GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה וקס: בוא ניקח את השקל של 1.8, ומה הוא היה שווה, ומה הוא שווה היום.
שלמה וקס: ב-2010 אנחנו עומדים ב-1.35 מיליארד שקל בלבד.
שלמה וקס: אז אני מקבל את המספר של אלי, 1.356.
שלמה וקס: במקביל קורה לנו דבר שאנחנו לא נותנים עליו את הדעת, וה-4.6 או 4.9 שאתה נותן זה על חשבון קרנות הון סיכון שמכניסות כסף.
שלמה וקס: בקרנות הון סיכון, לפחות מהנתונים שה-IVC פרסם, יש צניחה חופשית בגיוסים שלהם.
שלמה וקס: הם ירדו מ-2.2 ל-1.1 מיליארד דולר ב-2009, וזה ממשיך כך.
שלמה וקס: אנחנו מורידים גם את התקציב של המדינה.
שלמה וקס: לאן נגיע?
שלמה וקס: אני חושב שמשרד האוצר וממשלת ישראל צריכה לתת את הדעת על זה, אחרת בעוד כמה שנים כולנו נבכה, כי תוצר של מו"פ היום מתבטא לא מחר בבוקר אלא בעוד כמה שנים, והתעשייה כולה תיפגע.
שלמה וקס: ההי טק זה הנכס היחיד שיש לנו, אז בוא נדאג לו היום, כי אי אפשר יהיה לשנות בעוד חמש שנים מה שלא נטענו היום.
שלמה וקס: יש דבר שמדהים אותי בנייר שהכין הממ"מ – חלוקה לפי אזורים.
שלמה וקס: הרי כבר כאן בוועדה הזו הצבעתי על כך שכשאנחנו, לצערנו, נאלצים לפטר בתעשיית האלקטרוניקה, התוכנה, ההי טק, אנשים, הם באים מהמרכז.
שלמה וקס: אז אתם רוצים שילך תקציבי המדען לנגב או לצפון?
שלמה וקס: הם הולכים לפי האזורים שיש שם תעשייה שדורשת את תקציבי המדען.
שלמה וקס: ואי אפשר לעשות חלוקה גיאוגרפית.
שלמה וקס: זה אמנם יפה, זה פופוליסטי ונכון, אבל זה לא נכון, כי עמי דואק עם יוסי אקרמן האלביט לוקחים את זה לחיפה ולנתניה, ואחר כך הם מוציאים עבודה לקריית שמונה ולשדרות.
שלמה וקס: לכן החלוקה הגיאוגרפית הזאת מטעה, וכבר ראיתי כותרת אתמול באינטרנט, זה סתם לעשות חלוקה מספרית פופוליסטית.
שלמה וקס: תעשיית ההי טק, כשהוא לוקח קרן ביוטכנולוגיה, הוא עושה אותה בירושלים, ברחובות.
שלמה וקס: הוא לא עושה אותה, עם כל הצער שבדבר, לא במצפה רמון וגם לא בצפת.
שלמה וקס: זה עובדות החיים.
שלמה וקס: אז בואו נתייחס לעצמנו ברצינות, ונקבל את זה.
שלמה וקס: אני שב וקורא לממשלהו, אדוני היושב ראש, אתה עושה עבודה ברוכה.
שלמה וקס: אני קורא לך לבדוק איך אנחנו מעלים את תקציבי המדען ב-2010.
שלמה וקס: אנחנו עומדים על 1.356.
שלמה וקס: יש לו בקשות שמתקרבות ל-2.5, 3 מיליארד שקל, וזה פוגע.
שלמה וקס: זה יפגע בעתיד שלנו.
שלמה וקס: תודה רבה.
רוברט אילטוב: מר אבישי פישמן, בבקשה.
אבישי פישמן: תודה.
אבישי פישמן: אני מנהל של פורום חברות הי טק צעירות, אנחנו מייצגים כ-70 חברות הי טק צעירות, זה חברות קטנות ובינוניות, עד 150 עובדים.
אבישי פישמן: למרות שאני תמיד מדבר על מהות העניין, אני חושב שפה הפרוצדורה היא לב העניין.
אבישי פישמן: אני משמש גם סמנכ"ל כספים בחברה צעירה של 70 עובדים.
אבישי פישמן: אני גאה לומר שהמדען הראשי הוא שותף בחברה שלי.
אבישי פישמן: אנחנו מקבלים תמיכה כבר שש שנים ברציפות.
אבישי פישמן: ב-2008 זה התחיל, ב-2009 זה החמיר והקצין בצורה משמעותית, חייבים להבין שהמענקים שאנו מקבלים מהמדען הראשי הם להיות או לחדול מבחינתנו, ואני מייצג עוד חברות צעירות שמאחר שהאישור של המדען הראשי התעכב, מאחר שהמענקים בוששו להגיע, הם ביטלו את הפרויקטים שלהם וחלקם גם סגרו את החברות.
