GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בועז רדי: התוצאה של זה, כפי שאמרתי לפני שנתיים ולפני שנה והחוק הזה יגיע בוודאי גם לכאן בזמן כלשהו – עמדת בנק ישראל למיטב ידיעתי, לפחות של הנגיד היתה זהה לעמדתנו בעבר – הריביות שגובות חברות האשראי שאינן חברות בנקאיות גבוהות הרבה יותר, כי הם צריכים לפצות את עצמם על תוספת הסיכון ועל דברים אחרים.
בועז רדי: כאשר נגיע לחוק, נדון בו.
בועז רדי: מי שסבור שזה הפתרון, טועה.
בועז רדי: אפשר לראות מה קורה בעולם.
בועז רדי: דבר נוסף, כמה נתונים לגבי מסגרות האשראי.
בועז רדי: אני לא יכול להתייחס לכתבה בעיתון כתורה למשה מסיני.
בועז רדי: אציג לכם את הנתונים שלנו, ודרך אגב גם למועצה לצרכנות.
בועז רדי: הנתונים האלה גלויים.
בועז רדי: כל שצריך הוא לפתוח את אתרי האינטרנט של הבנקים ולראות.
בועז רדי: אף אחד לא חורג מזה.
בועז רדי: בנק הפועלים, שהוא בכל זאת בנק לא קטן במערכת, גובה – וחשוב להדגיש את זה: אם אדם נורמטיבי נמצא במסגרת, נתתי לו מסגרת של 20,000 שקל ומאיזו סיבה הגיע שיק והחלטתי, תוך כדי כללי התיאום כפי שהוגדרו בנוהל 325, לתת לו עוד 1,000 שקל כדי שהשיק שלו לא יחזור, אסור לי לגבות ממנו ריבית גבוהה יותר מאשר הריבית שגביתי ממנו במסגרת.
בועז רדי: אסור לי.
בועז רדי: כלומר כל האמירות על ריבית גבוהה יותר לא נכונות.
בועז רדי: זה פשוט אסור.
בועז רדי: מתי מותר לגבות יותר?
בועז רדי: רק מלקוחות בעייתיים, לקוח שיש לו הלוואה שלא משולמת כבר 90 ימים, כלומר הוא לקוח בסיכון גבוה מאוד, שהגיע כבר לקצה מסגרת האשראי וגם לא פרע את הלוואותיו.
בועז רדי: אז אני מגדיר אותו כלקוח בסיכון.
בועז רדי: כל הדברים הללו מפוקחים כמובן.
בועז רדי: כאשר הוא הוגדר כלקוח בסיכון בנק הפועלים גובה ממנו תוספת של 2% ריבית, זה הכול.
בועז רדי: כלומר, הריבית המקסימלית שאני גובה מלקוח בסיכון – ותבינו, הסיכון כאן מהותי ואמיתי כי עם הלקוחות האלה יש כשל בשיעורים גבוהים הרבה יותר מאשר במקרים רגילים – אז הריבית המקסימלית שבנק הפועלים גובה היא כ-14%, אולי קצת יותר.
בועז רדי: זאת כל הריבית.
בועז רדי: היא בוודאי נמוכה מן הריבית בפועל של כל שוק אפור.
בועז רדי: אני שמח שבכל דיון כאן עולה נושא העמלות.
בועז רדי: אפשר לדבר, והתנהלו כאן דיונים על העמלות, ויתנהלו גם דיונים אחרים.
בועז רדי: אני סבור שזה לא ממין העניין.
בועז רדי: לסיכום, קשה לי קצת להתייחס לאשראי בחברות האשראי כי לא ראיתי את הדוח, לא באתי מוכן לעניין הזה למרות שאני מייצג גם את "ישראכרט" כאן, אבל צריך לזכור, חברות האשראי נותנות שני סוגי אשראי, בגדול.
בועז רדי: יש אשראי שחברת האשראי נותנת תחת האיצטלה של בנק הפועלים במקרה של "ישראכרט", אבל יש גם אשראי חוץ-בנקאי.
בועז רדי: יש כרטיסים כמו More או Direct, לכל חברה יש את הכרטיסים שלה, שם הסיכון, כפי שאמרה גברת עודדה פרץ, גבוה יותר.
בועז רדי: ככל שהסיכון גבוה יותר לוקחים ריבית גבוהה יותר, זה כלל שכולם מכירים.
בועז רדי: וגם שם אני מציע לא להתייחס לנתונים שמופיעים בעיתונים.
בועז רדי: אולי צריך להתייחס לחוק האשראי החוץ-בנקאי ואל הריביות שאמורות להיגבות שם, אבל בדרך של אכיפה.
בועז רדי: כאשר יאכפו את זה או יהפכו אותן לריביות האמיתיות אז אפשר יהיה לעשות השוואה אמיתית.
דני דנון: אני מסכים לדבריך לגבי ההפרדה.
דני דנון: אנחנו רואים בארצות-הברית את רמת הריביות של כרטיסי האשראי הפרטיים, שאנשים פושטים רגל בגלל זה.
דני דנון: יש לי אליך שאלה.
דני דנון: כאשר לקוח שיכול לקחת ריבית במסגרת אשראי מוסדר מעדיף לקחת אשראי בכרטיסי האשראי, יש לכם בבנק הפועלים איזה מנגנון לומר ללקוח: "ידידי היקר, אתה מנהל חשבון, אנחנו מסייעים לך, אכפת לנו ממך, אנחנו למען הלקוח, לא כדאי לך באמצעות כרטיסי האשראי להגדיל את האשראי שלך או לקחת עוד.
