GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דנה נויפלד: אתם חייבים לחפש נתיב אחר - אני מוכן לשבור את הראש יחד איתכם - ולא לייצר סתם עוד ועוד דברי הבל שישודרו בשעות מסוימות במקום להביא מהדורות חדשות רציניות.
אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי הטיב להגדיר את הבעיה.
אופיר אקוניס: הוא אמר את זה קצת בצורה בוטה לגבי העניין של עשיית חדשות לעומת עשיית חוקים.
אופיר אקוניס: זה דבר שהוא לא עניין של מה בכך.
אופיר אקוניס: לכן, הצענו לפחות שלוש שנים לתת פה את זמן המעבר, וזה גם מתואם עם משרד האוצר - שהרכישה תוכל להיות שלוש שנים, ולא שנה אחת.
נגה רובינשטיין: אנחנו לא יודעים שזה מתואם עם עמדת הממשלה.
אופיר אקוניס: אנחנו יכולים גם בלי תיאום.
דורון אבני: יש שני סעיפים נפרדים כמו שעו"ד מסינג הציג קודם לכן.
דורון אבני: אגב, אחד הסעיפים מאפשר כבר היום לחדשות 2 לרכוש מצד שלישי באישור המועצה, בתנאים.
דורון אבני: אולי המועצה לא תאשר.
דורון אבני: אבל, האופציה הזאת קיימת.
דורון אבני: כלומר, גם אחרי אותה שנת ינוקא ראשונה, כל עוד מתקיימים שידורי טלוויזיה במסגרת שני ערוצי טלוויזיה או יותר, רשאית המועצה לאשר לגורם שיפנה אליה בתנאים שנקובים בחוק לרכוש חדשות מצד ג', כך שזה התפרצות לדלת פתוחה.
דורון אבני: זה גם יכול להיות מעבר לשלוש שנים.
דורון אבני: זה יכול להיות גם חמש שנים.
דורון אבני: צד ג' לצורך העניין יכול להיות חדשות ערוץ 2 או חדשות ערוץ 10, או חדשות YNET.
דורון אבני: דרך אגב, ברדיו למשל, - - -
אופיר אקוניס: ברדיו אנחנו יודעים מה קורה.
אופיר אקוניס: רדיו זה גם הרבה פחות בעייתי מטלוויזיה.
אופיר אקוניס: הרדיו החדש, רדיו"ש שהתחיל לשדר אתמול, עושה חדשות בעצמו.
אופיר אקוניס: גם רדיו "קול חי" עושה חדשות בעצמו.
אופיר אקוניס: אי אפשר להשוות מהדורת חדשות ברדיו עם מהדורת חדשות בטלוויזיה, עם כל הכבוד.
נחמן שי: גם בחדשות ברדיו יש איכויות שונות.
נחמן שי: הרדיו האזורי מנסה שנים לעשות, וכן הלאה.
נחמן שי: זה לא מצליח להתמודד עם החדשות של "קול ישראל".
אופיר אקוניס: רוב התחנות האזוריות קונות מחברת ישראל 10, וזה די מקצועי בעיניי.
נחמן שי: תבדוק כמה מאזינים שם.
אופיר אקוניס: סליחה, זה בסינדיקציה בעשרות תחנות אזוריות.
אופיר אקוניס: זה דווקא בסדר.
נחמן שי: חדשות זה השקעה גדולה.
נחמן שי: צריך לחשוב מה עושים.
אופיר אקוניס: אני מסכים איתך, אין בינינו ויכוח.
דנה נויפלד: יש פה שתי שאלות שהן שונות, והן מתנקזות לאותה נקודה.
דנה נויפלד: שאלה אחת היא לגבי ההסדר הקיים שגם קיים היום, שמאפשר לחברת החדשות של ערוץ 2, ולחברת החדשות של ערוץ 10 לרכוש חדשות.
דנה נויפלד: זה לא משתנה.
דנה נויפלד: באישור המועצה, ובתנאים שהיא קובעת כמובן.
דנה נויפלד: חוץ מזה יש שאלה אחרת שהעלה חבר הכנסת שי שהיא לעניין העולם האוטופי שאנחנו הולכים אליו, שיבואו ויעלו בעלי רישיונות בלי סוף, ואז יהיה לנו מספר בלתי מוגבל של חברות חדשות.
נחמן שי: לא, לא.
נחמן שי: גם ארבע מהדורות חדשות יומיות חוץ מאלו שמשודרות בטלוויזיה זה גם מעל למידותינו, וגם מתחת לאיכותנו.
נחמן שי: אני אומר לך, יש פה השקעות.
נחמן שי: הם יספרו לך כמה עולה לעשות חדשות.
נחמן שי: הם שוברים את הראש על סכומים של 80 - 90 מיליון שקל, 10 עושים את זה בפחות.
נחמן שי: את תעשי ב-20 מיליון תקבלי מה שמקבלים ב-20 מיליון.
דנה נויפלד: לא יהיה ב-20 מיליון כי הסכום הוא קבוע בחוק.
נחמן שי: יבקשו הקלות כל הזמן.
נחמן שי: לא יהיה להם.
נגה רובינשטיין: יכול להיות שההסדר כאן לא נראה לכם.
נגה רובינשטיין: אבל, בדיוק הסעיף הזה, ההוראות שמתייחסות לחדשות, הן משקפות הכי טוב את הרציונאל של המעבר לשיטה של רישיונות.
