GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמד עמאר: מי שאין לו רכב ולא יכול לרדת לרשת שיווק גדולה, משלם במקום 3,000 שקל בחודש עבור מזון ומצרכים לפעמים 5,000 ו-6,000 שקל.
חמד עמאר: עבור רוב האנשים שם המכולת טובה, כי הם רושמים אצלה ומשלמים בסוף החודש, ב-28 לחודש, אז הם מקבלים הבטחת הכנסה וקצבת זקנה.
חמד עמאר: היום במגזר הלא-יהודי כמעט ואין רשתות שיווק.
חמד עמאר: אולי יש איזה יישוב או שניים שיש בהם רשתות שיווק.
חמד עמאר: רשתות השיווק הגדולות לא נכנסו ליישובים.
חמד עמאר: אנחנו כאן מדברים על תחרות, אבל אני אומר לכם, שהמחירים של החנויות הקטנות, נקרא להן חנויות קטנות, במגזר הערבי ובמגזר הדרוזי יש בהן יותר מ-100% הבדל במחיר, וזה הבדל אדיר.
חמד עמאר: צריך להיות כאן טיפול שורש.
חמד עמאר: למה אני שגר בשפרעם צריך לקנות בקבוק קוקה-קולה בשמונה שקלים, ואם אני יורד לרשת שיווק גדולה בקריית-אתא, חמש דקות ממני, אני יכול לקנות אותו ב-4.5 או בחמישה שקלים?
חמד עמאר: למה אני צריך את זה?
חמד עמאר: למה ביישובים החלשים – וכאן אנחנו צריכים לדבר על היישובים בדרום ועל היישובים בצפון הרחוק – אנחנו מדברים על כ-20%?
חמד עמאר: ואני רק מדבר על המגזר הלא-יהודי, כי אם נוסיף את היישובים בדרום, כמו שדרות, אני לא יודע אם יש שם רשתות שיווק גדולות, אנחנו מדברים כאן על שני עולמות: עולם אחד שיכול לקנות את סל הקניות שלו ב-2,000 שקל, ועולם שני שהוא יותר עני, מצבו הכלכלי קשה הרבה יותר, וסל הקניות שלו מגיע ל-4,000 שקל פלוס.
חמד עמאר: על כן, אני פונה אליך, צריך גם להסתכל על המגזר החלש, המוחלש כפי שהגדירו אותו.
חמד עמאר: אם יש צורך לחייב את המשווקים, שיתנו את המחירים שהם נותנים לרשתות השיווק הגדולות.
חמד עמאר: אני לא יודע איך אנחנו יכולים לעשות את זה, אבל אני אומר לכם שלנושא הזה חייב להיות פתרון.
חמד עמאר: אנחנו כמחוקקים חייבים למצוא פתרון לנושא הזה ולהוזיל את המחירים ביישובים החלשים.
קריאה: - - - לא רוצים להיכנס - - -
אופיר אקוניס: מוטי שפירא, מנכ"ל לה"ב, לשכת ארגוני העצמאים.
מוטי שפירא: מי שראה אתמול בטלוויזיה את הפתיחה המפוארת של איקאה, שקונה את העץ שלה בפולין.
לאה ורון: ושלשום של H
אופיר אקוניס: אני מבין שאת מתכוונת לבקר כבר בשני המקומות הללו...
אופיר אקוניס: אגב, זה מראה בניגוד לאמירות שלא באים אלינו ואנחנו מנותקים ושכל העולם נגדנו, שבאים לכאן כי רוצים לבוא לפה.
אופיר אקוניס: איקאה כבר באה ב-2000, אם אינני טועה, ופתחה סניף הרבה יותר גדול בראשון לציון אתמול, ו- H
אורי אורבך: איקאה נכנסת לאתרי המורשת.
לאה ורון: אבל למדנו על פערי המחירים לרעת ישראל.
אופיר אקוניס: כן, של H
מוטי שפירא: מי שראה אתמול את החלק השני של הכתבה, ראה חנות רהיטים גדולה בראשון לציון ריקה מאנשים.
מוטי שפירא: צריכים להגדיר מה זה צרכן.
מוטי שפירא: 400,000 בעלי עסקים קטנים, כולל אלה שהם סופרים ושדיברתם עליהם מקודם, ושמעסיקים מיליון עובדים, הם גם צרכנים.
מוטי שפירא: אם מדינת ישראל החליטה, אפרופו התיאוריה של הגופים הגדולים, שהמגזר הזה צריך להיעלם, לאט לאט להיעלם, אז בסדר, זו החלטה.
מוטי שפירא: הצרכן זה כנראה מישהו אחר, אני לא יודע מי זה, עובד בתעשייה האווירית.
מוטי שפירא: אני לא יודע מי זה הצרכן.
מוטי שפירא: הצרכן זה גם 400,000 בעלי עסקים קטנים ועצמאיים וגם מיליון העובדים או 800,000 העובדים שעובדים אצלם, גם הם צרכנים.
מוטי שפירא: אז אם ההחלטה היא לחסל את התחום הזה, נחסל.
מוטי שפירא: בסדר, אז יהיו צרכנים אחרים, לא יודע איפה הם יהיו.
מוטי שפירא: חברים, תקשיבו, במדינת ישראל הולך תהליך איטי, אבל רציני, של השמדת המגזר העסקי הקטן, הקמעונאי או האחר.
