GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל חסון: גם אני הייתי ככה נוכח כל בית ספר התיכון שלי, ומשום מה לא נתנו לי תעודת גמר.
אופיר אקוניס: מה כל זה קשור לדוח הביקורת הפנימית, חבר הכנסת חסון?
ישראל חסון: משום שאנחנו יושבים פה ואומרים לבן אדם שאמור לנהל משהו שבעיניי הוא משהו בחזקת משימה כמעט בלתי אפשרית בתנאים שאנחנו מטילים על הכתפיים שלו.
ישראל חסון: זה בחזקת משימה כמעט בלתי אפשרית משום שהוא מחזיק היקף של 85% הוצאות קשיחות, כלומר תגזור מזה כמה אנשים או בעיות ניהוליות יש לו שהוא לא מסוגל לקבל בהן החלטות בכלל.
ישראל חסון: זה עובדים, זה הוצאת מספר גדול מאוד של עובדים לפרישה.
ישראל חסון: והממשלה מתעקשת לא לקבל החלטה.
ישראל חסון: ואז אנחנו באים ושואלים אותם איך כל הסימפטומים האלה קורים.
ישראל חסון: עכשיו עשינו ערב רב של דיונים – מה הערב רב של הדיון?
ישראל חסון: נפל לידינו דוח ביקורת פנימי.
ישראל חסון: אין לי שום ספק שבתנאים שהם אמורים לנהל את הביזנס שלהם היכולת שלהם לנהל את זה בצורה יעילה ונכונה, היא קטנה מאוד.
ישראל חסון: הממשלה – גם זאת, אבל לא רק זאת – מתעקשת לא לקבל את ההחלטה שתגרום לשידור הציבורי לשרוד.
ישראל חסון: נקודה.
ישראל חסון: היא לא מוכנה להידיין, וכרגע היא מנהלת את המשא ומתן בצורה כוחנית מולם.
ישראל חסון: אז אפשר לשבת פה עכשיו ולהביא את המנכ"ל – שאני רואה אותו כבר 4 שנים עושה מאמצים כנים לנווט את הספינה הזאת – ולהרביץ לו בכל הזדמנות.
ישראל חסון: בואו נראה כל אחד מאתנו מנהל עם 50% כוח אדם עודף.
ישראל חסון: והממשלות לא מוכנות לקבל את ההחלטה, אז יפה מאוד לשבת ולהגיד: 70 מיליון שקל ודוח ביקורת - -
אופיר אקוניס: מה זאת אומרת "יפה מאוד"?
אופיר אקוניס: מה זה?
אופיר אקוניס: זה כסף ציבורי, סלח לי.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל חסון, סלח לי, אני רוצה לשמוע מהמנכ"ל למה שכרו את TASK ב- 7 מיליון שקל; מדוע הועסק מאמן אישי ב-146 אלף שקל; מדוע יש רכבים צמודים, ולפי אלו קריטריונים הם ניתנים כאשר בסופו של דבר מי שמשלם את הכסף זה אנחנו – אני כבר שילמתי את האגרה, כפי שהודעתי קודם, אז אני בכלל במצב מצוין – ואחר כך אתה אומר שיש בעיה עם הממשלה ועם הרפורמה.
אופיר אקוניס: אנחנו עוסקים כרגע בעניין הזה.
אופיר אקוניס: אתה יודע שב-7 מיליון השקלים האלה ובמאות אלפי שקלים יכלו לשדר עוד שבוע או עוד שבועיים או עוד חודש את "מהיום למחר" או את "מדד יומי".
ישראל חסון: אדוני היושב ראש, הדיון שלך פה הוא מעורב: האחד זה נושא הקיצוץ בשידורים והשני זה דוח הביקורת- -
אופיר אקוניס: לא, עברנו לחלק ב'.
ישראל חסון: "עברנו", אוקיי, זאת הכותרת.
ישראל חסון: "עברנו".
אופיר אקוניס: מה זאת אומרת, "זאת הכותרת"?
אופיר אקוניס: הודענו שהישיבה היא בנושא הזה, חבר הכנסת חסון.
ישראל חסון: בסדר גמור, היא בשני נושאים.
אופיר אקוניס: בזה אנחנו עוסקים.
אופיר אקוניס: אבל הודעתי שאני סוגר את חלק א' ועובר לחלק ב'- -
ישראל חסון: אתה לא יכול לסגור את חלק א'- -
אופיר אקוניס: אתה רוצה למצות את הדיון שלך?
ישראל חסון: אתה לא יכול לסגור חלק לפני שנתת זכות דיבור.
ישראל חסון: עם כל הכבוד.
אופיר אקוניס: אני יכול לקבוע הכול, אני יושב ראש הוועדה.
ישראל חסון: אתה יכול?
ישראל חסון: אז אוקיי, תנהל.
אופיר אקוניס: אתה רוצה למצות את הדיון?
ישראל חסון: תנהל את הדיון.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: אנחנו עלולים לתקוף פה, שלא בצדק, את העובדים ואת המנהלים, אבל אם רוצים להיכנס לעומק זה חייב להיעשות בצורה יסודית ולטפל בשורשים.