נגה רובינשטיין: יכול להיות שיש לכם קושי עם הרציונאל של הדבר הזה.
נגה רובינשטיין: אחד הדברים המיוחדים בערוצים המסחריים, אחד הדברים שנותנים להם משקל, הוא קיומם של חדשות וקיומה של אקטואליה.
נגה רובינשטיין: כאן בא לידי ביטוי הפלורליזם בשידור, כאן בא לידי ביטוי קיומן של במות שונות.
נגה רובינשטיין: כאן החשיבות של הדמוקרטיה והביטוי הציבורי – בחדשות ובאקטואליה.
אופיר אקוניס: זה ויכוח נפרד.
נגה רובינשטיין: יש עוד המון ערוצים גם בטלוויזיה הרב ערוצית שעושים סוגה עילית, שהם משדרים שידורים מגוונים.
נגה רובינשטיין: אבל, עדיין לטלוויזיה המסחרית יש את הייחוד של החדשות ושל האקטואליה.
נגה רובינשטיין: יש לזה חשיבות.
נגה רובינשטיין: אני חושבת שאף אחד לא יחלוק על זה שכשערוץ 10 נכנס לתחום החדשות השיח השתנה.
נגה רובינשטיין: היו עוד במות, היה עוד מקום לביטוי בתחום החדשות בטלוויזיה המסחרית.
נגה רובינשטיין: אם אנחנו במקום הזה הולכים ומושכים את הקרקע מתחת להסדר של חברות החדשות באופן כזה שבעצם לא יהיו ארבע או שלוש חברות חדשות אלא ניוותר עם שתי חברות חדשות אז בשביל מה אנחנו עוברים לשיטה של רישיונות?
נגה רובינשטיין: איפה אנחנו מגדילים כאן את הפלורליזם?
נגה רובינשטיין: איפה אנחנו מרחיבים את הבמות שיש לפני הציבור להביע את עמדותיו?
אופיר אקוניס: אני לא ראיתי שהציבור מביע את העמדות שלו.
אופיר אקוניס: עם כל הכבוד, זה נכון שערוץ 10 נכנס, אני לא ראיתי הגדלת הפלורליזם.
אופיר אקוניס: תלכי היום לציבור ותשאלי האם חלק גדול של הציבור באות לידי ביטוי העמדות שלו בשידורי חדשות?
אופיר אקוניס: נו, באמת.
אופיר אקוניס: זה הרי שיח באותו מעגל סגור.
אופיר אקוניס: זה שיח במעגל סגור.
אופיר אקוניס: תהיה עוד חברת חדשות יימשך השיח במעגל הסגור שאני לא רוצה להגיד את הקצוות שלו.
אופיר אקוניס: אבל, הוא תמיד נעצר איפה שהוא.
אופיר אקוניס: אגב, באופן מפתיע שידורי "קול ישראל" ורשות השידור הם אולי בין המאוזנים ביותר בעיתונות הישראלית היום.
אופיר אקוניס: תמיד יש מרואיין, או ברוב התוכניות מרואיין משני הצדדים מה שאין כך תמיד במקומות אחרים.
אופיר אקוניס: זה יום עיון גדול ונרחב ועמוק בתולדותיה של העיתונות הישראלית.
נגה רובינשטיין: האם אדוני סבור שבמה אחת מספיקה מבחינת חדשות, או ש- - -
אופיר אקוניס: לא, התשובה היא לא - ודאי שלא.
נגה רובינשטיין: או,קיי, אז בואו לא נצמצם את הדבר שבו לרישיונות יש מה להציע מבחינת השיח הציבורי.
אופיר אקוניס: לא נצמצם, אבל ניתן איזה זמן סביר.
נחמן שי: נגה, אני תומך ברעיון שלכם, אני בעד.
נחמן שי: אבל, לא תמיד הרבה זה יותר טוב.
נחמן שי: אני בעד, אבל עד גבול.
נחמן שי: זה לא השמיים הם הגבול.
נחמן שי: שנית, האם זה חדשות וגם ענייני היום?
נחמן שי: אולי צריך לעשות איזה הפרדה בין מה שקראת אקטואליה, ובמקום אחר קוראים לזה ענייני היום, תוכניות מלל שהן בתחומי החדשות והן לא בהכרח מהדורות חדשות.
נחמן שי: העלות הגדולה ביותר בחדשות הם הצוותים וזה הפריסה בשטח, וזה כתבי חוץ, וזה רכישת זכויות שידור.
נחמן שי: זה עולה הון תועפות.
נחמן שי: יכול להיות שתוכניות כמו ירון לונדון, הן תוכניות שעלותן יותר נמוכה.
נחמן שי: עדיין הן מקיימות את השיח הציבורי שאת מדברת עליו, וזה לא בעלויות הגבוהות האלה.
נחמן שי: יכול להיות שצריך להעביר פה איזה קו עדין.
מנשה סמירה: בהמשך לדבריה של עו"ד רובינשטיין, ולחבר הכנסת שי – אנחנו מדברים כאן על ערוצי ברודקאסט.
מנשה סמירה: אנחנו צריכים להחליט אחת מהשתיים – האם אנחנו הולכים כאן לרפורמה שמדברת על ערוצי ברודקאסט עם מאפיינים ברורים, או שאנחנו מחפשים עכשיו פטנטים שאפשר יהיה להחזיק ולעשות איתם כסף, סליחה, ברשותכם.