מוטי שפירא: אז בסדר, אז אולי יש מקצועות חזקים עדיין בשוק בתחום המקצועות החופשיים, אבל לאט לאט זה הולך ויורד.
מוטי שפירא: עכשיו, תבינו איך זה עובד עם הרשתות הגדולות, מעבר לבעיית המחירים.
מוטי שפירא: זה עובד על זה, שהרשויות המקומיות מאפשרות להן להחדיר מיני סניפים, שופרסל מקומי כזה, טיב טעם שכונתי, וזה חודר פנימה.
מוטי שפירא: ואני רוצה לצנן לכם את ההתלהבות, יש מחקרים גדולים בארצות הברית, שלא מוכיחים בעליל, שרשתות גדולות נותנות יותר תעסוקה מאשר הצבר של עסקים קטנים.
מוטי שפירא: יש על זה מחקרים ברורים.
מוטי שפירא: בבקשה, מי שזוכר מה שקרה ברשתות כשנכנסו לכאן ACE וכולי, בסוף נכנס להאנגר ענק, שלא היית מוצא עובד אחד שיוכל לטפל בך.
מוטי שפירא: אז מה אתם מעדיפים, לא אתם, לא הכנסת, אלא מה אנחנו מעדיפים ככלכלה?
מוטי שפירא: האם אנחנו מעדיפים עובדים שעובדים בעבודה זמנית, לעומת אנשים למשל שמפעילים עסקים כעצמאים, כבעלי עסקים, כבעלי שליטה, כבעלי חברות?
מוטי שפירא: לקיצורו של עניין, אני חושב שהנושא הוא מאוד מורכב.
מוטי שפירא: כמובן שאין לי הפתרונות הרגולטוריים לבעיות האלה, אבל התהליך הזה חייב באיזשהו מקום לעבור דיון.
מוטי שפירא: אם אלי סתוי בא עם ההצעה הספציפית הזאת, שיכולה אולי לתת מזור למכולות, אולי צריך ללכת על זה וצריך לבחון את זה.
עמיר פרץ: אף יצרן לא הגיע?
לאה ורון: שלחו נציג מאיגוד לשכות המסחר.
עמיר פרץ: של היצרנים, לא של הרשתות.
גלעד זילברברג: שמי גלעד זילברברג.
אופיר אקוניס: אתה מהתאחדות התעשיינים, ואתה מייצג את כולם, נכון?
גלעד זילברברג: פחות או יותר.
גלעד זילברברג: אני מייצג את המפעלים הקטנים והבינוניים.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרץ, גלעד ידבר מייד אחרי חבר הכנסת שאמה.
כרמל שאמה-הכהן: בראשית דבריי, אדוני היושב ראש, הייתי רוצה לשאול שאלה, ולאחר התשובה לומר את מה שיש לי לומר, כי בגלל העובדה שנזרק לחלל האולם ולא הוכחש עד לרגע זה שיש פער מחירים קבוע בין מוצרי היסוד בארץ לבין מדינות דומות לנו, רציתי לדעת האם העובדה הזאת נכונה, ואם יש הסבר וצידוק לכך, שאין לנו שליטה עליו?
כרמל שאמה-הכהן: כי אם אנחנו יושבים פה בבית הנבחרים, ורובנו גם נמצאים פה ותומכים בקואליציה - וזאת אולי לא רק בעיה של הממשלה הזאת, אלא של ממשלות קודמות – ולא יודעים לספק לאזרחים שלנו, בטח לחלשים ביניהם, את מוצרי היסוד במחירים סבירים ודומים למדינות אחרות, זה כישלון חרוץ, אז בעצם מה אנחנו עושים?
כרמל שאמה-הכהן: מה תפקידנו?
כרמל שאמה-הכהן: זה התפקיד הבסיסי.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא מכיר את הנתונים לעומק.
כרמל שאמה-הכהן: שמעתי אותם פעם אחת, פעמיים, ואף אחד לא הגיב.
כרמל שאמה-הכהן: רציתי לשמוע, האם זה המצב.
גלעד זילברברג: קודם כל שלום ליושב ראש הוועדה, לחברי הכנסת, לכל הנכבדים פה, שמי גלעד זילברברג, אני תעשיין קטן, יש לי מפעל שנקרא "מאיר בייגל", המתחרה מול תעשיינים מאוד גדולים.
גלעד זילברברג: אני יושב ראש הוועדה לקשרי הגומלין עם הכנסת ונציג המפעלים הקטנים והבינוניים באיגוד המזון.
גלעד זילברברג: אני גם הרבה מאוד מעורה בתחום.
גלעד זילברברג: בעברי הייתי גם בצד של הקמעונאות, ואני מכיר טוב את התחום.
גלעד זילברברג: אני גיבשתי את הצו המוסכם מטעם המפעלים הקטנים והבינוניים ברשות להגבלים עסקיים לעומת המפעלים הגדולים, הגופים הגדולים ב-2005.
אופיר אקוניס: ואתה נדרכת כשדיברנו פה על פערים עצומים, ומרכז המחקר דיבר על פערים של למעלה מ-50% בינינו למשל לבין אנגליה.
גלעד זילברברג: צריך להבין קודם כל את האבולוציה של התחום.