אבישי פישמן: בניגוד לחברות גדולות, אצלנו אנחנו מדברים על חמצן.
אבישי פישמן: המענקים של המדען הראשי זה חמצן גם לפרויקטים, גם לחברות וגם לעובדים שעובדים בחברות האלה.
אבישי פישמן: מה שקרה ב-2008 והתעצם ב-2009, ואגע עכשיו ב-2009 - אנחנו כחברה, מבחינת המדען זה נחשב חברה בינונית, כי התקציב שאנחנו מגישים הוא בין 10 מיליון ל-30 מיליון שקל תקציב מו"פ.
אבישי פישמן: אנחנו מגישים את הבקשה עד 31.1.2009.
אבישי פישמן: הבקשה שלנו נידונה במהלך מרס, ועד חודש נובמבר לא קיבלנו תשובה.
אבישי פישמן: עברה כל השנה, היינו אמורים לגמור את הפרויקט, וחודש אחרי שהוועדה היתה, קיבלנו תשובה עקרונית: הפרויקט מאושר, אך אין לנו תקציב.
אבישי פישמן: אנחנו לא יכולים להתחייב, כי אין לנו תקציב בשבילכם ולעוד הרבה חברות קטנות וצעירות ובינוניות, ולכן בואו נחכה שיהיה תקציב.
אבישי פישמן: כך משכנו ומשכנו, ורק בנובמבר קיבלנו את האישור המיוחד, כאשר עברו 11 חודשים, הפרויקט כמעט נגמר.
אבישי פישמן: לא אגיד ספציפית על החברה שלי, אבל כאשר מדען ראשי אומר: בעיקרון זה בסדר, רוץ הלאה, אבל אני לא מבטיח שתקבל את הכסף הזה בוודאות, מבחינתי אין ודאות, ואני לא יכול להסתמך על זה.
אבישי פישמן: אני יודע שהדבר קרה, והנקודה הבעייתית היא דירוג החברות.
אבישי פישמן: דירוג הבקשות מבוצע לא רק על סמך טיב הפרויקט, אלא גם על סמך חוסן החברה, גודל החברה, יכולת החזר של החברה.
אבישי פישמן: זה ניקוד מאוד משמעותי בדירוג הבקשה, ומאחר שח ברה של 60-70 עובדים שלקראת איזון או אפילו מאוזנת תפעולית עדיין הדירוג שלה יהיה נמוך יותר מול חברות גדולות, שאני לא יכול להתמודד מולן.
אבישי פישמן: אני יודע להתמודד בטיב של הפרויקטים שלי, במהנדסים הטובים שיש לי.
אבישי פישמן: אני יודע להתמודד מול חברות שווה בין שווים.
אבישי פישמן: אני לא יכול להתמודד בדירוג מול חברות ענק או חברות שיש להן יכולת כלכלית הרבה יותר גדולה ממני, ואני לא חושב שזה רלוונטי לעניין עדיפות בקבלת הכסף.
אבישי פישמן: עדיפות בקבלת הכסף ב-2008 וב-2009 היתה לפי אותו ציון שמקבל הפרויקט על סמך החוסן הכלכלי של החברה, לכן ההצעה שלי, בגלל שהפרוצדורה היא לב העניין, להעביר את הכסף בצורה יותר שוויונית, כלומר לא קודם לדאוג לאלה שמדורגות גבוה, שזה החברות הגדולות, אלא להסתכל על הכלל.
אבישי פישמן: במידה שהחלטתם מבחינת התקציב – בטח אני תומך במה שאמר שלמה וקס להגדיל את התקציב, כי אנו נדרשים לזה, אבל בהנחה שיש תקציב מסוים, שהחלוקה תהיה יותר שוויונית גם מבחינת עיתוי התשלום ולא רק מבחינת האישורים.
אבישי פישמן: מבחינת האישורים, אני שמח ומברך, אם הנתונים באמת כפי שהם מוצגים פה, ש-75 אחוז מקבלות החברות הקטנות והבינוניות כי הן צריכות את המענקים האלה כחמצן לנשימה.
אבישי פישמן: אני קורא ומבקש לאפשר לכולם לעשות היוון תמלוגים, לא רק לחברות הגדולות.
אבישי פישמן: אני כחברה צעירה, למשל, כשיש לי בעיה מסוימת, ואני רוצה להחזיר את התמלוגים, תנו לי אותו הסדר שנתתם לחרות הגדולות לעשות היוון תמלוגים.
רוברט אילטוב: מר חיים קופנס, בבקשה.
חיים קופנס: תודה.
חיים קופנס: התפקיד של המדען הראשי הוא לטפל בכשל שוק.