מנשה סמירה: זה הסיפור.
מנשה סמירה: מי שרוצה לעשות כסף שילך יעשה את זה בערוצים ברישיון במסגרת הכבלים והלוויין, יכול להיות שגם אי פעם יהיו שם פרסומות, וזהו.
מנשה סמירה: אנחנו לא צריכים לתפור פה חליפה מינימאליסטית בתוכן שלה, מינימאליסטית בדרישות שלה, כדי שהיא באמת תשרת את כל בר בי רב שרוצה להקים איזשהו ערוץ ולשחק עם הציבור.
מנשה סמירה: ולכן, קבעו ובאנו ואמרנו – מצד אחד, הלכנו עם שוק חופשי שאומר רישיונות עם תנאי מינימום, ובתנאי המינימום אמרנו כך וכך סוגה עילית, כך וכך באמת במינימום.
מנשה סמירה: ואמרנו גם חדשות.
מנשה סמירה: חדשות זה אחד המאפיינים של ברודקאסט, במיוחד במדינה שהיא נצמדת לצפייה בערוצי ברודקאסט.
מנשה סמירה: אתם מכירים את הנתונים, לא אלאה אתכם.
מנשה סמירה: הצגנו את זה בראשית הדברים שבמדינת ישראל מעל 50% - אין לזה אח ורע בעולם - צופים בערוצי ברודקאסט.
כרמל שאמה-הכהן: מה המילה בעברית לברודקאסט?
מנשה סמירה: ערוץ מרכזי.
מנשה סמירה: באנו ונתנו מענה לעניין הזה ואמרנו שנאפשר באמת, כדי שלא יקימו ולא יהיו כל כך הרבה צוותים כמו שדיבר עליהם חבר הכנסת שי, לרכוש חדשות מגורם שלישי אם יהיו מעל שתי חברות חדשות.
מנשה סמירה: וזה קרה, ערוץ 10 רכש שנה מסוימת מחברה שקראו לה חדשות 10 שמאז היא נעלמה.
מנשה סמירה: אבל, אפשר לרכוש מרשות השידור חדשות, ואולי ייכנסו להם עוד כמה שקלים לקופה.
כרמל שאמה-הכהן: איפה אתה עומד בין שנה לשלוש שנים?
מנשה סמירה: בעניין הזה אין מניעה.
מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, הסיפור של השלוש השנים והשנה הוא לא רלוונטי, בואו נקרא את החוק.
מנשה סמירה: מותר לרכוש לאורך זמן.
מנשה סמירה: מדובר בשנה ראשונה אם אין שני ערוצים, אם אין שתי חברות חדשות, אז הוא יכול לקנות בכל זאת.
מנשה סמירה: אין את המגבלה לאורך זמן.
מנשה סמירה: למעשה, יש כאן איזושהי טעות, לדעתי, טכנית ניסוחית.
מנשה סמירה: אם יש מעל X חברות חדשות אפשר לקנות for good.
אופיר אקוניס: כולם יכולים לקנות מכולם?
אופיר אקוניס: תנסחו את זה מחדש.
אופיר אקוניס: אני לא מבין את הסעיף.
מנשה סמירה: תיכף יוגדר.
מנשה סמירה: הניסוח תיכף, אני מדבר על המהות.
מנשה סמירה: עוד משפט אחד על היקף החדשות ועל איכות החדשות, חבר הכנסת שי.
מנשה סמירה: לגבי איכות החדשות - כמו שאמרת, או שעושים או שלא עושים.
מנשה סמירה: ולכן, יש את המינימום.
מנשה סמירה: מי שרוצה להיות ברודקאסט שידע לו שזה המחיר.
מנשה סמירה: אתה לא רוצה, אל תבוא למשחק הזה.
מנשה סמירה: אל תיכנס למגרש של הגדולים.
מנשה סמירה: אני מבקש להדגיש דבר אחד שהוא קשור אומנם לדיונים על ערוץ 10, אבל שיהיה גם ברור כאן.
מנשה סמירה: אני חייב להבהיר זאת כדי שלא יהיו אי הבנות.
מנשה סמירה: רכישת חדשות מצד ג', ובתנאי שגם הוא בירושלים, כי זה לא משתמע כאן מהדברים, ואני לא רוצה שיהיו אי הבנות.
קריאה: ברור שזה משתמע.
אופיר אקוניס: לא, זה ממש לא.
אופיר אקוניס: לא מבינים פה.
אופיר אקוניס: הסעיף הזה כפי שהוא כרגע לא נוכל להצביע עליו.
אופיר אקוניס: אני מבקש מכם.
אופיר אקוניס: מי ניסח את זה?
אופיר אקוניס: נגה, תנסחו את זה.
אופיר אקוניס: משרד התקשורת, לא? זה הצעה שלכם.
אופיר אקוניס: אסי, תנסחו את זה מחדש.
אתי בנדלר: אדוני היושב ראש, במסגרת ניסוח מחדש, מה אתה רוצה?
אתי בנדלר: למה אתה מתכוון כשאתה אומר ניסוח מחדש?
אופיר אקוניס: הסעיף פשוט לא מובן.
אתי בנדלר: אדוני היושב ראש, אני רוצה להטיל פצצה לעולם.
אתי בנדלר: חוק הרשות השנייה - הקורא התמים שיקרא אותו לא יבין אותו.