גלעד זילברברג: יש פה הרבה מאוד אלמנטים שמרכיבים את המחירים, ולכן להשוות אותנו לאנגליה, שהיא מדינה מתקדמת ביותר בענף הקמעונאות זאת אולי השוואה מאוד יפה, אבל אנחנו צריכים גם להבין איפה הם נמצאים ואיפה אנחנו נמצאים, ואנחנו מדינה רק בת 60 שנה.
גלעד זילברברג: מעבר לזה, יש כאן נושא של כלכלה חופשית, וזה אומר יתרון לא רק לגודל.
גלעד זילברברג: יש נושא של הפצה, שהוא דבר מאוד מאוד יקר.
גלעד זילברברג: אם תשוו אותנו למדינות קטנות אחרות בעולם, תראו שאנחנו גם נמצא שהן באותו מקום.
גלעד זילברברג: תשוו אותנו למדינות מזרח אירופה, תראו שעלויות ההפצה הרבה הרבה יותר גדולות מעלויות ההפצה בישראל.
כרמל שאמה-הכהן: הולנד?
גלעד זילברברג: הולנד ספציפית אני לא מכיר, אבל אני יכול להגיד לך בהשוואת מחירים, כשלצורך העניין אני לוקח את הענף שאני נמצא בו, שזה חטיפים אפויים, ואני יכול להגיד לך שאנחנו נמצאים במקום טוב מאוד.
גלעד זילברברג: אם אני רוצה לייצא היום לאירופה, מלבד נושא ההובלה שהוא בעייתי, אין לי שום בעיה להתחרות במחירים.
גלעד זילברברג: לראיה, בעולם שלנו יש ייצוא.
גלעד זילברברג: יש בעיות אחרות, בעיות של כשרויות, של מבנה עלויות, זאת אומרת: יש עלויות אחרות שקשורות לענף המזון, שלנו אין.
גלעד זילברברג: אסור לנו לעבוד בשבת, יש לנו הרבה מאוד אלמנטים שצריך להשוות אותם אחד לאחד.
גלעד זילברברג: גם אם מסתכלים על רווחיות של ענף המזון באותן חברות בורסאיות, אפשר לראות שהרווחיות די דומה לרווחיות המקובלת בעולם, ואפילו נמוכה מזה.
גלעד זילברברג: כנ"ל גם בענף הקמעונאות, זאת אומרת: אם מסתכלים על הרשתות הגדולות, לא שאני חלילה מייצג אותן או משהו כזה, אפשר לראות שהרווחיות שלהן אולי אפילו נמוכה ממה שמקובל בעולם.
גלעד זילברברג: זה לעניין השאלה הספציפית.
גלעד זילברברג: האם מותר לי להתייחס לדיון?
כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לשאול שאלת המשך, מה אנחנו כמחוקקים יכולים לעזור כדי לצמצם את הפער הזה ולאפשר לכם להתמודד עם אנגליה?
גלעד זילברברג: אני מייד אענה על זה, כי מלבד העובדה שאני תעשיין, יש לי גם אג'נדה לנושא של עסקים קטנים ובינוניים בכלל.
גלעד זילברברג: אני רוצה רגע להתייחס בכלל לכל התחום הזה.
גלעד זילברברג: קודם כל, קיימת ריכוזיות בענף המזון.
גלעד זילברברג: קיימת ריכוזיות בענף המזון, כמו בהרבה מאוד ענפים במדינת ישראל.
גלעד זילברברג: הריכוזיות קיימת הן בעולם הקמעונאות, כמו שאתם קוראים ואתם יודעים, והן גם בעולם הספקים, אבל זה כנראה – ואני אומר את זה גם ככלכלן – כי אלה הם תחלואי הכלכלה החופשית.
דניאל דורון: סליחה, על איזו כלכלה חופשית אתה מדבר?
גלעד זילברברג: תן לי לסיים, ותוכל להתייחס.
גלעד זילברברג: אני מסתכל על זה כבר הרבה מאוד שנים, וגם כאזרח שרוצה לפתח פה עסק ומתמודד כל יום עם שחקנים הרבה יותר גדולים והרבה יותר גדולים והרבה יותר גדולים.
גלעד זילברברג: אבל זה בדיוק מה שקורה, וזה נכון לאיקאה וזה נכון לכל דבר וזה נכון למוצרים לסין, וזה נכון לכל דבר, וזה נכון למפעל שיש לו יתרון כי יש לו headquarter גדול, כי יש לו מסה ענקית, ולמפעל קטן שצריך לעשות הכל לבד, ונכון אותו דבר לגבי מכולת או סופרמרקט גדול, שבו יש יתרון לגודל.
גלעד זילברברג: בסופו של יום, אלה חוקי המשחק שהריבונים קבעו פה, שתהיה כאן כלכלה חופשית, וזה חלק מהמשחק שאנחנו משלמים עליו.
גלעד זילברברג: עם זאת, אני אומר שדווקא בעולם המזון אצלנו, אני חושב שדווקא הממונה על ההגבלים העסקיים הצליח לעזור לנו, לתעשייה הקטנה והבינונית, ליצור מערכת יחסים קצת יותר נורמלית בחיים שלנו, כי בכל אופן אנחנו כלי פקטור מאוד משמעותי בתחרות פה.