נחמן שי: אם הוועדה רוצה לעזור לכל האנשים שיושבים פה בחדר ובכלל גם לשידור הציבורי, צריך לקדם את הרפורמה.
נחמן שי: אני לא רואה תשובה אחרת.
נחמן שי: כולם מזדעזעים, אבל תאמינו לי שאפשר היה להזדעזע הרבה שנים אחורה על כל הנושאים האלה – על המוניות ועל המחסנים – הדברים האלה היו.
נחמן שי: תגיד לי איתנה, מבקרת הפנים, אם היא לא זוכרת את זה.
נחמן שי: אני לא יודע מתי זה התחיל.
נחמן שי: זה לא התחיל, זה נמשך.
נחמן שי: לכן אם ניתפס לשוליים האלה לא נגיע למרכז.
נחמן שי: הוועדה צריכה להפעיל את כל כובד משקלה- -
אופיר אקוניס: איך אנחנו כנציגי ציבור יכולים להתעלם מהדבר הזה?
אופיר אקוניס: אתה רוצה שנתעלם מהדוח הזה?
אופיר אקוניס: אני לא מוכן להתעלם ממנו- -
נחמן שי: אני לא רוצה להתעלם.
אופיר אקוניס: זה לא שולי.
אופיר אקוניס: התנהלות רשות השידור – אתה צריך לבדוק את הדבר.
אופיר אקוניס: אתה תתעלם מזה, בסדר, בוא נתעלם מזה.
אופיר אקוניס: אני נגד להתעלם מזה.
נחמן שי: לא צריך להתעלם משום דבר.
נחמן שי: בעיות שוטפות צריכות להיות מטופלות, כולל הדוחות.
נחמן שי: אבל שורש העניין זה לא בדוחות, הדוחות האלה הם רק הסימפטום.
נחמן שי: לא תטפל בבעיה הבסיסית, לא תפתור את הסימפטום- -
כרמל שאמה-הכהן: איזה סימפטום?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה סימפטום?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הלקוח הזה כבר מת, זה כבר לא סימפטום.
אופיר אקוניס: חברת הכנסת שמאלוב ביקשה להוסיף משהו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני קיבלתי את הדוח כולו – 500 עמודים בדרך לא דרך, כי ביקשתי אותו, ולא כל כך קיבלתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגעתי אליו וקראתי אותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין פה אף טלית שכולה תכלת – לא העובדים ולא ההנהלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתה קורא בדוח שאנשים מבקשים לרכוש יותר מערכות עריכה אף על פי שאין צורך בהן כדי לרשום משמרות נוספות שאינן, אז אני מצטערת לומר לך, נחמן שי, שהעובדים פה הם לא טלית שכולה תכלת – מישהו ישב ועשה את הדבר הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה בעיניי פלילי, זה חד משמעית גניבה של כספי ציבור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם זאת הנהלת רשות השידור מעסיקה למעלה מ-10 משרדי עורכי דין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עלות הייעוץ המשפטי של שידור ציבורי לאזרח הישראלי הייתה ב-2009 2.5 מיליון שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מיד רצתי לבדוק בשערי משפט כדי ללמוד להיות עורכת דין כי זה נראה מאוד מבטיח, המקצוע הזה.
יורם כהן: רק שלא יקליטו אותך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מקליטים אותי וגם מראים אותי.
יורם כהן: בשערי משפט מקליטים.
אופיר אקוניס: אנחנו בשידור חי, ישיר ו- - -
יורם כהן: אני יודע.
אופיר אקוניס: אגב, אני מציע לך לשדר אותו היום ב-23:00 בלילה.
יורם כהן: אם הוועד לא מתנגד, אין בעיה- -
אופיר אקוניס: במקום השקופית שלך, המנכ"ל.
אופיר אקוניס: למה לא? זה חלק מהדיון על השידור הציבורי.
אופיר אקוניס: יהיה לך מ-23:00 עד 1:00, אחר כך מ-1:00 עד 3:00.
גדי בן יצחק: בעוד 30 שנה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאחר שעשיתי, בניתי ויצרתי טלוויזיה, אז אני רוצה להגיד לכם שלדעתי חצי יום עבודה והסכום של רשות השידור זה בערך התקציב שאני עשיתי 21 שעות טלוויזיה בזמנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת לומר שבפעם הראשונה בחיים שלי אני רוצה להזדהות עם האוצר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה משהו שהוא מאוד פוליטיקלי קורקט – מאוד נעים להגיד "האוצר מנהל אותנו".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שאומרים את משפט הקסם יש תחושה שמיד כולנו עוברים לכעוס על האוצר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לדעתי, האוצר מבין שיש 800 מיליון שקל בשנה – ואני מנסה פה להפריד את הרדיו כי ברדיו אין לנו כשל שוק, אבל עם זאת יש שם ללא ספק, גם מקום להתייעלות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם מדברים על 800 מיליון, תחשבו מה אפשר לעשות עם הכסף הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאלו אותי מאין יש לי האומץ לצאת ולומר לפני כשבוע את מה שאני עומדת להגיד גם עכשיו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אי אפשר להגיד, חבר הכנסת אורבך, שצריך לדבר על הטלוויזיה המסחרית ולא על השידור הציבורי- -
אופיר אקוניס: ביום ראשון מ-14:00 עד 18:00 יהיה פה דיון ענק על הטלוויזיה המסחרית.
