט מסכים, ומר גדעון אביטל ציטט נכון מהנייר הבריטי החדש.
דני רוזן: אגב, הוא עוד לא אושר בפרלמנט הבריטי.
דני רוזן: הנושא הזה של שינוי פני משרד התקשורת לרשות עצמאית או ביטולו בכלל והכללתו בהגבלים עסקיים כמו שעשו באוסטרליה, או כל פתרון חלופי אחר, הוא ודאי נושא חשוב, אבל כרגע הוא לא על סדר-היום, זה אולי דבר שצריך לטפל בו אחר כך.
דני רוזן: כרגע על סדר-היום זו הצעת החוק בחוברת הכחולה, צריך לסיים אותה כדי לפתוח את שוק הכבלים לתחרות.
אברהם פורז: רבותי, אני רוצה לבקש מהגברת לחמן-מסר ומהגברת דורית ענבר, ברשות הגברת בנדלר, שתציעו בישיבה הבאה מודל שהופך את המועצה הזאת ליחידת סמך בנוסח הרשות להגבלים עסקיים.
נסים דהן: או בנוסח הרשות השנייה.
דוידה לחמן-מסר: זה תאגיד עצמאי, זה בלגאן.
נסים דהן: זה עובד יפה מאוד.
אברהם פורז: אתה יכול להציע את זה.
אברהם פורז: אבל לא הייתי מציע ללכת כל כך רחוק, להפוך אותם לתאגיד לגמרי עצמאי.
אברהם פורז: הייתי רוצה, בתוך שירות המדינה, שנלך כמה שיותר רחוק מבחינת העצמאות של הגוף הזה.
דוידה לחמן-מסר: אני מציעה שגם משרד האוצר יהיה שותף.
אברהם פורז: ממשרד האוצר התשובה שלילית.
דוידה לחמן-מסר: יכול להיות שהוא יהיה מוכן ללכת קצת יותר רחוק.
אברהם פורז: אל תדאג, אנחנו לא נותנים לשום שר למנות, אנחנו רק עושים חילופים.
רביב סובל: מצד שני, אנחנו רוצים להפוך את המועצה לגורם מקצועי.
רביב סובל: צריך להחליט לאיזה כיוון הולכים.
רביב סובל: או שמנתקים את המועצה מן הממשלה, הופכים אותה לא לגוף סטטוטורי עצמאי, אבל לגוף שיש לו איזה מעמד, או שמשאירים את המועצה כחלק מן הממשלה.
רביב סובל: אי-אפשר ללכת בשני הכיוונים.
אברהם פורז: המועצה לשידורי כבלים היא לא הבעיה שלנו, זה אגף הביצוע בתוך משרד התקשורת.
רביב סובל: מי שקובע את המדיניות, זו המועצה.
אברהם פורז: הבעיה היא שאפשר לקבוע מדיניות, ואחר כך אין משאבים ואין אנשים, והמדיניות לא מתבצעת.
רביב סובל: אם הבעיה היא תקציב, אפשר לקיים פה דיון על התקציב.
רביב סובל: אם העניין זה סמכויות סטטוטוריות ומעמד עצמאי, זה כבר סיפור אחר.
רביב סובל: יש עירוב בין בעיה תקציבית לבין עניין של סמכויות.
אברהם פורז: רבותי, לקראת הישיבה הבאה, לא מחר, להביא לנו נוסח שנותן את העצמאות המרבית בתוך שירות המדינה למועצה.
אברהם פורז: אנחנו רוצים לעשות מודל, הקרוב ככל הניתן למודל של הרשות להגבלים עסקיים.
אברהם פורז: אני אשתדל להתקדם בקצב של שתי ישיבות בשבוע, או מרתון במשך יום שלם.
אברהם פורז: על סדר היום הצעת חוק שמאי רכב (הוראת שעה).
אברהם פורז: בוודאי זכור לכם, שבישיבה הקודמת התחלנו להכין את החוק לקריאה ראשונה.
אברהם פורז: כמובן שזה לא אותו חוק שמאים רחב, אלא רק משהו מצומצם כהוראת שעה בעניין רכב בלבד.
אברהם פורז: אנחנו נתחיל לקרוא את הסעיפים: "1.
אברהם פורז: בחוק זה – "מבטח" – כהגדרתו בחוק הפיקוח על עסקי ביטוח, התשמ"א-1981; "רכב"" – כהגדרתו בפקודת התעבורה; "שמאות" – עיסוק בשומה ובהערכת נזקים אשר נגרמו לרכב בתאונה או מכל סיבה אחרת, לרבות ירידת ערך הרכב ושווי הרכב".