חיים קופנס: !
חיים קופנס: בעולם שבו היה מספיק כסף פרטי בשוק, והוא היה זמין לכל דורש, יכול להיות שלא היה צריך את המדען הראשי, אבל בשוק אין מספיק כסף פרטי לכולם, ולכן התפקיד של המדען הראשי הוא לטפל באותו כשל שוק ולאפשר את קיומה של תעשיית ההי טק הישראלית על בסיס הכסף הפרטי והכסף הממשלתי שמוזרם לו.
חיים קופנס: בשוק קיים כשל מתמשך בהשקעות קטנות ממיליון דולר, ותוכנית החממות של המדען הראשי מטפלת מזה כ-15 שנה, אולי יותר, בכשל השוק הזה ומאפשרת הקמה של חברות צעירות מאוד, שבלי התוכנית הזו לא היו קמות.
חיים קופנס: כשאנו מסתכלים על מה קרה בשוק בסוף 2008, 2009, אנו מסתכלים גם על המגמות של 2010, רואים שכשל השוק הולך ומתרחב.
חיים קופנס: חברות שבעבר גייסו סכומים של מיליון עד 5 מיליון דולר בסיבובים של ראונד A, מתקשות היום לגייס את הכסף הזה.
חיים קופנס: זה נובע מהירידה בהשקעות הון סיכון, זה נובע מהקטנת גודל הקרנות שפועלות בארץ, וזה דבר שאנו רואים אותו יום-יום בחברות האלה, שהן חברות צעירות שחייבות את הכסף הזה כדי להמשיך להתקיים.
חיים קופנס: כדי לטפל בכשל השוק הזה חייבים את התערבות הרגולטור, ובלי התערבות המדינה ובלי הסתת תקציבים לעולם החברות הקטנות ובלי הגדלת תקציב המדען הראשי שיאפשר את הפעילות הזו, בעוד מספר שנים כשהחברות היו אמורות להתבגר, וכשעולם ההון סיכון יתאושש מהמשבר שהוא נמצא בו, נראה שחסר לנו דור של חברות בארץ.
חיים קופנס: נראה שדור שלם של חברות שהיה אמור להיות בארץ פשוט ייעלם, ונמצא את עצמנו כאן בבעיה בעולם ההי טק הישראלי, כי יחסר לנו דור של חברות בגלל אותו כשל שקיים כיום.
חיים קופנס: כדי לטפל בזה חייבים להגדיל את תקציב המדען הראשי ולייצר כאן העדפה מתקנת כלפי אותן חברות.
רוברט אילטוב: אתה חושב שהמדען הראשי, זה התפקיד שלו, לגשר על הפער הזה בכספים הפרטיים, או אתה חושב שיש רעיונות אחרים?
חיים קופנס: בעולם שבו יש מספיק כסף פרטי, ואם היו זורמים מיליארדי דולרי מעבר למה שנכנס היום לארץ, לא היה צריך את המדען הראשי.
חיים קופנס: תפקיד המדען הראשי הוא לטפל במצב שבו חברות רוצות ולא מסוגלות לבצע פרויקטים בגלל אותו מחסור במזומנים.
חיים קופנס: הדבר הזה נכון לחברות גדולות, וכמו שאמר המדען הראשי, יש הסתה של כספים לעולם החברות הגדולות, לעולם המחקר הבסיסי, כדי שהם יוכלו לבצע את אותו מחקר בסיסי, שבלי אותם כספים הן לא היו מבצעות, והדבר הזה נכון שבעתיים לחברות קטנות, שבלי הכספים האלה, חלקם ימות.
חיים קופנס: כשמסתכלים על ראייה רב שנתית, בעוד 4 או 5 שנים נראה שאנו כמשק ישראלי נמצאים בבעיה גדולה, אלא אם כן נטפל בבעיה הזו היום.
חיים קופנס: ירושלים לא מוגדרת כפריפריה, אך אנחנו פועלים בירושלים, אנחנו מכירים את המצב בירושלים, ואנחנו רואים ירידה מתמשכת בתחום ההי טק בירושלים.
חיים קופנס: כמו שהמדען הגדיר סקטורים מועדפים, והוא הגדיר סקטורים מסוימים שבהם צריך לתת תמיכה, כי שם יש בעיה ויש לטפל בה, אחד הנושאים שחייבים לטפל בו זה נושא ירושלים, כי בלי הטיפול הזה ובלי הסתת תקציבים והגדלת מענקים לחברות שפועלות בירושלים נראה ששוב בעוד מספר שנים נמצא את עצמנו כאן בבעיה.