אתי בנדלר: לכן, אני רוצה להבין איפה הקושי, ולראות.
אתי בנדלר: אם מדובר בסך הכול לאפשר יותר מאשר שנה ראשונה, לאפשר לשנתיים, לאפשר לשלוש שנים, אז להחליף את המילים האלה.
קריאות: אפשר לאחד את שני הסעיפים.
קריאות: כל עוד זה עניין נוסח - - -
אתי בנדלר: - - - ולומר שבמקום שנה יבוא שנתיים-שלוש, כפי שתחליט הוועדה.
דורון אבני: עו"ד בנדלר, יש שני סעיפים שלמעשה צריך לאחד אותם.
דורון אבני: אני באמת מציע כמו שהוצע כאן שאנחנו נביא נוסח ממשרדי הממשלה הרלוונטיים.
אופיר אקוניס: רבותי, בסעיף הזה נסיים היום.
אופיר אקוניס: רובנו נפגשים בשעה 12:00 ואנחנו בעניין הארכת זיכיון ערוץ 10.
אתי בנדלר: לא הוצבע על הפסקאות החדשות.
אופיר אקוניס: אנחנו עוסקים היום בהצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 87) (חזקת אמינות למידע המופק במכשירי אכיפה), התשס"ח-2008.
אופיר אקוניס: בישיבה הבאה נעסוק בחוק לתיקון פקודת התעבורה (הגדרת שיכור).
אופיר אקוניס: מדובר על הצעת חוק ממשלתית שעברה בקריאה ראשונה ובעצם הוחל עליה דין הרציפות ב-2.7.2009 ואנחנו נכין אותה לקריאה השנייה והשלישית.
אופיר אקוניס: אני חושב שנהיגה בשכרות היא פשע חמור ביותר.
אופיר אקוניס: היא מהווה סכנה לנהג השיכור, לנוסעים איתו, לסובבים אותם, למשתמשים אחרים בכביש.
אופיר אקוניס: בבית הזה ומחוצה לו אנחנו מדברים על מאבק באלימות שגואה בחברה שלנו.
אופיר אקוניס: לדאבון הלב בשנים האחרונות היא גואה בחברה הישראלית בעוצמה אדירה.
אופיר אקוניס: חלק מבעיית האלימות נובעת מבעיה של שתיית אלכוהול אצל צעירים וככל שעוברות השנים אנחנו מגלים שהגיל יורד.
אופיר אקוניס: אנחנו צריכים להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.
אופיר אקוניס: המדינה צריכה להתחיל לאכוף ואם המשטרה צריכה כלי אכיפה יותר עמוקים היא צריכה לקבל אותם, אחרת היא לא יכולה לקיים את האכיפה.
אופיר אקוניס: בשנים הקרובות האכיפה צריכה להוריד את התופעות האלימות שאנחנו רואים בחברה שלנו.
אופיר אקוניס: עורכת הדין ראובני, אני מבין שהצעת החוק היא מטעם משרד התחבורה.
אופיר אקוניס: אולי תציגי אותה ואת הרציונאל שלה ואחר-כך נקיים דיון.
חוה ראובני: זאת הצעת חוק ממשלתית.
חוה ראובני: אני אתן הצגה כללית ומשטרת ישראל תפרט.
חוה ראובני: אנחנו מדברים על הצעת חוק שתאפשר שימוש יותר טוב, יותר יעיל במידע שמופק מטכנולוגיות שהולכות ומתפתחות ומתרבות בתחום האכיפה, ולאו דווקא בתחום השכרות.
חוה ראובני: אדוני פתח עם השכרות אבל כיום יש מכשירי אכיפה למספר מסוים של עבירות והתנהגויות בדרך.
חוה ראובני: אנחנו צופים שזה ילך ויתרחב ככל שהטכנולוגיה משתכללת והאפשרויות בתחום הזה מתרבות.
אתי בנדלר: על איזה סוגי מכשירים את מדברת?
חוה ראובני: היום יש מדי מהירות, מצלמות מסוגים שונים - - -
לאה ורון: מצלמות מסוגים שונים שאוכפים רק מהירות או גם חציה באור אדום?
חוה ראובני: חציה באור אדום, מהירות ואולי גם דברים נוספים.
חוה ראובני: מדברים על נסיעה בנתיבים ציבוריים.
חוה ראובני: המשטרה תוכל לתת פירוט אב יותר של המכשירים בהם הם משתמשים או שבדעתם להכניס לשימוש בעתיד הנראה לעין.
אופיר אקוניס: המשטרה תציג את כל זה.
חוה ראובני: הבעיה עם כל טכנולוגיה כזאת, במיוחד כשהיא חדשה אבל גם בטכנולוגיות ישנות, שאנשים כופרים בנתונים שמגיעים מהמכשירים וזה פותח הליכים משפטיים ארוכים, רבי שנים בכל הערכאות, מה שמשאיר חוסר ודאות וחוסר יציבות בשיטת המשפט ויכולת האכיפה.
חוה ראובני: מתנהלים משפטים בבתי המשפט לתעבורה בתחומים מדעיים שונים בניסיון להביא את בית המשפט לקבוע האם המידע שהמכשיר מספק על התנהגות הנהג או הרכב באותו אירוע היה אמין, נכון, ואכן משקף את האמת.