אופיר אקוניס: אתה מוזמן.
אורי אורבך: איזה הנחות להוסיף לה?
אופיר אקוניס: בוא תשמע.
אופיר אקוניס: יש לך יכולת לשנות החוק, לכן אנחנו מקיימים כבר חצי שנה דיון על חוק הטלוויזיה המסחרית.
אופיר אקוניס: אתה יכול לשנות אותו, לכן אני מקיים את הדיון הזה, שהוא אגב, דיון מאוד חשוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מטפלים גם בטלוויזיה המסחרית, ואני מזמינה אותך לבוא איתי ולדבר כי גם שם- -
אורי אורבך: גם אני עבדתי בטלוויזיה המסחרית כמה שנים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם בטלוויזיה המסחרית יש בעיות, אבל הבעיות של הטלוויזיה המסחרית נובעות חד-משמעית מהעובדה שאין במדינת ישראל שידור ציבורי ראוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנשים משלמים אגרה, והם לא יודעים על מה הם משלמים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן אני מציעה – והצעתי את זה כבר שום, אף על פי שיש לי הרבה מאוד מתנגדים – שצריך להעביר את רשות השידור להקפאת הליכים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש דרך לעשות זאת דרך שר המשפטים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רוצה לפתוח עכשיו את כל הנושא הזה, אבל זאת בעיניי האופציה היחידה לפתור את הבעיה של רשות השידור, אין לנו אופציה אחרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חמש שנים מתברברים – כן או לא רפורמה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה אמרת שלא הזמינו אותך מזמן, ואני אמרתי לתומי שיכול להיות שיש רפורמה, ואתה כבר לא יודע שיש רפורמה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא ברור מה קורה פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו יושבים פה שוב ומדברים פעם אחרי פעם על רשות השידור שעושה עיצומים או לא עושה עיצומים; אין מנוס לעשות הקפאת הליכים, ושנית, אם לא – להעביר חוק לביטול האגרה במדינת ישראל, ולחשוב איך לפתוח רשות שידור חדשה, ראויה עם חלק מאותם אנשים טובים מאוד שעובדים ברשות השידור, ואין לי ספק בכך, כי יש תוכניות מעולות לרשות השידור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הלוואי שהיה להם הכסף להגדיל ולעשות יותר תוכניות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי כל מה שהם עושים כשהם עושים, הם עושים את זה טוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת לומר את זה למנכ"ל וגם לך, יורם כהן.
ברוך אסקרוב: האמת היא שהיא מציעה לסגור את רשות השידור למעשה, וכמעט להלכה.
אופיר אקוניס: לגבי הדוח הפנימי, חברת הכנסת ברקוביץ'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה להקים רשות שידור ראויה למדינת ישראל, כי מגיע לנו רשות שידור ראויה.
אופיר אקוניס: ובינתיים להעביר את הדוח למבקר המדינה.
ברוך אסקרוב: ובינתיים לסגור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ובינתיים הדוח הזה שהוא מזעזע, בעיניי להעביר למבקר המדינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין עמוד אחד שקראתי ולא הצטמררתי, ולכן אני מסכימה עם מה שאתה מציע.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורבך ואחר כך חבר הכנסת בן-ארי ואחר כך המבקרים הפנימיים והמנכ"ל, כמובן.
אורי אורבך: אני לא קראתי את הדוח המפורט כי הוא הגיע עכשיו- -
אופיר אקוניס: גם אנחנו לא קראנו את הדוח המפורט, רק את התקציר.
אורי אורבך: את התקציר לא קראתי, קל וחומר שאת המפורט לא קראתי.
אורי אורבך: אני מניח שיש בו דברים חשובים.
אורי אורבך: אני לא כופר גם בחשיבות של דוחות ביקורת פנימיים בכל מקום הממומן על-ידי הציבור וגם במקומות פרטיים ראוי שיהיו דוחות ביקורת; אבל התחושה שלי היא שהטיטניק טובעת, ואנחנו מתעסקים אם יש נייר בשירותים.
אורי אורבך: יש בו דברים חמורים.
אורי אורבך: דוח הביקורת הזה הוא גם נייר, אבל אני חלילה לא מזלזל בדוח עצמו – בסדר, זה חשוב, אז מה, אנחנו רוצים לנהל עכשיו את רשות השידור על תקציב המוניות?
אורי אורבך: נעבך, חצי מיליון?- -
כרמל שאמה-הכהן: 1.5 מיליון.
אורי אורבך: 4 מיליון, בסדר?
אופיר אקוניס: זה כסף.
אופיר אקוניס: אני ממש מבקש, עם כל הכבוד, לא לזלזל.
אופיר אקוניס: זה כסף ציבורי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע שזה כסף ציבורי?
