GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנה טירי: כפי שאמרנו, בעסקאות מתמשכות לשירותי רפואה יש חידוש אוטומאטי, ולכן לא רק ההודעה לפי הסעיף של עסקה לתקופה קצובה, אלא גם ההודעה לפי הסעיף שלנו.
חנה טירי: ולכן, הוספנו אחרי לפי סעיף 13(א)(ד) – שזה הסעיף של עסקה לתקופה קצובה – יבוא: או לפי סעיף 13ה(ו)(2) לפי העניין, שסעיף 13ה(ו)(2) אומר שכאשר יש חידוש אוטומאטי, וזה כמובן בתנאי.
חנה טירי: זה יהיה לחצי שנה שלא ישנו תנאי העסקה, ובתנאי שהוא ישלח הודעה.
חנה טירי: אז אם הוא לא שלח את אותה הודעה תהיה אפשרות להגיש תביעה לפיצוי לדוגמה.
איתי עצמון: יש לי שתי הערות בעניין התיקון.
איתי עצמון: ראשית, האם אין צורך לתקן גם את פסקה (2ב) בעניין העסקה המתמשכת, ולעשות כאן התאמה של הסעיפים?
איתי עצמון: צריך לבדוק את זה.
איתי עצמון: שנית, שאלה יותר עקרונית.
איתי עצמון: מדוע בסעיף של פיצוי לדוגמה יש רק את ההוראה הזאת, והתיקון שאתם מבקשים לא מתייחס לגבי גביית דמי ביטול, ביטול חיובי הצרכן.
איתי עצמון: זאת אומרת, אתם קבעתם רק סנקציה פלילית, ולא הכנסתם את זה לפיצוי לדוגמה.
חנה טירי: ככה זה נקבע במקור.
חנה טירי: למה לא קבענו עילה לפיצוי לדוגמה גם אם הוא מה?
חנה טירי: אם הוא גבה - - -
איתי עצמון: אם עוברים עכשיו על כל העילות שמאפשרות לבית משפט לפסוק פיצוי לדוגמה, יש כאן כל מיני התייחסויות.
איתי עצמון: למשל, לגבי עסקה ברוכלות, או עילות נוספות.
איתי עצמון: למה לא בעצם להכניס את זה גם כאן?
חנה טירי: מה שאתה מבקש זו הרחבה מאוד רצינית לסעיף הפיצוי לדוגמה, ואנחנו לא שם.
איתי עצמון: השאלה היא למה?
חנה טירי: אבל, לא במסגרת הצעת החוק הזאת.
חנה טירי: אנחנו מקבלים תמיד פניות להרחיב את סעיף הפיצוי לדוגמה לעילות נוספות.
חנה טירי: כמו למשל, הטעיה, או כפי שאתה אומר.
חנה טירי: במקור מה שקבענו זה עילות מאוד מאוד ספציפיות.
חנה טירי: אמרנו אז שזה כמו פיילוט.
חנה טירי: כשנצטרך אז אנחנו נשקול.
איתי עצמון: יש הבדל בין שני מכשירי האכיפה.
איתי עצמון: יש מכשיר אכיפה פלילי, ויש כאן את פיצוי לדוגמה.
איתי עצמון: זה בעצם להקל על הצרכן לאכוף את הוראות החוק בעצמו.
איתי עצמון: אני חושב שכדאי כן לשקול לפחות.
איתי עצמון: אולי תשקלו לקראת הדיון הבא כן להוסיף את התיקונים האלה.
איתי עצמון: כי למשל, לגבי עסקה ברוכלות, כן למשל כתוב:
איתי עצמון: ביקש צרכן - - -
יצחק קמחי: איתי, קיבלנו את ההערה.
יצחק קמחי: אנחנו נעשה את הבדיקה עם משרד המשפטים.
יעל כהן שאואט: גם הסעיף הזה נכנס ברשימת הסעיפים.
אופיר אקוניס: אישרנו אם כך.
חנה טירי: "5.
חנה טירי: תיקון התוספת השלישית – בתוספת השלישית, פרט (3) – יימחק.
חנה טירי: " אנחנו דיברנו על זה כבר, אנחנו העברנו את זה ל- - -
אופיר אקוניס: אולי את התחילה, תחולה והוראות מעבר נעשה כשנסיים סופית?
קריאות: ברור, כן.
קריאות: יכול להיות שיהיו שינויים.
אופיר אקוניס: אם כך, אנחנו ניפגש.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת מקלב, לא נמצא כאן.
אופיר אקוניס: אבל, אני ממש מבקש לגבי הדברים הנותרים, ההסכמות.
אופיר אקוניס: לא נותר לנו הרבה, הייתי רוצה שהחוק יעבור בתחילת מושב הקיץ.
אופיר אקוניס: בבקשה לסגור את העניינים.
אופיר אקוניס: איתי, גם אתה תיקח את זה.
אופיר אקוניס: אנחנו נסיים פה את הדברים מייד בשבוע הראשון בישיבה של חצי שעה.
אופיר אקוניס: תודה רבה, חג שמח.
ישראל חסון: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.
ישראל חסון: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ב-17 לנובמבר 2009, וכעת הוועדה מכינה את החוק לקריאה שנייה ושלישית.
ישראל חסון: הושקעה עבודה רבה על ידי רבים וטובים, ואני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה, שעשתה עבודה מקיפה ומחכימה.