דני דנון: יש לנו בבנק ריבית זולה בהרבה"?
דני דנון: השאלה אם יש לכם מנגנון כזה.
דני דנון: מבחינה עסקית לא כדאי לכם היום להגיד לו, כי תרוויחו יותר כסף אם הוא ישתמש בכרטיס האשראי.
בועז רדי: אני לא אדע על כך.
בועז רדי: נבחין בין שני מקרים.
בועז רדי: במקרה אחד הלקוח הלך לסופרמרקט ואמר: אני רוצה לשלם לא בתשלום אחד אלא ב-18 תשלומים.
בועז רדי: הרי אפשר לעשות את זה.
בועז רדי: בוודאי שלא אדע על כך וגם אין לי אפשרות להיות אתו בקשר.
בועז רדי: במקרה אחר, הלקוח הולך לחברת האשראי שלי – דרך אגב הוא יכול ללכת גם ל"ויזה כ.א.ל", בכלל לא בהכרח יבוא ל"ישראכרט", במקרים רבים הוא יילך לחברה אחרת, ולהגיד: "שמעתי שיש לכם כרטיס חוץ-בנקאי".
בועז רדי: בדרך כלל אלה אנשים שמתקרבים לקצה ה-limit שלהם בבנק.
בועז רדי: "יש לכם כרטיס חוץ-בנקאי, שמעתי שהוא נותן הטבות מצוינות, נקודות, כוכבים, ריביות".
בועז רדי: גם בנק ישראל יכול לראות שיש שם תחרות לא קטנה, אפשר לראות את זה גם בפרסומות.
בועז רדי: אין לי יכולת לדעת על כך.
בועז רדי: כאשר לקוח הולך לחברה ואומר: "אני רוצה ממך כרטיס More" או "אני רוצה ממך כרטיס Direct" - - -
דני דנון: אני מדבר על הכרטיס שלכם.
בועז רדי: זה לא אצלי.
בועז רדי: זה ב"ישראכרט".
בועז רדי: אתם חייבים להבין, אין קשר כזה שכאשר לקוח הולך ל"ישראכרט" ומבקש כרטיס More מייד הפקיד בבנק יידע.
בועז רדי: אילו היה יודע, קודם כול אני לא בטוח שהיו מרשים לי להתחרות ב"ישראכרט", אבל גם אם היו מרשים לי הרי לפקיד בסניף בוודאי יהיה עדיף לשכנע אותו לקחת אשראי, כי הפקיד נמדד קודם כול על מה שהוא עושה בתוך הסניף.
בועז רדי: עניינית מה שאתה אומר נכון, אבל טכנית זה בלתי אפשרי.
בועז רדי: אני לא אדע שהוא הולך לחברה ומבקש כרטיס חוץ-בנקאי.
בועז רדי: זאת בדיוק ההגדרה: כרטיס חוץ-בנקאי הוא חוץ-בנקאי.
בועז רדי: הוא לא כרטיס שלי.
בועז רדי: אם הוא ירצה עוד "ישראכרט", יש לו "ישראכרט גולד" והוא רוצה עכשיו "אמריקן אקספרס", שאת זה אני מנפיק, אדע על כך וגם אתן לו.
דני דנון: אני לא שואל אותך על הכרטיס החוץ-בנקאי.
דני דנון: אני שואל אותך על כרטיסי הבית.
בועז רדי: אבל בכרטיסי הבית זה לא משנה כי יש מסגרת אחת.
בועז רדי: אם לאדם יש "מאסטרכרט גולד" ו"ישראכרט כחול" ועכשיו הוא רוצה גם "אמריקן אקספרס", הכול נמצא באותה מסגרת.
דני דנון: אבל הריבית היתה שונה אילו לקח הלוואה בסניף.
בועז רדי: אם הוא לוקח כרטיס אשראי ולא משלם בקרדיט, הוא לא משלם ריבית.
בועז רדי: אם היום אתה משלם 500 שקל בכרטיס האשראי שלך בסופרמרקט ב-3 בחודש, בלי תשלומים, זה ייפרע ב-2 בחודש שאחריו, או ב-10 בחודש, על-פי ההסדר שלך עם חברת האשראי.
דני דנון: אבל מבחינה צרכנית עדיף לו לא לקחת את הקרדיט.
דני דנון: עדיף לו ללכת לבנק ולהגדיל את המסגרת שלו.
בועז רדי: בקרדיט יש שלוש אופציות: 1) תשלום במזומן; 2) תשלומים שבית העסק סופג – לפעמים בית העסק אומר:
בועז רדי: שלושה תשלומים על חשבוני; כל אלה הם נטולי ריבית.
בועז רדי: 3) פריסה על פני 18-24 תשלומים עם ריבית.
בועז רדי: במקרה הזה ברגע שהלקוח מעביר את הכרטיס הוא מקבל החלטה לבד.
בועז רדי: הבנק לא יכול לשלוט על זה.
בועז רדי: אדם מקבל את ההחלטה כי הוא רוצה לפרוס את התשלומים, וכאן אכן הריבית גבוהה יותר, אבל לבנק אין על כך שום שליטה.
בועז רדי: זה החלטה של האדם ברגע שהוא מעביר את הכרטיס בסופרמרקט או באינטרנט או בכל מקום אחר ולי אין יכולת לשלוט על כך.