חוה ראובני: הדבר הזה מכביד - - -
אופיר אקוניס: לפעמים לא מצליחים להוכיח ואנחנו רואים תופעות של נהגים שגרמו לטרגדיות איומות במשפחות רבות, פשוט יוצאים לחופשי מבתי המשפט עם חיוך רחב על פניהם.
אופיר אקוניס: זה מה שאת מתכוונת?
אופיר אקוניס: אני רואה את זה, זה בלתי נסבל, פשוט דבר נורא.
אתי בנדלר: אני מקווה שאם נהג זוכה, אז הוא זוכה מאחר והוא לא ביצע את העבירה, אם הוא עורר ספק סביר.
אופיר אקוניס: או שהמשטרה לא הצליחה להוכיח שזה באמת קרה והיו צריכים לקיים ויכוח מדעי על הדבר.
אופיר אקוניס: אנחנו רואים את החיוכים הרחבים ואת הטרגדיות של משפחות שונות, כולל האחרונה.
אופיר אקוניס: אנשים שלא רק עוברים על חוקי התעבורה – לי קשה לראות את המראות האלה מתוך בתי המשפט.
אופיר אקוניס: כלאחר יד משחררים, או שנותנים עונשים כל-כך קלים.
אופיר אקוניס: העבריינים בפוטנציה אומרים לעצמם: מה יקרה אם נעשה את זה?
אופיר אקוניס: פשוט נצא החוצה.
אופיר אקוניס: המשטרה צריכה להוכיח?
אופיר אקוניס: אז שהוא יוכיח שהוא לא היה שיכור, שהוא יוכיח שהוא לא נסע ב-180 קמ"ש, שיוכיח, שיראה לנו.
אופיר אקוניס: אי-אפשר להילחם בפשיעה בלי לתת כלים למדינה נורמאלית, שגרף האלימות בה נוסק.
אופיר אקוניס: אפשר לבוא ולומר, נמשיך להיות באמצעים של שנות השמונים – הלוואי ונחזור לרמת האלימות שהיתה פה בשנות ה-80 אבל מה לעשות שזאת לא אותה רמה, זאת לא אותה אכזריות.
אופיר אקוניס: משפחות שלמות נטבחות בבתים.
אופיר אקוניס: אמנם זה כבר לא בתחום התעבורה אבל יש כאן דברים שלא ראינו בשנים האחרונות.
אופיר אקוניס: אז אפשר להתעלם ואפשר לא לעשות כלום.
אופיר אקוניס: אני נגד לא לעשות כלום.
חוה ראובני: אנחנו בוודאי מסכימים עם אדוני.
חוה ראובני: חוק זה לא נועד לצמצם בשום פנים את רמת האמינות של המידע והצורך של המדינה להוכיח מעל ספק סביר את אשמתו של הנאשם.
חוה ראובני: המטרה היא שהאמינות הזאת תוכח מראש.
חוה ראובני: שהמכשיר שיהיה בשימוש, יהיה ידוע מוכח מראש שהוא אמין, שהוא עומד בתקן אמינות, שהוא מפעל מתוחזק ונשמר בהתאם להוראות התקן האמור ועל ידי כך נדע מראש שהמידע שמופק ממנו הוא אמין.
חוה ראובני: עדיין תישמר הזכות לנאשם להוכיח במאזן הסתברויות על העבודה שבכל זאת במקרה המסוים או אפילו באופן הפרטי המידע לא היה אמין.
חוה ראובני: באופן כללי זה הרעיון של החוק.
חוה ראובני: המשטרה תוכל למסור יותר פרטים על מכשירים האכיפה.
עודד ברוק: אני מהמשרד לביטחון פנים.
עודד ברוק: כפי שאמרנו, המשטרה משתמשת במכשור אלקטרוני לאכיפת חוק בתחום התעבורה.
עודד ברוק: כיום השימוש הוא בעיקר בנושא עבירות מהירות ואי ציות לרמזור אדום ושכרות.
עודד ברוק: יחד עם זאת בהחלט יתכנו בהחלט הרחבות גם לנושאים אחרים.
עודד ברוק: במצב הקיים, כדי להוכיח ביצוע של עבירה על בסיס ראייה שמתבססת על מכשיר אכיפה התביעה צריכה להוכיח את אמינות המכשיר באמצעות הגשת חוות דעת.
עודד ברוק: באופן טבעי, ברגע שאתה מגיש חוות מטעמך הצד השני מגיש חוות דעת מטעמו.
עודד ברוק: אז בית המשפט צריך, בין השאר, על סמך אותן חוות דעת, לקבוע את מהימנות המכשיר ולהחליט בהתאם לכך.
עודד ברוק: כיום אנחנו מדברים על טכנולוגיה מאוד מתקדמת.
עודד ברוק: מדובר בתחומים של אלקטרוניקה, אלקטרואופטיקה, לייזר, מכ"ם, כל תחומי הפיזיקה, תחומי מדע נוספים, שלא תמיד הם בתחום מומחיותם המיידית של בתי המשפט.
עודד ברוק: זה מביא להכרעות סותרות בין בתי משפט ביחס לאותם מכשירים.
עודד ברוק: המצב הזה שבו אמינות מכשירי האכיפה בעבירות תנועה נמצאת באופן תדיר בהתדיינות משפטית, מבחינתנו פוגע ביציבות המשפטית ובאמון הציבור במכשירים.
עודד ברוק: זה היה הבסיס להגשת הצעת החוק הזאת.