ישראל חסון: אני מבקש לפתוח את הדיון להערות כלליות.
ישראל חסון: אני לא מתכוון לתת יותר מ-3 דקות לאדם.
ישראל חסון: לאחר מכן, אנחנו ניכנס יותר לעומק לנושאים.
ישראל חסון: בועז ארד ממכון ירושלים לחקר שווקים, בבקשה.
בועז ארד: אני אשמח אם כל חברי הפורום יוכלו להוריד את העבודה מאתר המכון.
בועז ארד: אני מדבר על עבודה, שבה בחנו את נושא התיישבות היחידים בישראל, את התהליכים, את הקשיים המשפטיים שעמדו בפני המתיישבים, ובסופו של דבר הגענו לכמה המלצות עקרוניות ובהן חיזוק היכולת והזיקה לזכויות קניין בקרקע.
בועז ארד: אנחנו מראים איך כל מהלך כזה ישפר את השגשוג בנגב.
בועז ארד: המטרה שלנו היא לנסות לסייע ולקדם את הזכויות של המתיישבים.
בועז ארד: דבר נוסף, הוא ניסיון להעלות את זכויות המתיישבים בנגב בכלל.
בועז ארד: כאשר אנחנו בוחנים את מפת הנגב ואת חלוקת השטחים, אנחנו מגלים שההתיישבות היא אולי הדבר השלישי בסדר העדיפויות.
בועז ארד: אנחנו שואפים לשרת את האזרחים ולקדם את זכויותיהם בנגב.
לאה רוזנטל: אני מרשם האגודות.
לאה רוזנטל: כל ההתיישבות בארץ מבוססת על דרך של אגודה שיתופית.
לאה רוזנטל: רצינו להציע, שהדרך הטובה ביותר לפיקוח על חוות הבודדים תהיה אם המתיישב הבודד יהיה יחד עם המועצה האזורית.
לאה רוזנטל: בדרך זו אפשר יהיה להקים תאגיד של אגודה שיתופית, ואז גם יהיה פיקוח על המתיישב הבודד.
לאה רוזנטל: מועצה אזורית עם מתיישב יחיד זו צורה של אגודה שיתופית.
אתי בנדלר: איזה סוג של פיקוח?
אתי בנדלר: האם אין מתיישבים בודדים בארץ, חקלאים שלא מאוגדים במסגרת אגודות שיתופיות?
לאה ורון: יש.
לאה ורון: זו ההצעה שלנו, כיוון שאחת מהבעיות שעלו היא שאין כל כך פיקוח.
לאה ורון: אם המועצה האזורית תהיה ביחד עם המתיישב הבודד יהיה סוג של פיקוח.
קריאה: פיקוח על מה?
לאה ורון: על מתיישב בודד.
אברהים אלווקילי: אני ראש המועצה של הכפרים הלא מוכרים.
אברהים אלווקילי: אנחנו משתתפים בדיון כבר פעם שנייה.
אברהים אלווקילי: גם חברי הכנסת שלנו השתתפו בדיונים האלה.
ישראל חסון: האם אני לא חבר כנסת שלך?
אברהים אלווקילי: בינתיים לא.
ישראל חסון: אני רוצה שתדע, שכל חבר כנסת פה הוא חבר כנסת שלך.
ישראל חסון: אם אתה מתעקש שלא, זו בחירה שלך.
ישראל חסון: כל אחד פה הוא חבר כנסת שלך.
אברהים אלווקילי: אני מקווה שכן.
אברהים אלווקילי: אם אתה חבר כנסת שלנו ואתה מנהל את הישיבה, אנחנו לא צריכים לראות בישיבה הזו שיש הבדל בין אזרח לאזרח.
אברהים אלווקילי: אתה צריך להילחם לטובת כל אזרחי המדינה, כך שלא רק ליהודים יהיו חוות בודדים.
אברהים אלווקילי: גם לבדואים, שגרים שם לפני קום המדינה, מגיע.
אברהים אלווקילי: אנחנו שמחים שאחד כמוך מנהל את הישיבה הזו היום.
אברהים אלווקילי: גם לנו יש זכות.
אברהים אלווקילי: זו מדינה של כולם.
שלמה מולה: אני בין היוזמים של הצעת החוק.
שלמה מולה: לא כתוב בהצעת החוק: רק ליהודים בלבד.
אברהים אלווקילי: בפועל עושים רק ליהודים בינתיים.
ישראל חסון: לא נכון.
ישראל חסון: יש חוות בודדים אחת של בדואי, שהשתתף ונכנס.
ישראל חסון: דבר שני, בוא נחסוך את הדיון הזה.
ישראל חסון: את השלב הזה עברנו.
ישראל חסון: אנחנו קצת מתקדמים.
ישראל חסון: עכשיו אנחנו נכנסים לעולם התוכן.
ישראל חסון: בעקבות הדיון שהיה בהצעת החוק, אני קיימתי סיור מקיף עם חה"כ טלב אלסאנע בכדי לראות איך אנחנו יכולים לבוא עם הצעה שתתרום לנושא הזה.
ישראל חסון: אני לא חושב שזה בא על חשבון הדבר השני.
ישראל חסון: אני לא חושב שהעובדה שאני חי צריכה להפריע לך לחיות, ולהפך.
אברהים אלווקילי: אנחנו לא נגד זה שיהיה לאחר חווה, אבל אנחנו רוצים שגם לנו יהיה.