אתי בנדלר: אני לא הבנתי מה ההבדל בין ירידת ערך הרכב לבין שווי הרכב.
אברהם פורז: לדעתי, זאת ירידת ערך הרכב.
זאב וינר: במקרה של TOTAL LOST.
אברהם פורז: "שמאי מכריע" – שמאי רכב מתוך רשימה שנערכה לפי סעיף 3; "שמאי רכב" – מי שרשאי לעסוק בשמאות רכב על פי פנקס השמאים לרכב המתנהל במשרד התחבורה על פי צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (שמאי רכב), התש"ם-1980".
אתי בנדלר: אני מבקשת לשנות את ההגדרה ל"מי שרשאי לעסוק בשמאות רכב לפי דין", כי אנחנו לא ניתן בחוק הכשרה לצו הפיקוח.
אתי בנדלר: אני חושבת ש"לפי דין" זה מספק.
אברהם פורז: לא, אבל אני רוצה שיידעו לפי מה זה.
אברהם פורז: אני יודע מה זה דין, זה גם צו, מנשר והכרזה, אבל אני חושב שחשוב שזה יהיה ברור.
אתי בנדלר: "לפי חוק" זה גם תקנות או חקיקת משנה.
אתי בנדלר: מה יקרה אם מחר יבטלו את חוק הפיקוח, או לפחות את צו הפיקוח על מצרכים?
אתי בנדלר: לא תהיה רשימה?
אברהם פורז: אם כך, נכתוב "לפי חוק", ובדברי ההסבר אני מבקש לציין בצורה מפורשת שהכוונה היא לאותם שמאים שעוסקים כיום בשמאות על-פי פנקס השמאים, כדי שהדברים יהיו ברורים.
אברהם פורז: הפנקס הזה מתנהל לפי חוק הפיקוח, שהוא בכלל פרובלמטי.
אני ממשיך לקרוא: "2.
אני ממשיך לקרוא: (א) לא יעסוק מבטח בשמאות ביטוח".
משה אברמוביץ: מה זה שמאות ביטוח?
אברהם פורז: צריך להיות כתוב "שמאות רכב".
אברהם פורז: "ולא יהיה בעל עניין בתאגיד העוסק בשמאות רכב, במישרין או בעקיפין, בעצמו או על ידי אחרים.
טלי שטיין: הממשלה וגם המחלקה האזרחית אצלנו התנגדו מפורשות לסעיף כזה מבחינת חופש העיסוק.
טלי שטיין: המחלקה האזרחית סברה שזאת הגבלה חמורה מדי על חופש העיסוק של חברות הביטוח, ולכן אנחנו מתנגדים.
אברהם פורז: בסדר, עמדתכם נשמעה.
אברהם פורז: אני חושב שיש פה בעיה של ניגוד עניינים, אבל זה לתכלית ראויה, לא?
אברהם פורז: האם אתם מוכנים שחברת ביטוח תעסוק, למשל, בפתיחת חנויות מכולת?
אברהם פורז: האם זה מותר להן היום?
טלי שטיין: אני לא יודעת אם מותר להן.
אברהם פורז: לדעתי, אסור להן.
טלי שטיין: אבל בעניין הזה קוימו ישיבות ארוכות, גם עם היועץ המשפטי הקודם, וזאת העמדה של משרד המשפטים, שנבדקה במחלקה האזרחית לעומק.
אברהם פורז: אני חושב שהתכלית של מניעת ניגוד עניינים, היא תכלית ראויה.
גבי לסט: האם מה שקורה במדינת ישראל שונה ממה שקורה ברוב מדינות העולם?
אברהם פורז: אנחנו מדינה ייחודית, אתה לא יודע?
גבי לסט: למה מדינה ייחודית?
גבי לסט: עשינו סקר ברוב מדינות העולם.
אברהם פורז: רבותיי, תגייסו רוב להצבעה במליאה נגד החוק.
משה אברמוביץ: קודם כל, לגבי הדוגמה של חנויות מכולת, יש לנו הרבה דוגמאות - -
אברהם פורז: אני רוצה להבהיר לכם את כללי המשחק, כדי שלא יהיו אי הבנות.
אברהם פורז: עברה בקריאה מוקדמת הצעת החוק של חבר הכנסת ריבלין.