גלעד זילברברג: ולראיה, מאז הצו המוסכם עכשיו, התפרסם סקר של סטורנקסט - התעשייה הקטנה והבינונית, או הספקים הקטנים והבינוניים, הגדילו את חלקם לעומת הספקים הגדולים, זאת אומרת: יש שינוי מגמה, ועל זה אני יכול לברך.
גלעד זילברברג: נכון שהיא מגמה קטנה, אבל עדיין הדג הגדול לא נהיה יותר גדול.
גלעד זילברברג: לכן אין פה ספק שאפשר לברך את הרשות.
גלעד זילברברג: לעניין של הנושא של קמעונאות בכלל, קודם כל אני מייצג פה גם את איגוד המזון וגם את התעשייה הקטנה והבינונית, ואנחנו לא אחידים בנושא הזה, יש בינינו מספיק קונפליקטים בין קטנים ובינוניים לבין גדולים, וזה לגיטימי, אבל עדיין אנחנו איגוד ויש לנו אינטרסים משותפים.
גלעד זילברברג: הנושא הזה של קמעונאות, צריך להבין אותו.
גלעד זילברברג: הוא נושא של כלכלה חופשית, הוא נושא של טרנדים, הוא נושא של מגמות, והדברים משתנים כל יום.
גלעד זילברברג: חנויות המכולת בכלל הן חנויות, שצריך להגיד את האמת, הן חנויות נוחות, הן החנויות שאנחנו קונים בהן למטה במכולת.
גלעד זילברברג: גם בתחום הזה יש שינויים.
גלעד זילברברג: אם תסתכלו בעבר הרחוק, היו לנו שווקים, מה שנקרא השווקים הגדולים, שכולנו היינו הולכים לקנות בהם, והיום הם כמעט לא מהווים פקטור, כי אנשים רוצים לקנות בסופר עם מזגן ועם חניה, כשהכל מסודר.
גלעד זילברברג: גם חנויות המכולת היום, אם מסתכלים על המגמות השונות, יש לנו היום חנויות נוחות yellow, so good, כל הדברים האלה.
גלעד זילברברג: הן ממלאות היום את המקום של חנויות המכולת, שאתה עובר לקנות בדרך הביתה את הגבינה, את הלחם ואת הדברים שאתה צריך.
עמיר פרץ: אבל למה אתה מוכר להם יותר יקר?
עמיר פרץ: זאת השאלה.
עמיר פרץ: אתה מתאר את הפסיכולוגיה של הקליינט.
אופיר אקוניס: למה אתה מוכר לסתוי יותר יקר מאשר אתה מוכר ל-yellow?
עמיר פרץ: נכון, תגיד לנו למה.
אלי סתוי: הוא בפירוש לא מייצג את הפריפריה, הוא מייצג את אנשי גוש דן העשירים.
עמיר פרץ: אם לא הוא, מישהו אחר.
אופיר אקוניס: גם אתה מגוש דן.
אלי סתוי: אני משתדל לייצג מערכתית את כולם.
אופיר אקוניס: מאה אחוז, כמייצג כן, אבל רחובות היא בגוש דן, רק למען הגיאוגרפיה של ארץ ישראל, השלמה אגב.
אורי אורבך: השפלה.
אופיר אקוניס: גוש דן מגדרה ועד חדרה, בכל בדיקה שאתה תעשה.
אופיר אקוניס: הוא היה בעבר יותר קטן והתרחב, ואלה גבולות הגזרה כרגע של גוש דן, ולא אני קבעתי אותם.
אופיר אקוניס: אני מסכים אתך, שבעבר זה היה רמת-גן, גבעתיים, פתח-תקווה, אבל מה לעשות?
אופיר אקוניס: המדינה התפתחה.
אופיר אקוניס: היום תסע לראשון לציון, תוך דקה תהיה ביבנה.
אופיר אקוניס: פעם היית צריך לעבור את כל החולות הענקיים האלה, עכשיו הכל ביחד מחובר.
כרמל שאמה-הכהן: גם לפי המחירים של הדירות.
אופיר אקוניס: אין על זה ויכוח, אבל במקרה הזה גם בפריפריה הכל הכל נפרץ.
אופיר אקוניס: רק תענה לנו, הנתונים שמר סתוי הציג הם מדהימים.
אופיר אקוניס: אנחנו רוצים שתענה לנו לעניין הזה.
אופיר אקוניס: אני חייב לאפשר גם לרונית לדבר, כי היא ביקשה לסכם ולתת תשובות לכולנו.
גלעד זילברברג: ראשית, אנחנו כמשווקים, אין לנו ספק שאנחנו מעודדים את התחרות ומעודדים יותר תחרות ככל שתהיה, כי זה האינטרס האישי שלנו, מאשר להיות עם שני לקוחות וחצי.
גלעד זילברברג: לכן הטענה, כביכול, שאנחנו מעודדים את זה, היא טענה לא נכונה.
גלעד זילברברג: שנית, לגבי פערי המחירים, יש פה בעיה מאוד גדולה, שגם העלינו אותה כנציגים של האיגוד מול הממונה הנוכחית ומול הממונה הקודם בדיונים שהתקיימו, וזה נושא של loss leader, וזאת בעיה מאוד מאוד גדולה, שכולם אחידים בנושא הזה שזאת בעיה.