אברהים אלווקילי: אתה לא יכול לתת להם 300 ולי תיתן אחד.
אברהים אלווקילי: זה לא הגון.
אברהים אלווקילי: צריך לחשוב ולהסתכל על זכויות של אנשים, שנמצאים שם לפני המון שנים.
אברהים אלווקילי: גם להם מגיע.
אברהים אלווקילי: אני מקווה, שכולם יצטרפו לבקשה שלנו.
אברהים אלווקילי: אנחנו לא נגד זה שלחבר'ה בנגב יהיו חוות בודדים.
אברהים אלווקילי: אנחנו מבקשים להיות שווים.
שמואל ריפמן: אני לא רוצה להתייחס לכל הדברים.
שמואל ריפמן: אני רוצה לומר לתושבים הבדואים בנגב: בהצעת החוק הזו הראשונים שיכולים ליהנות ממנה זה מיזמים חקלאים-תיירותיים של בדואים בנגב.
שמואל ריפמן: צר לי להגיד לך, שהן במערכת המשפטית והן במערכות אחרות אלה שמתנגדים לחוק אומרים לי, שאם החוק הזה יעבור הוא יהיה טוב לבדואים.
שמואל ריפמן: זה מה שאומרים לי גם כאלה שיושבים סביב השולחן, לא בצד של חברי הכנסת.
שמואל ריפמן: אני בא להגיד, שיש פה הזדמנות לבדואים בנגב, שיש להם היום מיזמים תיירותיים-חקלאיים, להשתלב ולהסביר בצורה אחרת ממה שהיה עד היום את המיזמים האלה בנגב.
שמואל ריפמן: אל תפלו שולל בידי חברי כנסת כאלה ואחרים.
שמואל ריפמן: לכן, אני מציע לכם לעודד ולתמוך בחוק.
שמואל ריפמן: אני הבטחתי לטלב אלסאנע, שאני אשכנע אותו לתמוך בחוק.
שמואל ריפמן: יכול להיות שבגלל זה הוא לא בא לדיון.
שמואל ריפמן: אני מקווה, שבסוף הוא יצביע בעד.
שלמה מולה: כאשר נדרשנו להצעת החוק הזו, לא באנו מתוך גישה שחלק מהאזרחים ייהנו וחלק לא ייהנו.
שלמה מולה: נקודת המוצא שלנו היתה, שכל האזרחים שנמצאים בנגב יוכלו ליהנות מחוות ומיזמים תיירותיים-חקלאיים, בלי שום קשר למוצא וללאום שלהם: בדואים, ערבים או יהודים.
שלמה מולה: הגישה שלנו צריכה להיות הרבה יותר פרגמאטית.
שלמה מולה: לא כל דבר צריך להכניס אותנו לסכסוך הלאומי.
שלמה מולה: מה שלא קיים לא צריך להכניס.
שלמה מולה: אנחנו עשינו כמה וכמה פעמים סיורים בנגב.
שלמה מולה: באחד הסיורים השתתפה יו"ר האופוזיציה, חה"כ ציפי לבני, והיא עודדה אותנו לפעול שחוות מסוימות שלא קיבלו רישיונות מסיבה זו אחרת יוכלו לקבל.
שלמה מולה: אני חושב, שאם יש לכם הצעות קונקרטיות, אם יש לכם דברים שפוגעים בכם – ואני לא מדבר על פסיכולוגיה או על תחושות, אלא על משהו מעשי - ותבקשו מאיתנו לשפר, לחדד ולהכניס לתוך החוק, אנחנו נהיה פתוחים.
שלמה מולה: אנחנו לא באנו לפגוע באף אחד.
שלמה מולה: אנחנו לא רוצים לעשות העדפה ליהודים על חשבון הבדואים, או העדפה של הבדואים על חשבון היהודים.
שלמה מולה: אנחנו רוצים שכולם ייהנו.
שלמה מולה: לכן, אני מציע שתבואו אלינו עם הצעות קונקרטיות מאוד מחודדות.
שלמה מולה: אני מקווה, שבסופו של דבר נצליח לשכנע אתכם.
שלמה מולה: בסופו של דבר הדבר הזה משרת את אזרחי המדינה ואת האזור כולו.
שלמה מולה: הוא ימנע הרבה מאוד בעיות של תעסוקה.
שלמה מולה: מי כמוך יודע שיש הרבה מאוד בעיות של אבטלה בדרום, הן של יהודים והן של בדואים.
שלמה מולה: לכן, אל תכניסו אותי ואת יתר חברי הכנסת שהציעו את החוק למלכודת או לתחושות כאילו באנו לפגוע באוכלוסייה כזו או אחרת.
אברהים אלווקילי: אני שמח לשמוע את זה ממך.
ישראל חסון: הצעת החוק הזו לא עושה שום הפרדה.
ישראל חסון: אדוני יכול להשתתף מחרתיים, ואנחנו נוכיח לו שהצעת החוק הזו משרתת אותו.
יעלה רענן: אני עובדת עם המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים, ואני רוצה להשיב על השאלות שעלו כאן ולהראות כמה נקודות שמבחינתנו הן מאוד בעיתיות.
יעלה רענן: אני קודם כל מברכת אתכם.
יעלה רענן: אני חושבת, שבאמת נעשה עוול לחוות הבודדים, לחוואים שהבטיחו להם.