אופיר אקוניס: זה לא כסף שלך – זה כן כסף שלך, בעצם.
אורי אורבך: העברית שלי מספיק ברורה.
אורי אורבך: מכיוון שאין רפורמה ולא פותרים את הבעיה הגדולה אתה צריך מאמן, ואתה צריך יותר מוניות, ואין לך מדיניות של רכישת ציוד- -
אופיר אקוניס: בחייך, למה אתה צריך מאמן ב-146 אלף שקל בחודש?
כרמל שאמה-הכהן: אתה באמת מצדיק את המאמן?
אורי אורבך: מאה דברים לא מוצדקים אני מוכן להצדיק, משום שכשאין מדיניות ואין כסף גדול מבזבזים הרבה כסף קטן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה כסף גדול?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 800 מיליון שקל.
אופיר אקוניס: זה בעיני המתבונן.
אופיר אקוניס: בעיניי זה הרבה מדי.
אורי אורבך: מה שאני אומר פה זה בעיני המתבונן, בסדר?
אורי אורבך: אני המתבונן עכשיו, וכך אני מבין את הדברים.
אורי אורבך: פה נערכים הרבה מאוד דיונים על הערוץ המסחרי הנורא יעיל ופעיל, שאני מכיר אותו היטב, עבדתי שם 5-4 שנים.
אורי אורבך: לא עבדתי בערוץ ציבורי, חוץ מגלי צה"ל; עבדתי בערוץ מסחרי בתפקיד לא חשוב, אבל בכל זאת בערוץ מסחרי.
אורי אורבך: פה באים ידידיי מהערוצים המסחריים כל שעתיים כדי ליבב על רבע אחוז או חצי אחוז מתמלוגים\
אורי אורבך: מזיכויים- -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הקשר?
אורי אורבך: אני אגיד לך מה הקשר: אתם מדברים על סגירת רשות השידור- -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני מדברת על פתיחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת רק אני.
אופיר אקוניס: סליחה, רק דקה, הצעתה של חברת הכנסת יולי שמאלוב הייתה על דעתה בלבד.
אופיר אקוניס: אני אמרתי אל פעם בוועדה הזאת שזה מוקל, מתוזמר ומתוזמן שאנחנו מתנגדים לסגירת הערוץ ה-1.
חמד עמאר: אפילו ראיתי אותך אתמול בטלוויזיה.
אופיר אקוניס: אני לא ראיתי את זה עדיין.
אופיר אקוניס: אנחנו בעד רשות השידור והשידור הציבורי, אבל אנחנו רוצים שהיא תהיה יותר טובה.
אופיר אקוניס: זה הכול, מאוד פשוט.
אופיר אקוניס: שלא ינסו להדביק לממשלה הזאת- -
אורי אורבך: אפשר להפריע לקריאות הביניים שלכם?
אופיר אקוניס: לא, אני אגיד לך.
אופיר אקוניס: שלא ינסו לומר שממשלת הליכוד היא בעד סגירת רשות השידור וברעיונות משנות ה-90 על הפרטתה.
אופיר אקוניס: לא בעד ההפרטה שלה, ולא בעד הסגירה שלה – בדיוק הפוך, בעד החיזוק שלה.
אורי אורבך: אל תבנו- -
אופיר אקוניס: לא, לא, כן תבנו.
אופיר אקוניס: דווקא "כן תבנו", אבל לא חשוב.
אורי אורבך: ממשלת הליכוד גם נגד מדינה פלסטינית, אז לא צריך לבנות על ההבטחות האלה כל כך.
אופיר אקוניס: כשהיא תקום נקיים עליה דיון.
אורי אורבך: אני בכל זאת רוצה להשלים משפט אחד.
אורי אורבך: ברור שכשאין רפורמה כללית יהיו הרבה הוצאות קטנות שעליהן אפשר לבוא בביקורת.
אורי אורבך: אבל זה נובע מכך שלא פותרים את הבעיה הכללית.
אורי אורבך: המשמעות לא של הוועדה, המשמעות של דברייך, חברת הכנסת ברקוביץ' היא סגירת רשות השידור גם אם - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פתיחה של רשות שידור- -
אורי אורבך: זאת המשמעות בעיניי.
קריאה: אחרי שהיא תיסגר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא "אחרי".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי כיוון שאני אעשה את זה בדיוק במקביל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מאוד קל להיתפס על זה.
אורי אורבך: אני עוד לא מצליח לדבר פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אתה לא אומר דבר נכון.
אורי אורבך: כל דבר שאני אומר עלייך הכוונה היא שזה בעיניי, זה לא באמת, בסדר?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז תגיד שזה לא באמת.
אורי אורבך: בעיניי זאת המשמעות – סגירת רשותה השידור.
אורי אורבך: הפתיחה שלה לא תהיה פתיחה שנרשה לעשות בה פרסומות- -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לא?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אתה יודע?
אורי אורבך: כי אז הערוצים המסחריים יאכלו אותנו בלי מלח כמו שהם לא נותנים לעשות בכבלים פרסומות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד לא אמר.
אורי אורבך: אז למה אנחנו מצטדקים?