עודד ברוק: מהם התנאים שנקבעו לקיום החזקה הזאת באופן כללי.
עודד ברוק: דבר ראשון אנחנו דורשים קיום תקן ישראלי שהוכרז על ידי השר לביטחון פנים, בהתייעצות עם שר התמ"ת ושר התחבורה והבטיחות בדרכים, כתקן שהעמידה בהוראותיו מבטיחה את אמינות המידע המופק בו.
עודד ברוק: דבר שני, אנחנו דורשים את אישור מכון התקנים עצמו, לא מעבדה חיצונית אלא אישור מכון התקנים, שהמכשיר הוא מדגם שתואם את התקן.
עודד ברוק: במסגרת ההיתר מכון התקנים יהיה רשאי לקבוע הוראות ותנאים שנדרשים לקיום הוראות התקן, לרבות נושא של איזה נתונים אפשר להפיק מהמכשיר?
עודד ברוק: מהי הסטייה המרבית?
אופיר אקוניס: כשהמשטרה מייבאת מכשיר הוא הולך למכון התקנים.
אופיר אקוניס: כמה זמן נמשכת הבדיקה?
עודד ברוק: כרגע יש לנו מכרז שזה בין 4 חודשים לחצי שנה.
אופיר אקוניס: כל מכשיר עובר את זה?
עודד ברוק: כל המכשירים החדשים יעברו את זה.
עודד ברוק: יש כבר כאלה שהתחילו לעבור, יש כאלה שהם בתהליכים.
לאה ורון: יש כבר מכשירים שקיבלו את האישור ואת התקן של מכון התקנים?
דנית גלעד: אין עדיין היום את החוק ולכן יש לנו קושי להעביר את כל התהליך הזה שמוסדר בהצעת החוק כפי שהיא רשומה.
אתי בנדלר: מה היתה בעיה לקבוע תקן עד עכשיו ולקבל תו תקן?
אופיר אקוניס: הבאתם מכשירים מארצות הברית ומגרמניה.
אופיר אקוניס: הרי המכשירים האלה מיובאים.
אופיר אקוניס: אני מניח שמשתמשים בהם במערכות אכיפת חוק בעולם המערבי המתוקן.
אופיר אקוניס: אני חושב שהמשטרה האמריקאית היא מאוד יעילה.
אופיר אקוניס: האם, למשל, המכשיר האמריקאי כבר נבדק וקיבל את תו התקן הישראלי?
אופיר אקוניס: כדוגמה, מכשיר הלייזר החדש.
דנית גלעד: יש לנו רצון להחיל על מכשיר הלייזר החדש את התהליך של בדיקה של מכון התקנים.
דנית גלעד: הקושי שאנחנו ניצבים בו כרגע הוא לקבל פטור על פי דיני המכרזים על מנת שמכון התקנים יבצע את הבדיקה הזאת ולא הטכניון, למשל, כדי שנוכל להחיל את התהליך הזה.
דנית גלעד: לזה התכוונתי קודם לגבי הקשיים שלנו.
דנית גלעד: אנחנו מאוד מעוניינים שמכון התקנים הוא זה שיבצע את הבדיקה בהתאם לאמות המידה שנקבעו בתקן שכבר קיים.
אתי בנדלר: אז יש כבר תקן?
דנית גלעד: תקנים יש.
דנית גלעד: יש תקן אחד שמחולק לשניים.
דנית גלעד: התקן נקרא תקן 5140.
דנית גלעד: החלק הראשון של התקן הזה מתייחס ליחידות קצה לא מאוישות, הכוונה למכשירים דיגיטאליים והוא פורסם בדצמבר 2005.
דנית גלעד: והחלק השני שלו, שמתייחס למכשירי אכיפה מאוישים, פורסם באוקטובר 2007.
דנית גלעד: אנחנו מעוניינים שכל המכשירים יעברו את הבדיקה בהתאם לאמות המידה שנקבעו בתקנים האלה על ידי מכון התקנים.
דנית גלעד: יש לנו, למשל, את מכשיר "הדבורה" שהוא מכשיר לבדיקת מהירות והוא עבר את המבדקים שמצויים היום בתקן 5140 חלק 2, כלומר, למכשירים מאויישים, אבל הוא עבר את הבדיקה הזאת על-ידי הטכניון.
דנית גלעד: מכשיר נוסף הוא מכשיר הממל"ז, שיש לנו כוונה להעביר אותו בדיקה של מכון התקנים לפי אמות המידה שנקבעו בתקן.
דנית גלעד: לגבי מכשיר 6אף הדיגיטלי, הוא נמצא היום בבדיקות התאמה של מכון התקנים.
דנית גלעד: המכשיר הזה הוא מכשיר למדידת מהירות שמיועד להתקנה ברכב.
דן שני: חשוב שאבהיר - - -
אופיר אקוניס: הממל"ז זה הרובה לייזר?
דנית גלעד: כן.
דן שני: זה החדש.
דן שני: יש כרגע מכשיר ישן שבשימוש.
דן שני: חשוב אולי שאבהיר מה הפרוצדורה שקורית עכשיו - - -
אופיר אקוניס: מה לגבי המכשירים לבדיקות שכרות, “ינשוף” וכדומה?
אופיר אקוניס: מה מעמדם התקני?
דן שני: מה שקורה עכשיו לגבי כל המכשירים זה שאנחנו עוברים דרך חתחתים בבית המשפט שמבזבז בעצם גם זמן שיפוטי שהיה יכול להיות מפונה לדברים אחרים.