יעלה רענן: קראתי בעיון את הדברים של היועץ המשפטי של הלשכה המשפטית בכנסת.
יעלה רענן: יש לי קשיים מהותיים לגבי הדרך שבה הדברים נדונים.
יעלה רענן: בדברי ההסבר מדוע יש ללכת נגד חוק התכנון והבנייה, שהוא חוק מאוד משמעותי אצלנו במדינה, ובעבור זה כיום הורסים בכל שנה 200 בתים לתושבים הבדואים בגלל המעבר על חוק התכנון והבנייה, מסביר היועץ המשפטי של הכנסת:
יעלה רענן: שהקבוצה עליה תחול הוראת המעבר המוצעת הינה קבוצה קטנה של מתיישבים, שעלו על הקרקע לאחר שעקרו ממקומות יישובם, ממקומות עבודתם, וזאת בעידוד, בסיוע, בתמיכה משמעותית מצד רשויות המדינה השונות.
יעלה רענן: זו סיבה טובה להכיר בהם, וללכת נגד חוק התכנון והבנייה.
יעלה רענן: לתפיסתי, עצם קיום של כפרים ואנשים שחיים באותו מקום מאות שנים על אדמות אבותיהם וסבותיהם לפני שהיתה מדינת ישראל, זו סיבה חזקה אלפי מונים יותר מאשר אותה סיבה שמונים שבעבורה צריך לאפשר לאנשים אלה להישאר למרות חוק התכנון והבנייה.
ישראל חסון: גברתי, אם אתם מתכוונים לקיים פה עכשיו דיון על הכרה בכפרים הלא מוכרים---
יעלה רענן: זה לא מה שאני מבקשת.
ישראל חסון: אני מבקש התייחסות קונקרטית לנושא הספציפי הזה של חוות הבודדים, בלי שום קשר להקבלה לנושאים אחרים הקיימים באותו אזור.
ישראל חסון: האם יש לך הערות לנושא הזה?
ישראל חסון: האם לבעיה הזו הצורה של הפתרון לא נראית לך?
יעלה רענן: ההסברים של הלשכה המשפטית של הכנסת לגבי עצם הפגיעה בשוויון, הם שאין פגיעה בשוויון.
יעלה רענן: הם מסבירים שישנה שונות רלוונטית בין מתיישבים אלה לקבוצות מתיישבים אחרות, ומכאן שאין פגיעה בשוויון.
יעלה רענן: כלומר, ההסבר מדוע אפשר להמשיך לאפשר למתיישבים האלה להישאר במקומות שלהם, למרות שזה נגד חוק התכנון והבנייה, הוא כי אין פגיעה בשוויון.
ישראל חסון: אם אני מבין את הייחודיות של היועצת המשפטית שנמצאת פה – והיא בטח תיטיב להסביר ממני – זאת העובדה שהשלטון פנה בשונה.
יעלה רענן: אני מבינה בהחלט, אבל העניין של השוויון כאן הוא לא רק בין אותו חוואי לביני – יושבת במושב בנגב ולא נמצאת בחוות בודדים - אלא בין קבוצות נוספות שהן בעלי מאפיינים דומים.
יעלה רענן: אני מסכימה עם הגישה של ההסתמכות.
יעלה רענן: אפשר לקרוא לזה הסתמכות, אפשר לקרוא לזה צדק או משהו אחר, אבל עצם היותם מאות שנים באותו מקום לא הולך בניגוד לחוק התכנון והבנייה בעוד שההסתמכות כן הולכת בניגוד לחוק התכנון והבנייה.
יעלה רענן: לכן, יש לי קושי עצום עם החוק הזה, שמסתמך על דברים שהם לא נכונים בכלל, לתפיסתי.
יעלה רענן: השוויון פה לא קיים.
אתי בנדלר: לא הבנתי עד הסוף, אבל אולי כדאי שאני אומר מילה כללית כי אני רואה שהדברים עולים וחוזרים כאן שוב ושוב.
אתי בנדלר: בחוות דעתי אני לא בדקתי ולא התייחסתי לקבוצות אוכלוסיה אחרות, וביניהן הבדואים, ולא שללתי את האפשרות להסדיר גם את עניינם בדרך שתוצע.
אתי בנדלר: אני פשוט לא בדקתי באיזו דרך יש להציע.
אתי בנדלר: אני פשוט לא בדקתי את הסוגיה הזו.
אתי בנדלר: בהחלט ייתכן שיש מקום לקדם בחקיקה גם את עניין הפזורה הבדואית.
יעלה רענן: אני חושבת שהחוק הזה הוא טוב לכך.
אתי בנדלר: החוק הזה מתייחס לסוג מסוים של התיישבות.
אתי בנדלר: אני בדקתי, האם ניתן לומר שהצעת החוק, ככל שהיא תתקבל בכנסת ותהפוך לחוק, היא בלתי חוקתית במובן של מבחני חוקתיות שנקבעו בפסיקה והוא לפי חוקי היסוד.
אתי בנדלר: אני לא בדקתי בהקשר הזה אפשרות להסדיר עניינן של קבוצות אוכלוסיה אחרות.
יעלה רענן: אני לא מבקשת פה להסדיר עניינן של קבוצות אוכלוסיה אחרות.
יעלה רענן: הלוואי ואפשר היה.