אורי אורבך: אותי מעניין כל שקל שמתבזבז, אבל יותר מעניין אותי שאנחנו לא נטביע את ספינת רשות השידור כי אז נישאר רק עם ערוצים מסחריים.
אורי אורבך: ומתוך היכרותי עם הכוונות הטובות, וגם הפחות טובות, של הערוצים המסחריים ועם הכוונות הטובות והפחות טובות של הערוץ הציבורי אני אומר לכם באחריות, ככל שאני יכול להבין: אוי ואבוי לנו אם לא יהיה ערוץ ציבורי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין פה ויכוח על זה בכלל.
אורי אורבך: לדעתי, יש ויכוח בחברה, ולדעתי, יש אינטרסים בערוצים המסחריים שקודם כול ייסגר הערוץ הציבורי, נרוויח עוד 5%-3% רייטינג, ננקה את השטח, ואולי אז נקים ערוץ ציבורי בשליטתם של הערוצים המסחריים – גם זה רעיון שקיים.
אורי אורבך: לכן עם כל החשיבות של הביקורת הנקודתית הזאת יותר חשוב עכשיו להציל את רשות השידור.
אורי אורבך: מה שאנחנו עושים זה לבדוק אם יש נייר טואלט בשירותים כשהספינה טובעת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שעלה מיליון וחצי שקל.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-ארי הוא אחרון הדוברים מטעם חברי הכנסת.
אופיר אקוניס: אחר כך יענה מנכ"ל רשות השידור וגם מטעם לשכת המבקרים הפנימיים.
מיכאל בן-ארי: לשם הגילוי הנאות אני מעולם לא שילמתי אגרת טלוויזיה- -
אופיר אקוניס: אם אינני טועה- -
מיכאל בן-ארי: כי אין לי טלוויזיה, ומעולם לא הייתה לי.
אופיר אקוניס: אה, אין לו טלוויזיה.
אופיר אקוניס: הוא לא מחזיק במקלט טלוויזיה.
קריאה: אבל ראו אותך בטלוויזיה.
מיכאל בן-ארי: זה שפעם הייתי באיזו תחנת שידור, אז אמרו לי, עכשיו אחרי שהיית בתוך אולפן, אז אולי תהיה לך טלוויזיה?
מיכאל בן-ארי: אז אמרתי: זהו, שלא.
אופיר אקוניס: אז לפי חוק, אתה לא מחויב לשלם, רק מי שמחזיק במקלט טלוויזיה חייב לשלם אגרת רשות שידור.
מיכאל בן-ארי: הדיון בעניין השידור הציבורי יכול להיות מחולק לאג'נדה שלו, ואנחנו מלאים טענות כרימון על מה שנעשה שם.
מיכאל בן-ארי: חברי הכנסת מתווכחים על משהו שיש עליו הסכמה.
מיכאל בן-ארי: שמעתי עכשיו את הוויכוח בין חבר הכנסת אורי אורבך לבין חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואני מבין שבסופו של דבר יש בינינו הסכמה.
מיכאל בן-ארי: אני אמנם לא כזה מטאור, אבל הצלחתי לרפרף על הדוח, ולדעתי, העניין של הנייר טואלט- -
אופיר אקוניס: אל תמעיט בעצמך.
מיכאל בן-ארי: נו, באמת.
מיכאל בן-ארי: העניין של הנייר טואלט הוא סוג של סימפטום של סדרי עדיפויות, ולפי מה שאני רואה השירות הציבורי הפך להיות שירות של הציבור למען פרטים מסוימים שאיבדו את המטרה שלשמה הם באים.
מיכאל בן-ארי: זאת פילוסופיה שלמה, ובוודאי אין לי זמן לכך.
מיכאל בן-ארי: אבל פטור בלא כלום מבחינת היום שאנחנו נמצאים בו, 1 באדר.
מיכאל בן-ארי: חז"ל מלמדים שב-1 באדר משמיעין על השקלים.
מיכאל בן-ארי: השקלים זאת הקופה הציבורית.
מיכאל בן-ארי: יש משנה שכשמישהו נכנס לתרום, כלומר לתת, הוא לא נכנס בבגד חפות שמא הוא יכניס לכיסו, לא ייכנס בסנדל ולא בקמע, שמא אחר כך כשהוא יהיה עני יגידו, מתרומת הלשכה, ויגידו שהוא גנב מהלשכה ומהקופה הציבורית או שמא יהיו מי שיגידו, בטח משם.
מיכאל בן-ארי: לכן כשאנחנו מקבלים את הטיעונים של העובדים שזה מקור פרנסתם, ואני משער שרובם עושים את מלאכתם נאמנה – ויוצא לי להיות באולפנים ולראות אנשים טובים וישרים – ובכל זאת התמונה המצטיירת כאן היא תמונה מחרידה שהציבור הפך להיות למען הפרט, ואנשים שנמצאים שם שהם פרטיים, שצריכים לקבל את שכרם, צריכים לקבל את הפנסיה וכדומה, הפכו את הכלל למשרת שלהם ולא הפוך.
מיכאל בן-ארי: אני מברך את היושב ראש על הדיון הזה.