בועז רדי: אם הוא מחליט להוציא עוד כרטיס אשראי בבנק הפועלים – אני מניח שבעקבות הוראות בזל זה יהיה גם בשאר הבנקים למרות שאני לא יודע, לא ניכנס כאן להוראות בזל, אבל כדאי לי מאוד לאחד מסגרות אשראי.
בועז רדי: אם לאדם יש מסגרת אשראי אחידה אז לא משנה אם יש לו 3 כרטיסים או 10 כרטיסים, זה אותו דבר.
בועז רדי: הוא ייכנס למסגרת, ואם חרג זאת חריגה.
בועז רדי: כאשר מכרטיס ה"מאסטרכרט" שלו יורדים 3,000 שקלים ב-2 בחודש, אם זה בתוך מסגרת האשראי אז זה בתוך המסגרת, ואם אדם לא נמצא במינוס הוא לא משלם ריבית בכלל.
טל נד"ב: אין לי הרבה להוסיף מן הבחינה המערכתית על מה שאמר מר בועז רדי, אבל חשוב להבין עוד נקודה אחת.
טל נד"ב: אין לבנקים שום עניין להפוך לקוח ללקוח בעייתי או חריג.
טל נד"ב: בסך הכול ההתעסקות עם לקוח שנכנס לחריגות בעייתיות עולה לבנק בכסף, בעורכי-דין, בהרבה הליכים משפטיים, במכתבי התרעה וכן הלאה כך שהבנק באופן עקרוני עושה כל שביכולתו כדי שלקוח יישאר בתוך המסגרת שנקבעה לו.
טל נד"ב: כפי שהזכירו כאן, נוהל 325 מאפשר להעמיד מסגרת חד-צדדית על-פי בקשת הלקוח.
טל נד"ב: רק במקרים קיצוניים מאוד מגיעים לחריגה שמעבר למסגרות.
טל נד"ב: כך שהבנק בעיקרון משתדל לשמור על הלקוח תמיד בתוך המסגרות שנקבעו לו או בתוך מסגרות שהוא מבקש להגדיל.
טל נד"ב: אין לבנקים שום כדאיות להכניס לקוח למצב שהוא צריך לשלם ריביות חריגות מעבר למסגרות שאושרו לו.
טל נד"ב: לכן רוב הלקוחות אכן בתוך המסגרות.
טל נד"ב: לבנק ישראל יש בוודאי את הנתונים המערכתיים על המקרים החריגים, כמה לקוחות מתוך משקי הבית נכנסו לתוך ריביות חריגות שבחריגות שמעבר לכל המסגרות שאושרו להם.
טל נד"ב: המספרים שצוינו כאן מתייחסים לכלל המשק, אבל בוודאי אפשר לפלח מתוך זה את משקי הבית ולראות שברמה מערכתית מדובר בסכומים זניחים מכיוון שהבנקים עושים כל מאמץ שאנשים לא יגיעו לזה, כי אין להם עניין שאנשים יגיעו לשם.
אהוד פלג: לא ברור לי מדוע אתה אומר שלגבי חלק מסוים מן הלקוחות אין לבנק אינטרס שיהיו באותו מתחם שבו יצטרכו לשלם ריבית חריגה מעבר לריבית שנקבעה במסגרת האשראי הרגילה.
אהוד פלג: הרי הבנק מרוויח מן הדברים הללו.
אהוד פלג: אתה צודק שכאשר הולכים לקיצוניות והלקוח מתחיל להוות סיכון לבנק, אז אולי זה לא משתלם לבנק, אבל כל עוד אין סיכון אמיתי ולעומת זה יש אפשרות לחלוב ממנו ריבית גבוהה יותר מהריבית של מסגרת האשראי, לבנק יש אינטרס שיתאפשר לו לעשות את זה.
טל נד"ב: זה בפירוש לא נכון.
טל נד"ב: אני שמח שאתה חוזר לפועל "לחלוב".
טל נד"ב: זה כנראה פועל פופולרי מאוד במועצה לצרכנות.
אהוד פלג: הוא פופולרי בבנקים.
טל נד"ב: הוא פופולרי רק במועצה לצרכנות ולא בשום מקום אחר.
טל נד"ב: ללקוח יש מסגרת שנקבעה בהתאמה אתו, ובדרך כלל הוא עומד בה ומקבל את הריבית לפי סוג הלקוח ופלח הסיכון שבו הוא נמצא.
טל נד"ב: לכל לקוח יש את המסגרת שלו.
טל נד"ב: אם הוא חורג מעבר למסגרת הזאת, עליו לפנות לבנק ולבקש שיגדילו לו מסגרת נוספת באופן חד-פעמי, ולבנק יש אינטרס לעשות את זה, ואז הריבית מתואמת אתו.
טל נד"ב: אם הבנק מעמיד לו באופן חד-צדדי אז הוא חייב לקחת ריבית לא גבוהה יותר מאשר הריבית שנגבתה ממנו קודם.
טל נד"ב: רק במקרים החריגים שהלקוח מוגדר כלקוח בעייתי, או לקוח בסיכון, ואחרי שמודיעים לו ועוברים 90 ימים, יש פרוצדורות שלמות, רק אז הלקוח מחויב בעוד תוספת ריבית, שגם היא לא עוברת את ה-14% או 15% או 16%, ובאותם מקרים חריגים לבנק יש התעסקות עם עורכי-דין ועם מכתבי התרעה ועם בתי-משפט ועם הוצאה לפועל.