יעלה רענן: את לא הסתכלת על אחרים שיושבים בנגב בניגוד לחוק התכנון והבנייה, ולדעתי יש חובה להסתכל על זה בקונטקסט הזה ולבדוק את אותן סיבות – שהן סיבות באמת טובות.
יעלה רענן: אני לא הייתי רוצה להיות במקום חוואי כרגע שם.
אתי בנדלר: אבל הסיבות הטובות האלה מתקיימות רק לגבי אותה קבוצה שאני בדקתי.
אתי בנדלר: למשל, עקרון ההסתמכות לא רלוונטי לקבוצות אחרות.
אתי בנדלר: על כל פנים, לא בדקתי עד כמה הוא רלוונטי לקבוצות אחרות.
יעלה רענן: אני אשמח אם גם זה ייבדק.
ישראל חסון: אני מוכרח לשאול אותך שאלה פשוטה.
ישראל חסון: האם את יכולה להוכיח לי, שעקרון ההסתמכות או כמעט קרוב להבטחה שלטונית מתקיים בקבוצות אוכלוסייה אחרות, לפי מיטב ידיעתך?
יעלה רענן: אני חושבת שיש עקרונות אפילו חזקים יותר מעקרון ההסתמכות המתקיימים.
ישראל חסון: אם כך, מדוע לא יזמתם הצעת חוק?
יעלה רענן: אני לא מכירה את כל ההיסטוריה של הצעות החוק הקשורות.
יעלה רענן: אני הייתי רוצה שזה יהיה חלק מהצעת החוק הזו.
אריה אלדד: לפני מספר שנים עסקה הכנסת בחוק הפוליו, ובאו נכים אחרים שגם הם סובלים מאותה הפרעה פונקציונאלית ואמרו: למה פוליו עדיף על נכה אחר?
אריה אלדד: עדיין הכנסת מצאה לנכון – ולא היה בכך בבחינת אפליה – לתקן חוק מיוחד לסוג כזה של נכות.
אריה אלדד: אמרנו, שאם נכים אחרים ירצו להשוות את מעמדם לנכי הפוליו הם רשאים להגיש הצעת חוק ולדרוש את הדבר הזה.
אריה אלדד: איש לא חשד שיש פה אפליה או פגיעה.
אריה אלדד: אנחנו בקלות יכולים לגרור את הדיון הזה היום לשאלת מעמדם של הבדואים בנגב, האם הם שודדים אדמות לאום או יושבים על אדמת אבותיהם.
אריה אלדד: אני מציע, לא להיכנס בכלל לסמטה הזו, אלא לחזור לעסוק במטריה של החוק שלנו.
יעלה רענן: שוב אני טוענת, שיש פה בעיה בשוויון.
ישראל חסון: בדיון הקודם דיברת והצגת את אותם טיעונים.
ישראל חסון: אני חושב, שהוועדה הבינה את טענתך.
חגית הלמן: אני קראתי את חווות הדעת בנושא חוקתיות הוראת המעבר של עו"ד בנדלר ושל פרופסור אריאל בן דור עבור המועצה האזורית רמת נגב.
חגית הלמן: אני חולקת על המסקנה.
חגית הלמן: אני מצרה על כך שחוות דעת, שהחברה להגנת הטבע העבירה עוד בדצמבר לוועדת הכלכלה, לא פורסמה אף היא כהכנה כחומר רקע לדיון הזה.
חגית הלמן: אז הגברת שדיברה פה לפניי היתה מסתכלת על הנתונים שנמצאים בתוך חוות הדעת שלנו, ומטילה ספק בלגיטימיות טענת ההסתמכות של חוות הבודדים שקיימות.
חגית הלמן: אנחנו מדברים על חוות בודדים ותיקות, שחלקן נמצאות כבר משנת 1998 בשטח.
חגית הלמן: בשנת 1999 מבקר המדינה באלומות זרקור מאוד בהירות הבהיר, שהן חייבות לעמוד בכפיפות לחוק חובת מכרזים וחוק התכנון והבנייה.
חגית הלמן: אחרי כן בג"צ בשני פסקי דין הבהיר את זה בצורה חד משמעית.
חגית הלמן: לא יכול להיות ספק, שמישהו מיושבי חוות הבודדים האלה לא היה מודע לאי החוקתיות הטמונה בישיבה שלו.
חגית הלמן: כך שלא יוכל לטעון טענת הסתמכות מי שהסתמך על צטלה, שנתן לו פקיד במנהל מקרקעי ישראל או במשרד חקלאות.
שמואל ריפמן: האם הסכם החכירה הזה הוא צטלה?
חגית הלמר: הסכם חכירה שהופר על ידי אותם מתיישבים, כולל אי שימוש דמי תשלום ראויים בקרקע, כולל פלישה לקרקעות שלא הוקצו.
יוחאי הרשברג: יש לי פה 127 מסמכים של ראשי ממשלה.
יוחאי הרשברג: האם זה צטלה?
חגית הלמר: אני רואה שאני נוגעת בנקודה רגישה, כי כולם קופצים.
קריאה: כי זו צביעות.
שמואל ריפמן: בג"צ שלח אותך פעמיים הביתה.
חגית הלמר: "שלח הביתה" זו אמירה הכי פופוליסטית והכי דמגוגית.
ישראל חסון: בדיון הזה רק אחד מדבר, ומדבר בצורה מכובדת ולא בצורה פוגעת.
ישראל חסון: גם אותי הקפיץ שאמרת: "צטלה של פקיד.