מיכאל בן-ארי: אני לא שייך לעניין הזה בכלל, אבל חשבתי שיש מה ללמוד.
מיכאל בן-ארי: גם חבר הכנסת אורבך מסכים שצריך שיהיה שידור ציבורי.
מיכאל בן-ארי: אף על פי שאני מלא טענות כרימון על השידור הציבורי כמו על הרבה דברים אחרים, אני מעדיף את מה שלשלטון יש יד ורגל מאשר אנשים שיש להם אינטרס אישי בלבד בלי שאוכל להתערב.
מיכאל בן-ארי: זה בהרבה דברים כך: בעניין של הפרטת בתי הסוהר, הפרטת מערכת החינוך ועוד.
מיכאל בן-ארי: אני בעד השלטון הציבורי.
מיכאל בן-ארי: אני נגד הפרטה לדעת.
מיכאל בן-ארי: אבל יחד עם זה לא יכול להיות שנקבל את התמונה המחרידה.
מיכאל בן-ארי: התמונה הזאת רובצת קודם כול לפתחם של המנכ"ל ושל העובדים שהיו צריכים לומר לנו שהם עשו שיעורי בית, והמציאות הזאת הולכת להשתנות מן השורש.
מיכאל בן-ארי: הבעיה שלנו היא לא בכסף הגדול, הבעיה שלנו היא עם הכסף הקטן.
מיכאל בן-ארי: כל מי שמנהל משק בית יודע שלא חוסכים מיד אלפים.
מיכאל בן-ארי: מי שלא חוסך בדברים הקטנים גם לא חוסך בדברים הגדולים.
מיכאל בן-ארי: מי שמזלזל בדברים הקטנים נופל בדברים הגדולים בסופו של דבר.
מיכאל בן-ארי: לכן הדוגמה של הנייר טואלט, מכובדי חבר הכנסת אורבך, היא דווקא הדוגמה להתנהלות לא נכונה, התנהלות לקויה.
מיכאל בן-ארי: כך למסתכל מן הצד, למי שלא משלם אגרה.
אופיר אקוניס: מוטי, בבקשה.
מוטי שקלאר: כל מנהל שמגיע למקום מנסה לשפר את המקום; ללמוד על המקום ולהבין היכן הבעיות.
מוטי שקלאר: זאת נקודת המוצא שלי.
מוטי שקלאר: ועדת הביקורת הפנימית היא כלי עזר למנכ"ל לייעל את המערכת.
מוטי שקלאר: אני מברך על כל ממצא שעולה כאן – עם חלק אני מסכים ועם חלק אני לא מסכים.
מוטי שקלאר: מבחינתי, וכך אנחנו עובדים מול ביקורת הפנים, צריך לנסות לבדוק מה הביא את רשות השידור למצב שהיא נמצאת בו.
מוטי שקלאר: עם כל הכבוד לחברי הכנסת, אנחנו מדברים על גוף גוסס זה שנים – אמרו את זה חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת ישראל חסון.
מוטי שקלאר: אז איך אתם רוצים שנשפר את העניינים ונתייעל ונלמד ונדע מה לעשות אם לא באמצעות ביקורת הפנים?
מוטי שקלאר: המנכ"ל או המנהלים או ההנהלה שנמצאים במתח בלתי אפשרי בין גירעון לבין ניהול, בין רצון לייצר תוכן לבין נהלים שלא מאפשרים לייצר תוכן והצטברו עם השנים, בין בירוקרטיה כזאת או אחרת ואין סוף טבעות שלא מאפשרות לך לזוז – ייעוץ משפט, נציבות שירות המדינה, אוצר וכן הלאה – ובתוך המבוך הזה אתה צריך להביא שידור.
מוטי שקלאר: אף אחד שלא ייתמם כאן.
מוטי שקלאר: במשך עשרות שנים הצטברו דפוסי עבודה, אז אנחנו לא יכולים לבוא ביום אחד ולומר, רבותיי הנכבדים, מעכשיו הכול מתנהל כמו שצריך.
מוטי שקלאר: אני לא יודע לעשות את זה.
מוטי שקלאר: אני לא מכיר מנהל שכן יודע לעשות את זה במקום כזה ותוך שנתיים-שלוש לדעת בדיוק היכן הבעיות.
מוטי שקלאר: לכן הלכו על הרפורמה לא רק מהיבט של החיסכון וההתייעלות על כל המשתמע מכך, אלא לסגור פעם אחת את המערכת כמו שהיא, ולבנות מערכת חדשה.
מוטי שקלאר: זאת הרפורמה.
מוטי שקלאר: אני לא יודע איך עושים את זה.
מוטי שקלאר: אז בינתיים, אני מסכים – דין פרוטה כדין מאה, ולכן אנחנו יושבים.
מוטי שקלאר: יותר מזה, אתם חושבים שמנהלים יכולים לדעת שחברת מוניות גונבת כסף?
מוטי שקלאר: מה, הם חוקרים?
מוטי שקלאר: בשביל זה יש ביקורת פנים שמוצאת את זה, ומצאה שגנבו מאתנו כסף.