גלעד זילברברג: Loss leader זה אומר מוצרים שנמכרים בהפסד מראש.
גלעד זילברברג: המוצרים, למשל, שמר סתוי הציג אלה מוצרים מושכי קהל, המוצרים העיקריים שנמצאים בין 100 המוצרים המובילים בשוק.
גלעד זילברברג: אני יכול להגיד לך, ואני אסיים פה בסיפור אפרופו, של חברת קוקה-קולה שהוא הציג פה.
עמיר פרץ: זאת לא הצגה נכונה, כי אם היצרן ימכור לרשת ב-10 שקלים והרשת תחליט להפוך את זה למוצר מושך קהל ותמכור בחמישה שקלים, זה בסדר, אבל אם היצרן מוכר לרשת ב-10 שקלים ולא ב-15 שקלים, זה לא בסדר.
עמיר פרץ: אלה שני דברים שונים, זה משהו אחר מה שאתה אומר.
עמיר פרץ: אנחנו לא מתערבים בהחלטות הרשת, שתמכור הכל בשקל, זה בסדר.
גלעד זילברברג: מהיכרותי את כל ענף המזון, כמעט את כל השחקנים, גדולים כקטנים, אני יכול לומר לך שמתנהלת פה תחרות מאוד מאוד חזקה מדי יום, ואין ספק בכלל שכל התעשייה ללא יוצא מן הכלל, רואה במכולות שוק מאוד מאוד חשוב כדי לעזור להן.
עמיר פרץ: למה אתה לא עונה לי על השאלה?
עמיר פרץ: למה אתה מסתובב מסביב?
עמיר פרץ: אתה מוכר להם ולהם באותו מחיר?
עמיר פרץ: עזוב אותי מכל הסיפורים האלה.
אופיר אקוניס: גלעד, אבל זאת שאלת הבסיס שהציג לך מר סתוי.
אופיר אקוניס: גם מר דניאל דורון דיבר עליה וגם הגברת, שאני לא יודע אם נספיק לשמוע אותה בגלל סד הזמנים.
אופיר אקוניס: אנחנו חייבים לסיים ב-11:00, כי מליאת הכנסת מתחילה.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרץ, אני מודה לך שעוררת את הדיון, אנחנו חייבים להמשיך בו עוד פעם.
אופיר אקוניס: לכל מי שנרשם, אני אומר שאנחנו נקיים עוד ישיבה בהקדם בעניין הזה.
אופיר אקוניס: אחרי שאתה תסיים, תדבר רונית.
דבורה ארנון: אני חייבת - - -
עמיר פרץ: אבל הפעם צריך לדאוג שהיצרנים והספקים הגדולים יגיעו.
אופיר אקוניס: בהחלט, אנחנו נסיק את כל המסקנות מהישיבה.
אופיר אקוניס: חשוב לעורר דעת קהל בעניין הזה, ואחר כך בהתאם לדבריו של דוקטור דניאל דורון, גם לעשות מעשים.
אופיר אקוניס: דבריך בהחלט נתקלו באוזניים פתוחות פה.
גלעד זילברברג: אין פערי מחירים, למיטב ידיעתי, כאלה גדולים.
גלעד זילברברג: אני יכול להעיד ולהגיד דבר אחד, חבר הכנסת פרץ ויושב ראש הוועדה, אין פערים כאלה גדולים בין המחירים, כפי שהוצגו על ידי מר סתוי.
עמיר פרץ: מה, הוא שיקר את הוועדה?
אלי סתוי: כבר מזמן הפכו אותי לגנב, עכשיו הופכים אותי גם שקרן?
גלעד זילברברג: לא שקרן ולא כלום, חלילה וחס.
אופיר אקוניס: אף אחד לא שקרן ולא גנב.
אופיר אקוניס: תאמין לי, המילים האלה לא בלקסיקון של השיח של הוועדה הזאת, אולי במקומות אחרים.
גלעד זילברברג: אני אומר לכם מניסיון רב בתחום הזה, פערי המחירים לא משקפים בכלל את מה שקורה בפועל.
גלעד זילברברג: הסיבות שהצרכן רואה את הפערים הללו נובעות משני אלמנטים: אחד – המרווח הבסיסי שחנות נוחות, so called חנות מכולת, צריכה לעבוד בה הוא יותר גבוה מהמרווח - -
דבורה ארנון: ממש לא, אתה יודע מה המרווחים בקיבוצים?
עמיר פרץ: מה אתה מוכר?
גלעד זילברברג: בייגלה.
עמיר פרץ: בכמה אתה מוכר בייגלה לשופרסל ובכמה אתה מוכר בייגלה לו?
עמיר פרץ: תגיד מספר.
גלעד זילברברג: פערי המחירים לא גדולים.
עמיר פרץ: לא, תגיד מספר.
גלעד זילברברג: עם כל הכבוד, זה הביזנס שלי.
עמיר פרץ: תגיד לנו מספר.
עמיר פרץ: אני לא מתערב לרשת מה היא עושה.
גלעד זילברברג: אני לא יכול להגיד מה אני מוכר בכל מקום על גבי הטלוויזיה.
עמיר פרץ: סליחה, למה לא?
גלעד זילברברג: כי זה העסק שלי.