ישראל חסון: תגידי: תבוא תוכיח.
ישראל חסון: זאת דרך ההתבטאות פה, ולא אני אעצור את זכות הדיבור.
חגית הלמר: אני מקבלת את ההערה.
ישראל חסון: את מדברת פה על זעה ומאמץ של הרבה אנשים.
ישראל חסון: אל תנפנפי בזה בכזו קלות דעת.
חגית הלמר: אני מקבלת את ההערה, אבל כשערכאות שיפוטיות והחלטות מבקר המדינה שמות את היד---
קריאה: אתם הפסדתם בבית משפט.
קריאה: על מה את מדברת?
קריאה: שילמתם הוצאות על הפסד בבית משפט.
חגית הלמר: כאשר בית משפט שם אלומות של אור על החובות החוקיות ויד אחת לא יודעת מה עושה היד השנייה, אז גם אם היד הנותנת נתנה אישור צריך להטיל בספק את ההסתמכות על האישור הזה.
חגית הלמר: לאורך כל הדרך הדרישות החוקיות היו בהירות כשמש.
חגית הלמר: יותר מזה, בכתב התביעה שהגישה המדינה לסילוק יד נכתב בפירוש, שיש חוות בודדים שחתמו על תצהירים שידוע להן שהן כפופות לחובת מכרז.
חגית הלמר: איך העובדה הזו לא משנה ולא במעט את טענת ההסתמכות הזו?
חגית הלמר: דבר נוסף, חוות הדעת החוקתיות שהוצגו לא מתייחסות בכלל לזכות הקניין החוקתית של הציבור במקרקעי ישראל.
חגית הלמר: יש זכות כזו, שצומחת מתוך נורמות יסוד שהוכרו בפסיקה, של הציבור באדמה הזו בטבע ובנופיה.
חגית הלמר: הזכות הזו נרמסת ונפגעת, כאשר החוק הזה לא רק נותן פטור ממכרז אלא נותן פטור מוחלט מחוק התכנון והבנייה, חוק שכולנו כפופים לו.
חגית הלמר: יש כאן קבוצה של עבריינים.
חגית הלמר: מותר לי להגיד את זה סביב השולחן הזה?
קריאה: עבריינים יושבים בכלא, לא פה.
חגית הלמר: יש לי תחושה, שיש פה קבוצה של אשים שעלו על הקרקע ללא אישורים ממוסדות התכנון, ומקבלים בהוראת המעבר פטור.
חגית הלמר: כולנו היינו שמחים לבנות את ביתנו בלי הטרחה והפרוצדורה הזו.
חגית הלמר: לא רק שיש פה פטור, הוראת תוכנית מתאר "דרך היין" קבעה את הכללים והתנאים להכרה בחוקיות התכנונית של חוות הבודדים האלה ומתעלמים ממנה.
חגית הלמר: הצעת החוק הזו רוצה לחול על כל חוות הבודדים בנגב.
חגית הלמר: רבותיי, יש חוות שנקראות חוות הכפופות לתיקון 47.
חגית הלמר: אלה חוות שניסו להסדיר אותן תכנונית, והמועצה הארצית דחקה.
חגית הלמר: לא רק שהיא לא אישרה אותן בתנאים, אלא אמרה: אלה לא יקומו.
ישראל חסון: יש לי אלייך שאלה באזרחות ולא בתחום המשפטי.
ישראל חסון: בהנחה שהמחוקק לא מקבל תביעות כאלה ואחרות, האם יש לו זכות לנסות לחוקק חוק שישנה את זה?
ישראל חסון: אז הדיון יהיה חוקתי.
ישראל חסון: תתייחסי בבקשה למרכיבים החוקתיים.
ישראל חסון: תתייחסי רק לקטע החוקתי שנדון פה.
ישראל חסון: אחרי זה נדבר על דברים אחרים.
חגית הלמר: הנתונים שפרשתי עכשיו רלבנטיים ביותר לניתוח שאל השוויון בהיבט החוקתי.
חגית הלמר: אמר חה"כ שאנחנו לא עוסקים בפסיכולוגיה.
חגית הלמר: שוויון במובן של כבוד האדם בהחלט עוסק בפסיכולוגיה של תחושת האיפה ואיפה, של תחושת השונות כך שאחד כפוף לחובות שאחר פטור מהן.
חגית הלמר: זו הפסיכולוגיה של כבוד האדם.
חגית הלמר: במקרה הזה יש את עניין השוויון בפני החוק.
חגית הלמר: כולנו אמורים להיות שווים בפני החוק.
חגית הלמר: הוראת המעבר מאפשרת למתי מעט להיות מורמים מעם, יחידי סגולה.
ישראל חסון: הנקודה ברורה.
אריה אלדד: האם החברה להגנת הטבע, בשם השוויון בפני החוק, הגישה פעם בג"צ נגד המדינה, מדוע היא לא מפנה בדואים שפלשו לאדמות מדינה או הקימו תחנת דלק בלתי חוקית שמזהמת?
שמואל ריפמן: אף פעם לא.
שמואל ריפמן: הנזק הכי גדול לשטחים, את המצאת.
חגית הלמר: החברה להגנת הטבע הגישה את משנתה הסדורה לוועדת גולדברג.
אריה אלדד: האם הלכת לבג"צ בעניין הזה?
אריה אלדד: מה עם איפה ואיפה?
שמואל ריפמן: אף פעם היא לא הלכה.