מוטי שקלאר: אז אם אתה מתעלם ולא מעניין אותך אחרי שאמרו לך שהמוניות גנבו כסף, תבוא ותשחט את ההנהלה ותשחט אותי, המנכ"ל, שאחראי לכול.
מוטי שקלאר: אבל אם לקחת את המכסה של המוניות ומיד פנית למשטרה ועוצר את כול התהליך כדי שהמשטרה תמצא את מה שתמצא - -
כרמל שאמה-הכהן: זה מה שנעשה?
מוטי שקלאר: אתם לא קיבלתם את התשובות.
מוטי שקלאר: עם כל הכבוד לעיתונות – ופה, אני רוצה לומר נימה ביקורתית על חברי הכנסת, מותר לי?
מיכאל בן-ארי: אתה יכול להגיד ביקורת.
אופיר אקוניס: מאה אחוז, מותר לך להגיד כל דבר.
נחמן שי: אל תיסחף.
אופיר אקוניס: מותר לו להגיד הכול.
אופיר אקוניס: אנחנו בעד חופש הביטוי.
אופיר אקוניס: אבל באמת בעד חופש הביטוי, לא רק כשהוא בצד אחד.
ישראל חסון: מוטי, היינו איתך ל-10 דקות, אל תיקח את זה כמובן מאליו, אוקיי?
ישראל חסון: בעדינות.
אופיר אקוניס: גם לא כולם היו איתו.
אופיר אקוניס: אתה היית איתו.
אופיר אקוניס: אגב, לא בעניין אישי, חלילה.
מוטי שקלאר: מול מגמת ההפרטה והזילות של כל המרכיב הציבורי, ודיון כזה ודיונים אחרים גורמים לזילות לא רק של השידור הציבורי, אלא של כל העולם הציבורי שהולך ומפריט את עצמו לדעת איתנו יחד, כולם – התקשורת מפריטה אותה לדעת.
מוטי שקלאר: בסוף לא יישאר פה שום קולקטיב.
אופיר אקוניס: אני ממש חולק עליך.
אופיר אקוניס: היה מתמיה לולא היינו מקיימים את הדיון הזה והיינו מתעלמים ממנו.
מוטי שקלאר: אין לי שום בעיה בדיון הזה.
מוטי שקלאר: אני מברך עליו כדי להבהיר את הדברים, השאלה היא איך.
מוטי שקלאר: לכן הביקורת שלי היא שלא יכול להיות שמתוך כתבה בעיתון שלוקחת אמצעי ביקורת פנימיים שחלקם עוד לא נידונו, חלקם לא קיבלו תשובות, חלקם נוגעים לצד שלישי- -
אופיר אקוניס: הוא מדבר על הכתבה שהתייחסנו אליה בתחילת הישיבה שבגללה חבר הכנסת שאמה ביקש את הדיון, וגם אני ראיתי אותה והודעתי על הדיון הזה.
אופיר אקוניס: אתה מפליא אותי קצת כי תפקידה של העיתונות לחשוף דברים ולהיות כלב השמירה של הדמוקרטיה.
אופיר אקוניס: לכן אתה צריך לברך את העיתון שחשף את זה.
אופיר אקוניס: אמנם הידיעה נוגעת בך, אבל- -
כרמל שאמה-הכהן: לפעמים גם הכתבים שלך עושים את זה.
אופיר אקוניס: עשו אפילו עלינו דברים בעבר.
מוטי שקלאר: אופיר, מה שאתה עושה לא הוגן.
מוטי שקלאר: אתה לא נותן לי להשלים.
מוטי שקלאר: אני לא אמרתי שאני נגד עיתונות, אני רק אמרתי - -
אופיר אקוניס: אתה מפנה טענה על הידיעה בעיתון.
מוטי שקלאר: אם אתה לא נותן לי להשלים אני מוותר על זכות הדיבור.
מוטי שקלאר: אני רק אומר שאם העיתון מביא רק חלק מהעניין, ואין תגובות שלנו – והדוגמה של המוניות היא דוגמה לכך – זה נראה אחרת.
אופיר אקוניס: יש עוד דברים, אתה נתפסת למוניות.
אופיר אקוניס: שאל אותך חבר הכנסת שאמה לגבי המאמן ב-146 אלף שקל.
מוטי שקלאר: אני אסביר.
אופיר אקוניס: תדע לך שגם למדנו דברים נוספים, לא רק מהידיעה בעיתון, אלא ממה שאתה העברת לנו אתמול בערב.
אופיר אקוניס: זה לא שלמדנו את הדברים האלה מידיעה בעיתון, אבל היא בוודאי הייתה הטריגר לקיום הדיון.
מוטי שקלאר: אני מבקש לתת לי להשלים ולתת את המבט הכולל לעניין, ואחר כך אפשר להיכנס לרזולוציות.
מוטי שקלאר: בעיניי, ביקורת פנים היא כלי הכרחי לנהל.
מוטי שקלאר: השאלה היא מה אתה עושה עם הביקורות הללו.