עמיר פרץ: סליחה, אתה מבקש הגנה של הממונה על ההגבלים, אתה פונה לרגולטור איפה שאתה רוצה, וזכותנו המלאה לדרוש את זה, אם אתה עושה פערים ספקולטיביים מסוג זה או אחר.
אורי אורבך: כמה הנחה אתה נותן להם?
גלעד זילברברג: שאלתם את השאלה, זאת תשובתי.
אופיר אקוניס: אגב, לצורך העניין אנחנו היינו צריכים הרבה יותר נציגים, וזה לישיבה הבאה.
אופיר אקוניס: אנחנו נטפלנו לגלעד מייצר הבייגלה.
לאה ורון: אדוני היושב ראש, הם הוזמנו גם לישיבה הזאת ומצאו לנכון שלא להגיע.
אופיר אקוניס: הם יבוא לישיבה הבאה.
לאה ורון: אולי כן ואולי לא.
אופיר אקוניס: יבואו, יבואו.
גלעד זילברברג: אני יכול להגיד לך ש-loss leader זה נושא בעייתי מאוד, שמייצר פערים, כי אם מישהו קם בבוקר להפסיד כסף מראש, אנחנו מייצרים באמת את הפערים האלה, כי הצרכן לא זוכר 1,000 פריטים, הוא זוכר 50 או 100 פריטים.
גלעד זילברברג: זאת נקודה שאנחנו רואים אותה, ויש לנו קונסנסוס מלא בנושא הזה.
גלעד זילברברג: יש מדינות בעולם, שכן התייחסו לנושא הזה וכן עזרו בנושא הזה, כמו: צרפת וגרמניה.
גלעד זילברברג: הן התייחסו לזה, שלא ימכרו בהפסד מראש.
עמיר פרץ: שלא יתקבל רושם אחר, אין לי שום דבר חלילה נגד מה שהם עושים, אני רק אומר שאם אתה תגיד: תשמע, מסכום של 10,000 חטיפים, אני נותן הנחה כזאת וכזאת, זה בסדר גמור, אז אני אגיד להם: חבר'ה, תתארגנו בצורה שתקנו 10,000 חטיפים.
גלעד זילברברג: דרך אגב, אין לנו בעיה עם התארגנות כזאת.
עמיר פרץ: לא, אבל אתה צריך להתחייב.
עמיר פרץ: אין לי בעיה שאתה מחיל כללים של גודל ושל נפח, אבל שיהיו כללים שהם לכולם.
אופיר אקוניס: מר סתוי, התייחסו אליך, ולכן יש לך זכות להגיב במשפט.
אופיר אקוניס: אלה הכללים בכנסת, ואני מחיל אותם גם על האורחים.
אלי סתוי: לגבי המכירה בהפסד שהוא מציין ברשתות הגדולות, המאזנים – מאחר והן חברות ציבוריות – מדברים על רווח של כ-28% רווח גולמי, שהוא רווח ענק שקיים בענפי הצעצועים ובמכשירי הכתיבה.
אלי סתוי: רווח בענף המזון, שזה מוצרי יסוד, של 28% מוכיח על רווחיות גבוהה מאוד.
גלעד זילברברג: 28%?
גלעד זילברברג: סליחה, איפה יש כזה דבר?
אלי סתוי: אני לא יודע על מה הוא מדבר כשהוא מדבר על הפסדים, כאשר המאזנים מוכיחים רווח אסטרונומי, שלא מקובל בתחום.
אופיר אקוניס: כל מי שנרשם לדבר, ידבר בישיבה הבאה, בגלל קוצר הזמן של ימי רביעי.
אופיר אקוניס: אני שואל את הממונה על ההגבלים העסקיים, אם תונח בקשה - אני מבין שלא הונחה בקשה על ידכם או שכן הונחה - על ידי הפורום, להתארגנות כדי להקים מרכז לוגיסטי ארצי משותף, האם הדבר הזה יקבל את תמיכתך ואת אישורך?
אופיר אקוניס: ואני מאוד מקווה שאנחנו נגביר באחד האמצעים את התחרות, דוקטור דורון.
רונית קן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
רונית קן: אני אנסה בדבריי להתייחס למגוון דברים שעלו כאן, וגם אתחשב בזמן הקצר שעומד לרשותנו.
רונית קן: אני אתחיל ואומר, שמדינת ישראל היא כלכלת E, כלכלת E במובן זה שאנחנו בסך הכל כלכלה שמבודדת מבחינה גיאוכלכלית, אנחנו לא רואים את השווקים השכנים שלנו כהזדמנות תחרותית או איום תחרותי לחברות שפועלות בישראל.
רונית קן: אנחנו בסך הכל שוק שיש אליו חסמי כניסה שונים, בין אם בגלל הבידוד הגיאוגרפי שלנו, בגלל המיקום שלנו, בגלל העובדה שאנחנו אוכלוסיה קטנה עם ייחודיות שלה: שפה, כשרות ועוד כהנה וכהנה, שמשפיעים על מספר השחקנים שיכולים לפעול במשק.
רונית קן: כשאנחנו מדברים על אוכלוסיה של כשבעה מיליון תושבים, מספר של שחקנים שאנחנו רואים במגוון של שווקים בתחומים רבים הוא הרבה פעמים מצומצם.
רונית קן: כנראה שזה מה שהכלכלה שלנו יכולה להכיל.