חגית הלמר: הגברת שמייצגת את הפזורה הבדואית נשאלה, למה הם לא הגישו הצעת חוק.
שמואל ריפמן: זו לא פזורה.
שמואל ריפמן: אלה כפרים בלתי מוכרים.
שמואל ריפמן: אל תפגעי בהם.
חגית הלמר: הגברת המייצגת את הכפרים הבלתי מוכרים נשאלה, למה לא הגשתם הצעת חוק נגדית.
חגית הלמר: אני לא חושבת שהשאלה היא, מה האחר עשה.
חגית הלמר: הפוקוס כאן הוא, מה הכנסת הזו מחוקקת כאן היום.
ישראל חסון: הנקודה שלך ברורה.
שמואל ריפמן: אבל היא לא ענתה לך.
שמואל ריפמן: הם בחיים לא הגישו בג"צ.
אריה אלדד: אני לא שואל שאלות שאני לא יודע את התשובות עליהן.
שמואל ריפמן: ועדת גולדברג היא לפני שנה, והם כבר 30 שנה עוסקים בזה.
חגית הלמר: זה מוזר שבמקום שהכנסת תבחן את מעשיה פנימה היא בוחנת את מעשיהם של אחרים.
אריה אלדד: את לא יכולה לבוא ולדבר על איפה ואיפה, כשאת באה בידיים לא נקיות.
ישראל חסון: האם סיימת את דברייך, גברתי?
חגית הלמר: לא.
חגית הלמר: אני מדברת על הנושא המהותי ביותר.
ישראל חסון: אם את לא יודעת למקד את הדברים, תשלחי לנו נייר.
חגית הלמר: אני חושבת, שקבוצת השונות הרלבנטית, שהגדירה עו"ד בנדלר, היא מוטעית.
חגית הלמר: עו"ד בנדלר הגדירה כקבוצה של שונות רלבנטית את קבוצת כל מי שיושב על הקרקע ואין היתרי בנייה בידו, ובחנה האם לקבוצה זו יש אינטרס הסתמכות או לא.
חגית הלמר: אני חושבת, שזו הגדרה מאוד בעייתית של קבוצת השונות הרלוונטית.
חגית הלמר: קבוצת השונות הרלוונטית היא אזרחי המדינה במובן של מי מכבד את החוק ומקיים את הוראותיו ומי לא.
חגית הלמר: יחסית לקבוצה הזו, של מכבדי החוק והסרים למרותו, יש כאן אפליה קשה.
ישראל חסון: מאיר דויטש, בבקשה.
מאיר דויטש: לצערי, נכנסנו לתוך סמטה.
מאיר דויטש: חה"כ אלדד הדליק נר, ואני רוצה להדליק פרוז'קטור.
מאיר דויטש: יש פה צביעות איומה.
מאיר דויטש: אני הייתי בכל הדיונים של ועדת גולדברג.
מאיר דויטש: כל הקודמים דיברו בפני ועדת גולדברג על הצורך להלבין לפנים משורת הפנים ועל כך שחוק התכנון והבנייה לא רלבנטי לבדואים לנגב, ואני בעד.
מאיר דויטש: יש צוות במשרד ראש ממשלה, שהולך לפרסם בחודשים הקרובים את המלצותיו, כאשר חלק מהן הוא הלבנה של עשרות אלפי בתים לא חוקיים של בדואים בנגב.
מאיר דויטש: פה אנחנו באים ומדברים על הלבנה של כמה בתים בודדים.
מאיר דויטש: פתאום החברה להגנת הטבע עומדת על הרגליים האחוריות.
מאיר דויטש: הלוואי שהיו אומרים בפני ועדת גולדברג, שצריך לאכוף את חוק תכנון ובנייה וכי זה לא הגיוני שיש פה חוסר שוויון.
מאיר דויטש: אני לא יכול לבנות איפה שבא לי, אז למה שהבדואים בנגב יוכלו לבנות איפה שבא להם?
מאיר דויטש: זה נכון שהמדינה אשמה, אבל המדינה אשמה גם בנושא של הבדואים וגם בנושא של חוות הבודדים.
חגית הלמר: האם קראת את הדוח של ועדת גולדברג?
שמואל ריפמן: יש 70,000 בתים בבנייה בלתי חוקית.
שמואל ריפמן: את תומכת בזה ביומיום.
מאיר דויטש: אני טוען, שיש פה צביעות של הארגונים האלה.
מאיר דויטש: יש את ועדת פראגו שהולכת להלבין עשרות אלפי בתים, וזה ביוזמת הארגונים האלה שהופיעו ודרשו להלבין.
מאיר דויטש: המדינה הולכת לכיוון של להסדיר לפנים משורת הדין ולהלבין עשרות אלפי בתים לא חוקיים.
מאיר דויטש: אני טוען, שזה הזמן לחוק הזה שיבוא וישמור על חוות הבודדים.
ישראל חסון: אני מבקש למקד את הדיון הזה.
ישראל חסון: אנחנו נמצאים בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
ישראל חסון: כל הדיונים הללו נעשו בהכנות לקריאה ראשונה.
ישראל חסון: אני מבקש להתמקד בשאלה החוקתית.
ישראל חסון: כך התחייבנו מעל בימת הכנסת כאשר העברנו את זה בקריאה ראשונה.