מוטי שקלאר: אם אתה מתעלם מהן, יש בעיה; אם אתה לא מתעלם ולומד מהן ומפיק לקחים אני יכול לתת לכם פה 20 נהלים שהתגבשו בעקבות ביקורות שמאפשרות לנו לנהל את המקום הזה כמו שצריך.
מוטי שקלאר: רק בשנתיים האחרונות: נוהל פיקוח על הפקות בטלוויזיה, נוהל קבלת מתנות וטובות הנאה, נוהל תקלות, נוהל מינויים בפועל, נוהל אישור שידורים, נוהל כספים, נוהל התאמות בנק.
מוטי שקלאר: החוכמה שלכם אחרי זה או של מבקרת הפנים היא לבדוק אם אנחנו פועלים לפי הנוהל.
מוטי שקלאר: אבל ברגע שהמבקרים חושפים בעיות שדרכן אני לומד איך להתנהל כמו שצריך במקום בדברים שהצטברו ושקעו במשך שנים, צריך להגיד להנהלה שיחד עם ועדת הביקורת ומבקרת פנים קובעים את תוכנית העבודה, כי מהם אני רוצה ללמוד.
מוטי שקלאר: לדוגמה אני רוצה ללמוד עכשיו את עניין התחקירנים שלי, אז אני אבקש ממנה לבדוק את נושא התחקירנים.
מוטי שקלאר: היא תעשה את הביקורת, ומתוך זה אני אלמד איך לאגם משאבים בתחום התחקירנים שאני יודע שהוא בעיה אצלי.
מוטי שקלאר: אני לא יודע איך לנהל את זה בלי להבין את זה לעומק.
מוטי שקלאר: זאת הביקורת.
מוטי שקלאר: לכן זה לא צריך להיות רק דרך - - - אלא דרך הוועד המנהל או דרך הביקורת.
מוטי שקלאר: אני רוצה לדבר על נושא היועצים שמטריד פה הרבה מאוד אנשים.
מוטי שקלאר: תבינו, רשות השידור מתנהלת יותר מדי באופן קפדני שכל הוצאה מעל 250 אלף שקל עוברת אישור של ועד מנהל או מה שנקרא "ועדת 250 אלף".
מוטי שקלאר: אני לא יכול להוציא כסף מעל 250 אלף שקל.
מוטי שקלאר: כשזה מגיע ליועצים זה בדרך כלל זה מעל 250 אלף.
מוטי שקלאר: אז בהמלצות שלנו יחד איתם דנים האם יש נחיצות ביועצים כאלה ואחרים.
מוטי שקלאר: זה עובר מסננת מכאן עד להודעה חדשה.
מוטי שקלאר: יותר מזה, TASK שמאוד מטריד, ואני מבין את זה, עבר אישור הממשלה.
מוטי שקלאר: כלומר אנחנו באנו עם הוועד המנהל להבנה שכדי לייצר רפורמה שאמורה לייצר- -
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי את ההסבר לגבי המאמן.
מוטי שקלאר: תכף אני אגיע לזה, אני לא אתחמק מזה; לא אתחמק מ-140 אלף שקל ב-9 חודשים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתה אומר, מוטי, שגם הוועד המנהל לא בסדר?
נחמן שי: הוא אומר שזה עבר את האישור של הסמכות של מעל 250 אלף שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה אומר?
מוטי שקלאר: זה אומר שכשאתה בוחר יועצים זה לא דבר של מה בכך, זה יועצים שאיתם אנחנו חושבים שאפשר לעזור לגוף הקשה הזה שכמעט גוסס.
אופיר אקוניס: כמה ייעוץ משפטי יש לך?
אופיר אקוניס: כמה משרדי רואי חשבון וכמה משרדי עורכי דין?
אופיר אקוניס: כמה משרדי ייעוץ?
אופיר אקוניס: יש גם TASK שבוזבזו והלכו לטמיון עליהם 7 מיליון שקלים, מכיוון שהם הוציאו אמירה שלא מצאה חן בעיניכם, ובאבחת חרב בוזבזו 7 מיליון שקלים מכספי משלם המיסים.
מוטי שקלאר: אני חולק עליך.
אופיר אקוניס: אחר כך אנחנו שומעים גם על משרדי עורכי דין ועל עוד ייעוצים – אז עד לאן זה מגיע?
כרמל שאמה-הכהן: אמרת שאתה נותן הסבר על המאמן, ואני פספסתי.
כרמל שאמה-הכהן: אלא אם כן אתה לא רוצה, אתה לא חייב לתת.
מוטי שקלאר: לסיפור המאמן שאתם אוהבים לחגוג סביבו: קודם כול, הוא לא מאמן, שנית הוא יועץ אסטרטגי לשינוי מבנה ארגוני.
אופיר אקוניס: יועץ ארגוני זה חברת TASK.
מוטי שקלאר: לא, אני לא יודע להוביל את השינויים הללו בלי ייעוץ.
מוטי שקלאר: יכול להיות שאני מנהל לא טוב.
מוטי שקלאר: אני לא יודע לעשות את זה בלי ייעוץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל בסכומים כאלה, מוטי?
אופיר אקוניס: ב-20 ימי עבודה – 146 אלף שקל?