טל נד"ב: לבנק אין שום אינטרס להגיע לשם.
טל נד"ב: בניגוד למה שאתם מנסים להציג, הבנק רוצה את טובת הלקוחות.
טל נד"ב: אין לו עניין לסבך אותם, אין לו עניין להרוויח מהם כדי שהם יסבלו.
טל נד"ב: הבנק רוצה לקוחות מרוצים שיקבלו תנאים הוגנים וסבירים.
טל נד"ב: אני יודע שאתם מחייכים, אבל מה לעשות, זה המצב.
טל נד"ב: יתכן שאילו המועצה לצרכנות היתה משקיעה חלק גדול ממה שהיא משקיעה במסע החליבה, בהסבר לציבור איך לוקחים אשראי ומאין לוקחים אשראי אז מצבו היה טוב בהרבה מאשר כאשר הוא רואה פרות מסתובבות על גבי מכוניות, שאולי זה תורם לענף החלב אבל לא מעבר לכך.
עודדה פרץ: אני רוצה לחדד את מה שנאמר כאן.
עודדה פרץ: כאשר מדברים על לקוח בעייתי, זה לא סתם.
עודדה פרץ: בהוראה הזאת נקבעו מנגנונים שמטרתם לגרום לכך שלבנק לא יהיה עניין שהלקוחות יהיו בחריגה.
עודדה פרץ: כן חשבנו על זה.
עודדה פרץ: יש שני מנגנונים.
עודדה פרץ: קודם כול, אפשר להיות בחריגה רק במקרים שהלקוח כפה על הבנק את החריגה הזאת.
עודדה פרץ: כלומר בעיקרון אין יותר דבר כזה כמו חריגות.
עמי צדיק: כמו מה לדוגמה?
עמי צדיק: חיוב של כרטיס אשראי?
עודדה פרץ: זה הדוגמה הקלאסית.
עודדה פרץ: אם אני עושה עסקאות בכרטיס אשראי בנקאי מעבר למסגרת שלי, מגיע חיוב ב-2 בחודש והבנק חייב לכבד אותו.
עודדה פרץ: לא משנה מה המסגרת שלי ולא משנה בכמה חרגתי הוא חייב לכבד את זה, ואז כפיתי על הבנק חריגה, אני נמצאת במינוס גבוה מאשר סיכמתי עם הבנק.
עודדה פרץ: במקרה כזה אסור לבנק לגבות ריבית חריגה, אלא אם כן הוא מחליט לסווג אותי כלקוח בעייתי.
עודדה פרץ: כלומר הוא חייב לעשות את הסיווג הזה כדי לגבות ממני ריבית חריגה, ולבנקים אין עניין להציג בדוחות הכספיים שלהם מספר גדול של לקוחות בעייתיים.
עודדה פרץ: יש להם בהחלט עניין שמספרם יהיה קטן.
עודדה פרץ: זה הדבר הראשון שגורם לכך שהבנק יחשוב פעמיים כאשר מגיע חיוב מהסוג הזה שהלקוח כופה על הבנק.
עודדה פרץ: הוא ינסה לחשוב אם הוא יכול להגדיל לו את המסגרת או לא.
עודדה פרץ: כלומר, קודם כול הנטייה שלו שהלקוח לא יהיה בחריגה.
עודדה פרץ: הדבר השני זה דוח רווח והפסד.
עודדה פרץ: בהוראה כתוב: "שלא תיזקפנה לדוח רווח והפסד הכנסות ריבית כלשהן בגין חריגות שתיווצרנה בחשבונות שסווגו כבעייתיים", כלומר אותן חריגות אסור לזקוף אותן לרווח והפסד, "עד לגבייתן בפועל.
עודדה פרץ: ראיה לגביית ההכנסה תהיה אך ורק בחזרת היתרה לגבולות מסגרת האשראי הכוללת".
עודדה פרץ: זאת אומרת, הבנק גם לא יכול לזקוף כהכנסה את הריביות החריגות האלה.
עודדה פרץ: כלומר, מענישים אותו כאן פעמיים ובאמת אין לו עניין.
עודדה פרץ: אנחנו רואים שזה עבד יפה מאוד, כלומר היתרות החריגות הללו ממש זניחות.
עודדה פרץ: באשר לשאלה אם זה משקי בית או עסקים, אין את הנתון הזה באופן ישיר, אבל ניסינו להוציא אותו בכל מיני דרכים.
עודדה פרץ: משקי הבית הם להערכתנו סדר גודל של 1% מתוך ה-4 מיליארד.
עודדה פרץ: אני לא יכולה להתחייב על הנתון הזה.
עמי צדיק: בעבר זה היה שונה לגמרי.
עודדה פרץ: נכון, בהחלט.
עודדה פרץ: כאשר התחילו לדבר על ההוראה הזאת היו 40% חריגות.
עודדה פרץ: הבעיה עם החריגות, מעבר לריבית הגבוהה שלקוחות שילמו היו בעיות נוספות שההוראה הזאת באה לפתור.
עודדה פרץ: למשל יש בעיה עם שיקים.
עודדה פרץ: אנשים משכו שיקים והיו רגילים להיות בחריגה.
עודדה פרץ: בלי בעיה היו מושכים שיק בחריגה בלי לדעת אם הבנק יכבד את השיק או לא, כי אי אפשר היה לדעת.