ישראל חסון: האם יש מישהו מחוות הבודדים, שיודע להתייחס לנקודה שעליה חוות הדעת של היועצת המשפטית שלנו מסתמכת, טענת ההסתמכות?
יוחאי הרשברג: אני מחוות פיליפ, שהחברה להגנת הטבע כל כך אוהבת.
יוחאי הרשברג: אני מחזיק פה ספר, שמייצג מצג שהמדינה יצרה, וזו אותה הסתמכות.
יוחאי הרשברג: במקרה שלנו ויתרנו על חווה אחרת בצומת שוקת למען מגורים בחווה.
יוחאי הרשברג: אני עברתי מגדרה לקרוון בלי חשמל.
יוחאי הרשברג: לא ייתכן מצב בו מדינה לא לוקחת אחריות על ההבטחות שלה.
יוחאי הרשברג: אף אחד מאיתנו לא פלש לשטח.
יוחאי הרשברג: כולנו יושבים שם עקב מסכת מצגים כאלה ואחרים של משרדי ממשלה שונים.
יוחאי הרשברג: אני לא רוצה להיכנס לעניין הצטלה, כיוון שיש פה יותר מצטלה אחד.
יוחאי הרשברג: אגב, יש פה 127 נספחים, כולל שתי ועדות תור שעברתי.
יוחאי הרשברג: מה שהמינהל לא הרג בדרך למעלה הוא הרג בדרך למטה.
יוחאי הרשברג: זו אחת הבעיות.
ישראל חסון: האם אתה יכול להיות יותר ספציפי ופחות כוללני?
ישראל חסון: מי הגורמים?
ישראל חסון: איזה אישים ואיזה בעלי תפקידים?
יוחאי הרשברג: אנחנו מעבדים את השטחים בנגב משנת 1949, ברגע שנגמרה מלחמת העצמאות.
יוחאי הרשברג: האזור של החווה שלנו מעובד ברציפות כבר מעל 60 שנה.
יוחאי הרשברג: בעקבות הוויתור על אדמות צומת שוקט הובטח על ידי שר החקלאות דאז, אריאל שרון, הבטחה שלטונית הקצאה לתכנון להקמת נחלות בחווה.
יוחאי הרשברג: זו היתה ההבטחה.
יוחאי הרשברג: הבטחה זו אושררה על ידי ועדת הפטור של המינהל ב-1999, ולא טופלה נכון על ידי המינהל.
יוחאי הרשברג: היא נחתמה שוב בשנת 2006 על ידי שר האוצר דאז, אולמרט.
יוחאי הרשברג: היתה חתימה על הפטור, אבל המינהל לא הוציא הרשאת תכנון.
יוחאי הרשברג: זה הקטע הקנייני.
יוחאי הרשברג: לגבי הקטע התכנוני – כאשר אנחנו באים לוועדה המחוזית אנחנו לא קיימים, למרות שאנחנו קיימים 60 שנה.
יוחאי הרשברג: המציאות היא שיש חווה.
יוחאי הרשברג: או שמסתכלים למציאות בעיניים או שמתעלמים ממנה.
יוחאי הרשברג: אני יכול לפרט גם את התוכניות של הוועדה המקומית שממליצה, את המסמכים של משרד החקלאות, של ועדת פרוגראמות, של הרשות לתכנון, שיש לקיים הבטחות שלטוניות שהובטחו לאב וכו'.
יוחאי הרשברג: הדברים הללו נמשכים עשרות שנים, 32 שנה, מאז 1978.
אייל יזרעאל: הדבר הוא נורא פשוט.
אייל יזרעאל: אנשים הגיעו לנגב ממקומות אחרים על בסיס קריאה נורא פשוטה לפרויקט שהמדינה יזמה אותו, פתחה את שעריה ואמרה: מי שרוצה להגיע לנגב מוזמן להגיש את בקשתו.
ישראל חסון: מי זו המדינה?
אייל יזרעאל: במקרה הזה זו היתה מועצה אזורית רמת נגב, מנהל מקרקעי ישראל.
אייל יזרעאל: לאה חביב ממנהל מקרקעי ישראל ישבה בוועדות.
אייל יזרעאל: ממשרד החקלאות היה יוסי ישי.
אייל יזרעאל: ישראל רוזלו יושב פה בחדר.
אייל יזרעאל: בנוסף, הצוות כלל את אלמוזנינו מהסוכנות היהודית ונציג המועצה האזורית.
אייל יזרעאל: יש נייר מסודר שמקים את הצוות הזה.
ישראל חסון: נייר מסודר של מי?
אייל יזרעאל: הסוכנות היהודית ביחד עם מנהל מקרקעי ישראל הוציאו את הנייר הזה.
אייל יזרעאל: הגופים שישבו שם נקבעו בנייר מסודר, והנייר הזה קיים אצלנו.
אייל יזרעאל: הוקם צוות מסודר שפגש את המתיישבים, והגביר את המסלול שעלינו לעבור: ועדת פרוגראמות כדי לקבל את הקרקע, ועדה לקבל את מכסות המים.
אייל יזרעאל: יענקלה מוסקוביץ ליווה את כל התהליך הזה.
אייל יזרעאל: בסופו של דבר הוועדה האחרונה שאישרה לנו בנייר, שכותרתו "מדינת ישראל", לעלות על הקרקע היתה היתה ועדת פרוגראמות, שהוקמה מכורח החלטה 443 של מנהל מקרקעי ישראל.