רונית קן: זה לא דבר שמובן מאליו להסכים אתו, ולכן בשווקים מסוימים, שבהם אנחנו רואים מספר קטן של שחקנים ובעיות תחרותיות, צריך לפעול וצריך לעשות.
רונית קן: כך עושה הממשלה במקום שבו יש סמכות לרשות ההגבלים העסקיים, וחוק ההגבלים העסקיים נותן את הכלים.
רונית קן: אנחנו פועלים כמובן גם כן, וכמובן שגם משרדי הממשלה והרגולטורים הענפיים השונים פועלים בתחומם, על מנת לקדם ולהכניס תחרות בשווקים השונים שהם פועלים בהם.
רונית קן: אני אסכים עם מר דורון ועם דוברים נוספים שדיברו כאן, אנחנו מאמינים שהתחרות היא בעצם אג'נדה חברתית, מפני שתחרות היא זאת שמביאה לצרכן - -
אופיר אקוניס: זאת אג'נדה חברתית, תחרות זאת אג'נדה חברתית.
אופיר אקוניס: את יודעת כמה זמן צריך לשכנע אנשים להבין את הדבר הזה?
אופיר אקוניס: בוודאי, תחרות, בוודאי יותר מהמונופלים והכלכלה הסובייטית שהיתה פה עד תחילת שנות ה-90.
אופיר אקוניס: אנחנו ביום עיון, הבטחתי לך לקיים יום עיון.
עמיר פרץ: כלכלה סובייטית, בגללה אתה שותה מים.
אופיר אקוניס: אגב, השרידים שלה עדיין כמשקולת על הכלכלה הישראלית, מה אני יכול לעשות?
אופיר אקוניס: אני רק נודלתי ב-73', אבל אלה דברים שנטמעו פה מלפני כן.
עמיר פרץ: אופיר אקוניס, "הכלכלה הסובייטית" הקימה את האוניברסיטה שלמדת בה, "הכלכלה הסובייטית" הקימה את המוביל הארצי.
עמיר פרץ: פה בכלכלה החופשית בקושי מצליחים להקים איזו רכבת.
דניאל דורון: אתה שם לב, מר פרץ, שכל הדברים שמנית הם לא בדיוק סיפור הצלחה.
רוברט אילטוב: אופיר אקוניס, הכלכלה הסובייטית אצל הסובייטים חיסלה 50 מיליון תושבים וחיסלה את כל הכלכלה.
אופיר אקוניס: נכון מאוד, חיסלה את המדינה כמעט של עצמה, אבל אגב, לגבי רכבות, רק לסבר את אוזנו של חבר הכנסת פרץ שבוודאי יודע את הדברים, כאשר התחילו לפתוח את השוק הישראלי לתחרות ונשתנו התפיסות הכלכליות בישראל מ-1990, 1991 הרכבות והכל, בניגוד לתפיסות הסובייטיות שכבלו את הרכבת רק לקו תל-אביב-חיפה ולא פיתחו את המדינה, הדברים התפתחו בתחילת שנות ה-90.
רוברט אילטוב: התפיסה הסובייטית בנוגע לרכבות ברוסיה דווקא הצליחה.
אופיר אקוניס: נכון, זה דווקא הפוך.
עמיר פרץ: 30 שנה אתם כבר שולטים.
עמיר פרץ: 30 שנה אתם שולטים, אז מה שעשו לפני - - -
אופיר אקוניס: לא, זאת טעות.
אופיר אקוניס: אגב, אתה מצטרף לסיור ברכבת?
אופיר אקוניס: ביום ראשון כולם מוזמנים.
אופיר אקוניס: כדאי לך להצטרף, זה באזור הצפון, אפילו לשפרעם נגיע.
אופיר אקוניס: נוסעים מתל-אביב לחיפה ברכבת ומקיימים שם ישיבה.
אופיר אקוניס: אני אומר לך, אין חולק שתנופת הפיתוח של הרכבת החלה ב-90', 91'.
עמיר פרץ: לכל דבר יש יתרונות וחסרונות, בוא נשאיר את זה לדיון אחר.
דניאל דורון: יש חולק.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אני בעד שוק חופשי מאוזן.
אופיר אקוניס: נכון, לא פרוץ.
אופיר אקוניס: גם אני.
עמיר פרץ: יש מקומות שצריך להתערב, יש מקומות שלא.
אופיר אקוניס: שום דבר פרוץ לא טוב, שום דבר ללא גבולות הוא לא דבר חיובי.
רונית קן: אני רואה שהאמירה "תחרות היא אג'נדה חברתית" הציתה את המוחות ואת הדמיון.
אופיר אקוניס: אהבתי את המשפט הזה.
רונית קן: אני בהחלט עומדת מאחוריו.
רונית קן: אני חושבת שתחרות היא זאת שמביאה את התועלות הטובות ביותר לצרכן, את מגוון המוצרים במחירים נמוכים, תורמת ומזרזת חדשנות, מחקר ופיתוח, והיא בהחלט מהכלים הטובים ביותר שידועים לנו.
רונית קן: לא ידועה לנו שיטה טובה יותר להביא את מיטב התועלות לצרכן.
אופיר אקוניס: אז אם ניתן לקולות להתאגד, אנחנו נגביר את התחרות והאג'נדה החברתית שלנו תעלה ותפרח.