עודדה פרץ: היה מצב של אי-ודאות.
עודדה פרץ: ההוראה הזאת יצרה ודאות ומאפשרת גם לאכוף את חוק שיקים ללא כיסוי באופן טוב בהרבה.
עודדה פרץ: בתלונות נתקלנו בזה המון, שלמעשה לקוח היה מושך שיק ואז היה אומר:
עודדה פרץ: אבל ציפיתי שהבנק יכבד אותו כי בדרך כלל אני בסדר גודל כזה של חריגה וכיבדו לי בעבר שיקים.
עודדה פרץ: מה הבעיה?
עודדה פרץ: מכיוון שהבנק רוצה יחסים טובים עם הלקוח כן היה מכבד את השיק, ואז היו נפגעים האוחזים בשיקים, שקיבלו שיקים והבנקים לא היו מחזירים אותם בשל חוסר כיסוי.
עודדה פרץ: הבנק היה אומר: לולא הלקוח היה נותן הוראת ביטול לא הייתי מחזיר את השיק הזה, הייתי מכבד אותו.
עודדה פרץ: כך אי אפשר היה לאכוף את חוק שיקים ללא כיסוי, כי הבנקים לפעמים היו מחזירים מהוראת ביטול ולא היו מחזירים מחוסר כיסוי והשיקים הללו לא היו נספרים לצורך הגבלת החשבונות ואז האכיפה של החוק הזה נפגעה מאוד.
עודדה פרץ: כתוצאה מן ההוראה הזאת היום הבנק לא יכול להגיד את זה.
עודדה פרץ: אם השיק חורג מן המסגרת, הבנק חייב להחזיר אותו והבעיה הזאת נפתרה.
עודדה פרץ: וגם לקוח כאשר מושך שיק יודע אם השיק יכובד או יוחזר, שזה דבר חשוב מאוד.
עודדה פרץ: אפשר בהחלט בהסברה לציבור להציג מה הריבית במסגרות אשראי ומה הריבית בכרטיסי אשראי, להציג לאנשים את האלטרנטיבות כדי שיהיו מודעים יותר.
עמי צדיק: אתם עושים את זה?
עודדה פרץ: התחלנו עם כרטיסי אשראי מתגלגל, פרסום מלפני שבועיים-שלושה, השוואה של הריביות בכרטיסי אשראי מתגלגל.
עודדה פרץ: אפשר לעשות פרסום בכיוון הזה.
דני דנון: בתקציב 2010 יש התייחסות לנושא?
עודדה פרץ: יש לנו תקציב של מיליון שקל לפרסומים מן הסוג הזה.
עודדה פרץ: פרט לכך יש אינטרנט.
דני דנון: אני לא חסיד של פרסום באינטרנט.
דני דנון: הוא מגיע לקהל ספציפי מאוד, קהל שבדרך כלל יש לו מודעות גבוהה.
דני דנון: צריך לחשוב על כלים נגישים יותר.
עודדה פרץ: בדרך כלל כאשר אנחנו יוצאים בפרסום כזה, הוא יוצא בהודעה לעיתונות ואז מגיע לכל הציבור, ואחר-כך מופיע גם באינטרנט.
עודדה פרץ: אני מנסה להגיד שלא חייב להיות תקציב לדבר הזה, אבל יש לנו גם תקציב לפרסומים מן הסוג הזה.
אהוד פלג: מהניסיון שלנו, הפרסומים הללו במוספים הכלכליים של אמצעי התקשורת השונים לא מגיעים לציבור הרחב.
אהוד פלג: הציבור הרחב ברובו לא קורא את המוספים הכלכליים.
אהוד פלג: לכן אם רוצים להגיע אליו צריך לעשות את זה בצינורות שכן נחשפים בפניו, וזה לא המוספים הכלכליים בהכרח.
אתי לוי: מה אתה מציע?
אהוד פלג: נשמח לדבר אתכם.
דני דנון: הכוונה לקמפיינים שיראו לאנשים את השוואת הנתונים ויוכיחו להם שהם יכולים לקבל אשראי זול יותר בבנקים.
עודדה פרץ: קמפיין צריך להיות על נושא מסוים.
עודדה פרץ: צריך לחשוב על זה, מה הנושא שמתאים לקמפיין.
עודדה פרץ: יש לנו גם תקציב לקמפיין.
דני דנון: אני מבקש לסכם.
דני דנון: קודם כול, אני מציע לאנשים לקרוא בעיון את הדוח של מרכז המידע והמחקר של הכנסת כי הוא מעניין מאוד.
דני דנון: לא השתכנעתי שהפער הזה מוצדק.
דני דנון: היום עדיין יש אי-אלו מיליארדי שקלים שהלקוחות יכולים לקחת בבנק ולא בכרטיסי אשראי ולחסוך כסף.
עודדה פרץ: ייתכן שזה עניין של מודעות.
דני דנון: התפקיד כאן הוא בעיקר של בנק ישראל וגם של המועצה לצרכנות ושל הבנקים – למרות שבבנקים זה בניגוד מובנה לאינטרס הכלכלי שלהם, אבל הם טוענים, ואני מאמין להם, שהם רוצים שהלקוחות שלהם יהיו באפיק מוסדר – להפנות את הלקוחות לא לקחת את הכסף בכרטיסי האשראי אלא מתוך הבנקים.