דן שני: ברגע שנאשם משיג על אמינות של מכשיר כלשהו מתחיל להיווצר צורך בקבלת חזקה שכרגע ניתנת, מבחינה שיפוטית, על ידי בית המשפט.
דן שני: לפחות לגבי מד הלייזר הישן החזקה הזאת זה היה תהליך שלקח 10 שנים.
דן שני: הגענו כמה וכמה פעמים לבית המשפט העליון עד שבסופו של יום, לאחר 10 שנים, ניתן פסק הדין שביעי על ידי בית המשפט העליון, שחד משמעית סוגר את הנושא של אמינות הממל"ז וגם משאיר, כמובן, פתח לסתירה בעתיד.
דן שני: את כל התהליך הזה החוק הנוכחי בא לפתור על ידי כך שכל עבודת ההכנה תיעשה מבעוד מועד ואחרי שיתקבל לגבי המכשיר תו תקן, תקום אוטומטית חזקה.
דן שני: חשוב להגיד שלא רצינו קיצור דרך בכל מחיר.
דן שני: התנאים שצריך לעמוד בהם הם תנאים יסודיים.
כרמל שאמה-הכהן: מה המצב המשפטי במדינות כמו ארצות הברית, גרמניה, אנגליה?
דן שני: שם, מסיבות כאלה ואחרות, כמעט שאין התדיינות משפטית, בטח לא בהיקפים כאלה כמו שיש כאן סביב אמינות מכשירים.
כרמל שאמה-הכהן: זאת חצי תשובה.
כרמל שאמה-הכהן: מה המצב המשפטי?
כרמל שאמה-הכהן: האם במדינות האלה הנטל מוטל על הנאשם או על התביעה?
אתי בנדלר: הייתי מציעה שתרחיב את השאלה שלך.
אתי בנדלר: לאחר שנקבעה החזקה, למשל לגבי מכשיר הממל”ז.
אתי בנדלר: היום קיימת חזקה.
אתי בנדלר: אתה אומר שאתה רוצה לקצר את כל התהליך בבית המשפט ולקבוע חזקה אם מתקיימים התנאים שייקבעו בהצעת החוק.
אתי בנדלר: לכשתקבע החזקה, מה המצב המשפטי היום ומה אתם מבקשים לשנות כי גם כאן אתם מבקשים לשנות במצב המשפטי?
דן שני: לא החזקה תהיה חזקה הניתנת לסתירה.
אתי בנדלר: איך היא היום ניתנת לסתירה ואיך היא תהיה ניתנת לסתירה בהתאם להצעת החוק?
דן שני: היום זאת שאלה משפטית שלדעתי התשובה עליה היא, שדי שהנאשם מעורר ספק ואנחנו מבקשים שבחוק הנוכחי החזקה תהיה במתכונת של מאזן - - -
אופיר אקוניס: עורכת הדין ראובני.
אופיר אקוניס: אנחנו הולכים לעשות כאן דבר קצת בעייתי.
אופיר אקוניס: בעצם אנחנו הולכים לחוקק חוק בקריאה שנייה ושלישית ורק אז יהיו התקנים?
אופיר אקוניס: זה צריך להיות קצת הפוך?
אופיר אקוניס: הם אומרים שאין כרגע, התקנים לא קיימים, לא קיבלו אישור, זה מה שאתם אמרתם.
אופיר אקוניס: תסבירי שוב לגבי הממל”ז, ה”ינשוף”, המצלמות האלקטרוניות.
דנית גלעד: קיימים שני תקנים שפורסמו, שעברו עליהם במהלך השנים והם גם פורסמו.
דנית גלעד: הרצון הוא שכל המשכירים החדשים שייכנסו לשירות בשימוש המשטרה יעברו את הבדיקה של מכון התקנים.
דנית גלעד: אנחנו נמצאים בהליכים של הבדיקה הזאת.
חוה ראובני: המצב דהיום הוא שאין שום תוצאה משפטית להתאמה של התקן ואנחנו רוצים להגיע למצב - כמעט אין תמריץ ליצור התאמה לתקן.
חוה ראובני: אם הם ייבדקו זאת השקעה של זמן ומשאבים כדי להביא אותם לאישור שאכן הם תואמים את התקן, אבל אין לזה שום משמעות.
חוה ראובני: אז מה אם הם תואמים את התקן?
חוה ראובני: עדיין אם נאשם כופר באמינות הנתונים, עדיין צריך יהיה לנהל משפט ולהוכיח את אמינות הנתונים.
חוה ראובני: אולי זה יהיה קצת יותר קל אבל אנחנו רוצים לקבוע חזקה סטטוטורית של האמינות.
כרמל שאמה-הכהן: לעניין התקן לא יהיה משקל?
אופיר אקוניס: תסבירי, כי אנחנו מוצאים את עצמנו מחוקקים חוק ומעבירים אותו בקריאה שנייה ושלישית, ואנחנו מוצאים את עצמנו בלי התקן.
עדנה הראל: ברשותכם, אני רוצה לנסות להסביר.
עדנה הראל: אנחנו בעצם לוקחים כאן ומרכיבים על גבי עולם התקינה קומה נוספת קונקרטית לעניין של מכשירי אכיפה.
עדנה הראל: מה כוונתי?