אופיר אקוניס: אני קוטע אותך, כי לא שמעתי ואני מנסה להבין אם ביקשתם התאגדות כזאת
רונית קן: לא.
אופיר אקוניס: לא היתה בקשה?
רונית קן: אין, לא מונחת בפנינו בקשה כזאת.
דניאל דורון: למה הם צריכים רשות?
אלי סתוי: מר אקוניס, אני בכלל לא דיברתי על התארגנות, אני דיברתי על יצירת מנגנון של שרשרת אספקה, שזה כלי טכני.
אלי סתוי: אין צורך בהתארגנות, יש כלים לתת לקמעונאים.
אופיר אקוניס: הרי זאת היתה ליבת הוויכוח, האם רק הגדולים מתארגנים.
אלי סתוי: אין צורך.
אופיר אקוניס: הוא צריך התארגנות.
עמיר פרץ: - - - שהם ימכרו - - -
אופיר אקוניס: רבותי, אבל הביטו, אם אתם כן תתארגנו וכוחכם יהיה גדול כמו של הרשתות – אתה התחלת בזה, חבר הכנסת פרץ, אתה הצגת את זה.
רוברט אילטוב: - - הם לא יהיו מונופול לעולם.
אופיר אקוניס: מי, הקטנים?
אופיר אקוניס: אבל יעצימו את כוחם, אם פורום המכולות מקים התאגדות דומה לשופרסל או לקואופ.
אלי סתוי: מר אקוניס, התארגנות היא לא חוקית מול חוקי ההגבלים העסקיים.
אלי סתוי: אנחנו אנשים שומרי חוק, אני לא מציע דבר שהוא לא חוקי.
אופיר אקוניס: בטוח, גם אם תציע, זה לא יהיה - - -
אלי סתוי: מר אקוניס, יש הרבה יזמים במדינת ישראל, שאם הספקים הגדולים רק יאותתו להם שהם מוכנים לשתף פעולה עם שרשרת אספקה יעילה גם למגזר הפרטי, כמו שיש לשופרסל ולריבוע הכחול, אני מבטיח לך מיליון יזמים, שיהיו מוכנים להקים מרכזי לוגיסטיקה לטובת העניין וייצרו את התחרות, בלי לערב את הממונה על ההגבלים העסקיים.
אלי סתוי: אנחנו לא ביקשנו - -
רונית קן: יש חוק במדינת ישראל.
אופיר אקוניס: לא בטוח ששאלו אותה, אפילו את הגברת קן, אם היא יכולה להיות מעורבת או לא, אלא החוק קובע לגביך את הדבר הזה, אם אינני טועה.
רונית קן: החוק קובע שאני צריכה להחליט בבקשה כזאת, וחובתם להגיש - -
אופיר אקוניס: אלא אם כן משנים אותם.
אופיר אקוניס: יש חוקים עד שמשנים אותם.
רונית קן: בתחום קמעונאות המזון, אני חושבת שבעולם כולו, לא רק במדינת ישראל, בעולם כולו, כמו גם בתחומי קמעונאות אחרים רבים, אנחנו רואים מגמות של שינוי.
רונית קן: מגמות של שינוי, שבהן אנחנו רואים רשתות גדולות שנכנסות, תופעה שלדוגמה במדינת ישראל היתה קיימת בצורה מאוד מאוד מצומצמת עד אמצע שנות ה-80, ולאחר מכן ראינו התפתחות של רשתות המזון.
רונית קן: זה נכון גם לתחומי קמעונאות אחרים, זה נכון לתחומי קמעונאות בגדים ורהיטים, כמו שאנחנו רואים בימים אלה, בתחומי הפארמים או בתחומים נוספים, מה שאומר שהסוגים השונים של פלטפורמות קמעונאיות, של סוגי קמעונאות שונים, הולכים ונעשים מגוונים, לטובת מי?
רונית קן: לטובתנו הצרכנים.
רונית קן: באיזה מובן?
רונית קן: אנחנו היום יכולים להחליט לגוון את הקנייה שלנו, לעשות קנייה חודשית אחת גדולה, או שבועית אחת, קנייה משלימה, ואז פורמט קמעונאי מסוים, מכולת לצורך העניין, חנות נוחות כמו שהגדיר אותה מר זילברברג, או רשת של סופר מזון גדול, כל אחד נותן את המענה שלו, ולצרכן יש ערך למענה הזה.
רונית קן: כשהצרכן רוצה לעשות קנייה משלימה, הוא רוצה לגשת לחנות המכולת, כי הוא מכיר את המוכר, כי הוא אולי ימליץ לו על מוצר, מפני שהוא במוצרים מסוימים יקבל הנחה כזאת ובמוצרים אחרים אחרת.
עמיר פרץ: או כי אין לו רכב.
רונית קן: אולי לפעמים הוא לא נגיש.
עמיר פרץ: או שהוא קשיש שמחכה ל-28 לחודש, ומשלם פי שניים על קולה.
רונית קן: נכון, הוא יקבל בה אולי אשראי חודשי, כמו שהוא לא יקבל ברשת גדולה, עולם שלם של שירותים וערכים נוספים, שחנות המכולת תוכל לתת לו והרשת הגדולה לא תיתן לו.
רונית קן: יש גם ערכים נוספים שהרשת תיתן וחנות המכולת לא תיתן.