דני דנון: הוועדה קוראת לבנק ישראל להביא באמצעות פרסום לידיעת הציבור כי לקוח יכול לקבל מן הבנק אשראי נוסף בהסכמה בריבית שלא תעלה על זאת הניתנת במסגרת האשראי.
דני דנון: אנחנו מבקשים להעביר לוועדה נתונים על מספר הלקוחות שנמצאים באשראי חריג.
דני דנון: שמחתי לשמוע שמדובר במספרים נמוכים, אבל נבקש לקבל נתונים מדויקים.
עודדה פרץ: אני לא בטוחה שיש לנו.
עודדה פרץ: נבדוק.
דני דנון: גם תשובה שאין לכם נתונים ארצה לקבל.
עמי צדיק: איך היו לכם נתונים בעבר?
עודדה פרץ: אלה היו דיווחים ספציפיים שנתקבלו בפקס באותה תקופה.
עמי צדיק: אי אפשר מידי כמה שנים לערוך בדיקה ולראות מה קורה?
עודדה פרץ: הכול אפשר, אבל אני אומרת לך למה אין.
עודדה פרץ: זה היה דבר נקודתי כדי לעקוב.
עודדה פרץ: הרי אפשר לתת לפי ההוראה מסגרת אשראי חד-צדדית רק למי שהסדיר מסגרת אשראי, ואז היה חשש גדול שלקוחות, מכיוון שלא באו לחתום על מסגרת, ייפגעו, ימשכו שיק והוא יחזור פשוט כי לא באו לחתום והבנק לא יכול להעמיד אשראי חד-צדדית לפי ההוראה.
עודדה פרץ: לכן היה מעקב משמעותי מאוד לקראת הכניסה של ההוראה לתוקף וזה פורסם גם בכמה הודעות לעיתונות, אבל המעקבים האלה הפסיקו.
שמואל מנצור: אני נציג בנק דיסקונט.
שמואל מנצור: הציבור חי, רואה אינטרנט, רואה את כל המערכת הבנקאית ויודע את שיעורי הריבית של מסגרת בהסכמה.
שמואל מנצור: הם כל היום יושבים בבנקים וחושבים רק איך להוזיל את העלויות.
שמואל מנצור: הציבור שלנו חכם ומבין איך להתמודד.
שמואל מנצור: אני לא מבין מאין מגיעים המספרים של 25%.
שמואל מנצור: מאז נכנס החוק לתוקפו, שהוא חוק מבורך, הוראה 325, כל דבר נעשה בהסכמה, בתיאום עם הלקוח.
שמואל מנצור: כפי שאמר חברי, אנחנו רוצים למזער את כמות החובות בפיגור.
שמואל מנצור: אנחנו לא רוצים להגיע לשם.
שמואל מנצור: אילו רצינו להגיע לזה היינו נראים לא טוב, כפי שאמרה הגברת כאן.
שמואל מנצור: אנחנו לא נראים טוב כאשר האשראי שלנו מוצג כחוב בעייתי.
שמואל מנצור: לכן שיעורי הריבית הם בתוך המסגרת, ואם נתתי ללקוח מסגרת עליו לעמוד בה.
שמואל מנצור: זה רק עניין של חינוך הציבור הישראלי.
שמואל מנצור: לקוח שחורג, יש אתו בעיה.
שמואל מנצור: כל מסגרת שהוא רצה הוא קיבל, הגדלנו והגדלנו והגדלנו.
שמואל מנצור: הוא פשוט צריך לכלכל את צעדיו באחריות רבה יותר.
שמואל מנצור: אולי שיראו את התוכנית של אלון גל בטלוויזיה.
דני דנון: אני לא פותח שוב את הדיון.
דני דנון: אני קורא את הצעת ההחלטה.
דני דנון: הוועדה קוראת לבנק ישראל להמשיך ולאכוף את הוראה 325 בעניין מסגרות האשראי, להמשיך את הפיקוח על האשראי שמעמידות חברות כרטיסי האשראי ולבחון דרכים להפחתת הריבית על האשראי שמעמידות חברות האשראי למשקי הבית.
דני דנון: מר עמי צדיק, אני דווקא כן אעמיק בסוגייה.
דני דנון: אני מבקש לקבל נתונים על הפער, כמה מן הכסף שנלקח על-ידי משקי הבית בחברות האשראי היה יכול להילקח באשראי מוסדר.
דני דנון: אני מבקש ממרכז המידע והמחקר של הכנסת לבדוק ולראות את הנתונים.
דני דנון: ייתכן שאנו טועים, אבל יש לי תחושה שיש כאן כסף רב מאוד כשציבור משקי הבית הולך לחברות האשראי ויכול לקבל אותו במחירים טובים הרבה יותר.
דני דנון: אבקש לקבל את הנתון הזה ממך לקראת הישיבות הבאות.
אהוד פלג: מה לגבי יכולת ההשוואה על פערי הריבית בין הבנקים?
אהוד פלג: בהמשך לדברים של חברי מבנק דיסקונט, הציבור אולי חכם אבל בשביל זה צריך לאפשר לו לראות.
אהוד פלג: כששמים בפניו מסך הוא לא יכול להשוות ואז גם לא יכול להפעיל את תבונתו כדי לקבל החלטות צרכניות מושכלות.
אהוד פלג: לכן צריך לפשט את האפשרות להשוות בין פערי ריבית.
אהוד פלג: הייתי מבקש מאוד שהוועדה תתייחס גם לכך.