עדנה הראל: בעולם התקינה, כפי שהוא מתנהל לפי חוק התקנים, יש שתי רמות של תקנים.
עדנה הראל: יש תקנים שהם תקנים ישראלים וולונטריים.
עדנה הראל: עמידה בתקן יש לה משמעות מסחרית, יש לה משמעות במשפט האזרחי אבל היא וולונטרית.
עדנה הראל: תקן יכול להיות מוכרז כתקן רשמי על ידי שר המסחר והתעשייה מאחת מהסיבות שמנויות בחוק התקנים, שעניינן שלום הציבור, בטיחותו ורשימה סגורה של סיבות שבגינן אפשר להכריז על תקן כתקן רשמי.
עדנה הראל: נושא מכשירי אכיפה לא יכול להשתלב באותן הצדקות.
עדנה הראל: כאשר תקן מוכרז כתקן רשמי, אז מוטלת על יצרן, יבואן, משווק, החובה להתאים את המוצרים הרלוונטיים לתקינה הרשמית והפרה גוררת איתה סנקציות, לרבות פליליות ולא רק פליליות.
עדנה הראל: אנחנו נמצאים כרגע במקום שהוא קצת אחר.
עדנה הראל: אנחנו רוצים שהתקן יהיה תקן בעל מעמד רשמי, אבל לא בהכרח תקן המחייב יצרנים.
עדנה הראל: הוא לא תקן כלפי השוק, הוא תקן שמאפשר למדינת ישראל, באמצעות השר, כאשר הוא ישתכנע שהתקן הזה יש בו את התוכן שמאפשר את חזקת האמינות, להכריז עליו כתקן אמינות.
עדנה הראל: התקן הזה אמור לכלול גם הוראות לעניין הפעלה והחזקה, קרי, לא רק לגבי עמידה של המוצר עצמו בתקינה, כפי ששאלת את המשטרה לגבי ה”ינשוף” והממל”ז, אלא גם הוראות לעניין הפעלה והתקנה.
עדנה הראל: כל הסט הזה הוא סט שלגביו, אחרי שהשר מכריז שהוא תקן אמינות, קרי, נתן לו מעמד סטטוטורי מיוחד וכאמור הוא לא מעמד בעולם התקינה הרגיל, לצד המעמד הסטטוטורי המיוחד הזה, כאשר יוכח שהמכשיר עמד בסטנדרט, עברת שלב אחד.
עדנה הראל: כאשר יוכח שהמשטרה הפעילה אותו בהתאם להוראות שנקבעו אותו תקן אמינות, וגם על זה צריך יהיה להביא הוכחה שהיא הוכחה קונקרטית פרטנית לכל הליך משפטי נפרד, אז אפשר יהיה לבוא ולהגיד שיש חזקה הניתנת לסתירה לגבי תוצאות אותו מכשיר, לגבי הפלט של אותו מכשיר.
עדנה הראל: אבל אנחנו נמצאים במקום אחר לחלוטין מאשר עמידה בתקן וולונטרי היום לפי חוק התקנים.
עדנה הראל: לכן השאלה האם קיים היום תקן והאם המכשירים הנוכחיים עומדים בתקינה, היא פחות רלוונטית למטרה שאנחנו נמצאים בפניה.
עדנה הראל: זה שכבר קיים היום תקן שאפשר אולי שימש תקן אמינות, אומר שאנחנו מקצרים את הטווחים אחרי שיחוקק החוק, אבל אחרי שיחוקק החוק נהיה עם מוצר אחר.
עודד ברוק: אם מותר לי להוסיף.
עודד ברוק: בימים אלה המשרד לביטחון פנים סיים לנהל מכרז למערכות אכיפה אלקטרוניות אוטומטיות שיחליפו את מצלמות המהירות והרמזור שקיימות היום ויגדילו את הכמות, בהתחלה, מ-60 ולאחר מכן אנחנו מתכוונים לעלות עד ל-300 מצלמות.
עודד ברוק: המכשירים האלה והחברה שזכתה נמצאים כרגע במכון התקנים.
עודד ברוק: המכשיר עצמו נמצא כרגע בבדיקת מכון התקנים.
עודד ברוק: זה התחיל באוקטובר ואמור להסתיים בסביבות מרץ, אם אני זוכר נכון.
עודד ברוק: פחות או יותר זה כן נמצא בתהליך.
עודד ברוק: מכשירים אחרים, ברגע שיהיה החוק הזה, ייכנסו מיידית לאישור מכון התקנים.
עודד ברוק: מכשיר שלא יהיה לו את אישור מכון התקנים, החוק הזה לא יחול עליו ויצטרכו לשבת בבית משפט לפי כל ההליכים.
אופיר אקוניס: אם אינני טועה, זה כתוב בסעיף הראשון.
אופיר אקוניס: כתוב כאן: "היתר לסמן דגם מסוים של מכשיר אכיפה בתו תקן שנתן מכון התקנים בהתאם להוראות סעיף קטן ה2".
אופיר אקוניס: אז כבר פתרו לנו את הבעיה הזאת של עניין התקן.
אתי בנדלר: זה עוד לא נפתר.
עדנה הראל: זאת המטרה, שאותו מכשיר שהמשטרה - - -
אופיר אקוניס: אנחנו לא רואים עין בעין בכל הנושאים עם משרד המשפטים, למשל, בנושא כביש 443 אבל בנושא הזה אנחנו מסכימים.