עודדה פרץ: אתם מכיר את כללי גילוי נאות?
שלמה בן שוע: מפורסמים לוחות.
עודדה פרץ: יש שם לוחות אחידים וכל הבנקים צריכים לפרסם באותו אופן.
עודדה פרץ: כל אימת שמשתנה הריבית, כל הבנקים מפרסמים בעיתון הודעות על הריביות שלהם, על כל סוגי הריבית.
אהוד פלג: לציבור אין שום מוטיבציה לעשות את זה כאשר הוא יודע שהחישוב הזה לוקה בשל העובדה שמה שמפריע לו צריך להיכנס לחישוב הכולל.
אהוד פלג: עד שהציבור לא יוכל להשוות בין בנק א' לבנק ב' כל המספרים הללו לא יעזרו לו.
אהוד פלג: הוא לא יכול להשוות מכיוון שבאמצע תקועות עמלות העו"ש.
דני דנון: אני מבטיח שנמשיך לדון כאן בעניין עמלות העו"ש.
דני דנון: לגבי אתרי האינטרנט, אני אומר את זה גם לבנקים וגם לבנק ישראל, אינני יודע אם ערכתם מחקר אי פעם על מידת החשיפה של הציבור לאתרי האינטרנט ולכל הטבלאות.
דני דנון: לפי דעתי אם תהיה בדיקה אמפירית תראו שרק שיעור מזערי מן הציבור הישראלי נכנס באמת ובודק ורואה את ההשוואות הללו.
דני דנון: גם באתר שלכם שהוא אתר טוב, אבל אינני יודע מה מספר הכניסות לאתר.
לאה ורון: מספר הכניסות לאתר של לקוחות שונים.
לאה ורון: לא כמו הטיסות, שקבוצה מסוימת באוכלוסייה היא שטסה 5 פעמים בשנה.
דני דנון: תראו שהמספרים לא גדולים.
דני דנון: מר אהוד פלג, בנק ישראל כן פתוח לחשוב על קמפיינים ורעיונות להגברת המודעוּת ולפרסום כדי שתהיה לציבור יכולת להשוות, וזה לא דרך פרסום טבלה באינטרנט.
דני דנון: את זה הבנקים עושים כי הם חייבים לעשות.
טיבריו רבינוביץ: אולי המועצה לצרכנות יכולה לפרסם את זה מתוך תקציב הקמפיין שלהם על העמלות.
אהוד פלג: אולי גם נממן את הבנקים עם התקציב ה"ענק" שלנו ...
אלכס סטולבוב: אם אתה יודע להיכנס לאתר האינטרנט אתה יכול להפיץ את זה דרכך.
אהוד פלג: פותחים כאן תיבת הצעות מה לעשות עם התקציב שלנו?
דני דנון: לגבי קמפיין "הפרה החולבת" – נשאיר את זה לישיבה הבאה.
חמד עמאר: אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.
חמד עמאר: על סדר-היום: הצעה לסר היום (דיון מהיר) של מספר חברי כנסת: ישראל חסון, זאב בילסקי, יואל חסון ואני.
חמד עמאר: היום אני גם ממלא את מקומו של יו"ר הוועדה.
חמד עמאר: בכוונת משרד התחבורה והבטיחות בדרכים לבטל את סעיף 61א לפקודת התעבורה.
חמד עמאר: אני אתן לחבר הכנסת ישראל חסון להציג את הנושא ונתחיל בדיון.
חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.
ישראל חסון: תודה אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם.
ישראל חסון: מאז מגילת אסתר, האומר דברים בשם אומרם כאילו הביא גאולה לעולם.
ישראל חסון: אני נחשפתי לנושא הזה דרך עורך דין בן-ארי ואני מבקש, אם אתה מוכן, שהוא יציג את הדברים כפי שהוא הציג לי אותם ואחר-כך אוסיף כמה מילים.
יהודה בן-ארי: תודה .
יהודה בן-ארי: למעשה אני עומד מאחורי חקיקת הסעיף בקיץ 2006 באמצעות חבר הכנסת גלעד ארדן.
יהודה בן-ארי: הנסיבות היו נסיבות אישיות שעלו בחיי אדם בנסיבות שעליהם אנחנו מדברים.
יהודה בן-ארי: אני אתחיל ברקע מספרי.
יהודה בן-ארי: למעשה, ככל שאנחנו הצלחנו לשים יד על מידע, יש היום בישראל כ-350,000 שלולי רישיון בנסיבות שונות ובקטגוריות שונות.
יהודה בן-ארי: השאלה הבאה שאנחנו צריכים לשאול היא: כמה מהאנשים האלה נוהגים למרות השלילה?
יהודה בן-ארי: כמובן שלאף אחד אין מושג ולכן אנחנו נתלים באילנות גבוהים.
יהודה בן-ארי: בדוח מבקר המדינה בנושא מה-6.5.2009, הוא נוקב בהערכה של בין 60%-30% אנשים נוהגים למרות שלילת רישיון רישיונם, כלומר, סדר גודל פלוס מינוס 180,000-150,000.
יהודה בן-ארי: המספר הבא שאנחנו נדרשים אליו הוא כמה נתפסים בפועל.
יהודה בן-ארי: כפי שאנחנו יודעים, פלוס מינוס, 5,000, במקרה הטוב בשנה.
יהודה בן-ארי: בנושא שלילת הנהיגה יש שתי בעיות קשות.
יהודה בן-ארי: אחת, זה ביזוי שלטון החוק בצורה מוחלטת והשנייה היא סכנה לחיי אדם.
יהודה בן-ארי: כשמדברים על סכנה לחיי אדם ניסינו למצוא נתונים כדי לקשור את הדברים, דרך המשטרה דרך משרד התחבורה.
יהודה בן-ארי: ניסיתי לעשות הצלבה בין התאונות לבין שלולי רישיון והתקשיתי לקבל את הנתונים.
יהודה בן-ארי: יחד עם זאת, מצאתי בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לגמרי באקראי, נתון ל-2007, תחת הכותרת "אין רישיון".
יהודה בן-ארי: ניסיתי להבין האם זה בלי רישיון או בשלילת רישיון אבל לא הצלחתי לקבל תשובה.
יהודה בן-ארי: מדובר על כך ש- 2.5% מהנהגים שמעורבים בתאונות קטלניות נוהגים ללא רישיון, סה"כ 14 נהגים, ו-104 נהגים בתאונות קשות שמהווים 4%, כולם תחת הכותרת של "ללא רישיון".
יהודה בן-ארי: המסקנה היא, שיש לנו סכנה ברורה לשלום הציבור וגם בעיה מתמשכת של ביזיון החוק.
יהודה בן-ארי: צריך להבין, אין היום במדינת ישראל דרך להוריד אפקטיבית מהכביש נהג שרישיונו נשלל.
יהודה בן-ארי: זאת אומרת, שאם בית המשפט פסק שיש נהג שמהווה סכנה לציבור בהיותו יושב על הגה ונוהג, אין היום דרך אפקטיבית להוריד אותו.
יהודה בן-ארי: למעשה, גם אם נשלל רישיונו לצמיתות ביציאה מבית המשפט, זה בגדר המלצה בלבד ואולי אתה תגלה אזרחות טובה.
יהודה בן-ארי: כמדינת ישראל, כממשלת ישראל, ככנסת, אנחנו צריכים להבין שזה המצב ואז להחליט.
יהודה בן-ארי: האם אנחנו מקבלים את המצב הזה או שאנחנו לא מקבלים את המצב הזה?
יהודה בן-ארי: אם אנחנו לא מקבלים את המצב הזה, יש לזה רק פיתרון אחד וזה הכרזה על הנושא הזה כבעיה אסטרטגית שמאיימת על שלטון החוק וביטחון הציבור.
יהודה בן-ארי: במידה ואנחנו מקבלים את ההכרזה הזאת אז יש כמה צעדים שאנחנו צריכים לנקוט.
יהודה בן-ארי: הראשון שבהם, והקל יחסית ליישום, למרות שמבחינה טכנית יכולים להיות קשיים טכניים כאלה ואחרים, זה לחשוף את האנונימיות מעל הפנים של אלה שהם שלולי רישיון.
יהודה בן-ארי: זאת אומרת, אם יש אמא שלוקחת את הילדים שלי ומסיעה אותם, אני רוצה לדעת שרישיונה לא נשלל.
יהודה בן-ארי: אין פה שום בעיה של פרטיות.
יהודה בן-ארי: רק אתמול דווחנו שקרס האתר של משרד החקלאות שהפיץ את השמות של הכלבים ואת הכתובות וג'וניור כלבו של ראש הוועדה מככב.
לאה ורון: אגב, התקנון עדיין לא אושרו על ידי ועדת הכלכלה, על אף הפרסום בעיתון.
יהודה בן-ארי: בקיצור, מזה 3.5 שנים, מאז חקיקת החוק, שקבע שהמשרד לביטחון פנים יפרסם את המאגר, אני במעקב שנתי.
יהודה בן-ארי: כל פעם אומרים לי שמדברים וזה בסדר, עד שבנובמבר האחרון פתאום הודיעו שזהו, העניין גדול על מדינת ישראל, לא מסוגלים לפתור את הבעיה הזאת.
יהודה בן-ארי: אני חושב שיש פה בעיה, שעד שלא תיקבע עדיפות אסטרטגית לנושא של הורדת שלולי רישיון מהכביש, אז כל הבעיות הטכניות לא תיפתרנה.
לאה ורון: אמרת שבנובמבר האחרון פורסם שהמאגר לא יהיה, למה אתה מתכוון?
לאה ורון: האם ראית תזכיר של הצעת חוק?
יהודה בן-ארי: כן, קיבלתי את התזכיר.
ישראל חסון: אני גם קיבלתי תשובה בכתב ממשרד התחבורה שאומר שזה לא יהיה.
ישראל חסון: בתשובה לשאלה לשר התחבורה.
ישראל חסון: בשבוע שעבר קיבלתי תשובה מנומקת למה הם פועלים לביטול התקנות, שנובע מסיבות טכניות, אבל תכף אתייחס.
יהודה בן-ארי: אני סיימתי.
ישראל חסון: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך את הדבר הבא.
ישראל חסון: אני חושב שאחד הכשלים הגדולים שלנו בתחומים של אכיפת החוק, זה טיפוח התרבות.
ישראל חסון: בעיניי זה הרבה יותר חשוב מהרבה אמצעים טכנולוגיים, שאני לא מזלזל בהם.
ישראל חסון: הרבה יותר מכמות כוח אדם, זה טיפוח התרבות.
ישראל חסון: יש שני סוגים של אנשים ששוללים מהם רישיון.