חיים קופנס: אז גם כאן אני קורא למדען הראשי להסית תקציבים לתחום הזה, ולהגדיר אזורים מועדפים ולא רק אזורי פריפריה, כי אנחנו לא יכולים לקרוא לירושלים פריפריה, אבל בהחלט אפשר לקרוא לה אזור מועדף, ולהסית תקציבים לכיוון חברות הי טק כדי להגדיל את פעילות ההי טק בעיר.
רוברט אילטוב: מר סער דיקמן.
סער דיקמן: אני שותף בקרן ADT שמשקיעה בחברות אבטחה וביטחון.
סער דיקמן: אני יזם, בוגר מנגנון החממות של המדען.
סער דיקמן: החברות שלנו מקבלות מימונים, אני חושב שכמעט על כל הסקאלה, בין תוכניות מקומיות ובין לאומיות.
סער דיקמן: אני רוצה להאיר את הנקודה של תמלוגים וחברות צעירות.
סער דיקמן: סל ההתייחסות שלנו זה חברות לפי הגרפים עד 25 עובדים ועם מחזורי מכירות של עד מיליון דולר.
סער דיקמן: החזר התמלוגים לחברות האלה, התזמון שלו הוא מאוד קריטי, כי אחרי שבסביבה המאוד נוחה של קבלת תקציב מהמדען, ייצור מוצר ראשוני, הן משלימות את התהליך הזה ואז הן יוצאות לעולם הגדול.
סער דיקמן: והמלחמה שם, בטח בעונה קשה לגיוס כספים, היא למצוא את הלקוח הבא, לעשות את המכירה הבאה, למצוא את המפיץ הבא של כספים שהם לא מכווני מו"פ.
סער דיקמן: הם לחלוטין פיתוח עסקי ושיווק.
סער דיקמן: ובנקודה הזו לחברה צעירה, אם היא צריכה להתחיל להחזיר תמלוגים ולהסית כספים ממקומות קריטיים ואחרי פיתוח המוצר, או אחרי השלב הראשוני, הנקודה הקריטית היא נקודת השיווק והמכירות, ואם מדברים על הגדלת הסטטיסטיקה של הצלחת חברות קטנות, היכולת שלנו לחזק אותם בהסתת משאבים או אי החזרת משאבים לאותם פעילות שיווק ומכירות, זה ישפיע לאורך זמן על היכולת שלהם לשרוד את אותם שלבים ראשונים.
סער דיקמן: זה לא כספים גדולים, אבל זה עוד חמש טיסות, עוד שני מפיצים, זה בדיוק מה שחסר לחברות האלה לשרוד את החצי שנה ולהשלים את הגיוס.
סער דיקמן: הזווית השנייה של זה, נאמר קודם שהמדען הראשי הוא למעשה שותף.
סער דיקמן: ההתנהגות בחברות הקטנות היא קצת מוזרה.
סער דיקמן: המדען מתנהג כאילו יש לו מניות בכורה, וברגע שהכסף מתחיל להגיע לתוך החברה ממכירות, הוא פתאום אומר:
סער דיקמן: אני מושך את חלקי החוצה, בלי שום רגישות לסביבה החיצונית.
סער דיקמן: אם זו היתה הלוואה מבנק - מבנק מצפים לרגישות מסוימת, אבל המדען הפעיל את כל צוותיו המקצועיים, החליט שהוא משקיע, רוצה שהחברה הזו תצליח, וכשהחברה מתחילה לעשות את אותן מכירות, אותן פעילויות עסקיות, הוא אומר: אני מתחיל למשוך בחזרה.
סער דיקמן: צריך להבין את הנקודה הזו על ציר הזמן, שהיא מאוד קריטית לחיים של החברות הקטנות.
רוברט אילטוב: היה לכם דיאלוג, לחברות הקטנות, בנושא הזה עם המדען הראשי?
סער דיקמן: אין מגמה, אין תנועה מסודרת כמו לחברות הגדולות.
סער דיקמן: יש מדי פעם משאים ומתנים מקומיים, כשיש רגישות מקומית, אבל לא כמגמה.
רוברט אילטוב: הייתי מציע שכן תיצרו דיאלוג עם החברות הקטנות לבחון את זה ברמת רזולוציה גבוהה, כדי שבשלב שחברה קמה על הרגליים, לא ייווצר מצב שמושכים ממנה את ההון, והיא נשארת במצב בלתי נסבל.
רוברט אילטוב: לדעתי, ניתן למצוא פה פתרונות.
רוברט אילטוב: לדעתי, המדען מבין את הדבר הזה.
רוברט אילטוב: אני אשמח לעזור ולשתף פעולה בנושא הזה.
רוברט אילטוב: מר משה בסול, בבקשה.
משה בסול: שלום.
משה בסול: אני, יחד עם אבישי פישמן, יו"ר הפורום לחברות הי טק צעירות שמייצגים כ-70 חברות צעירות שמתמודדות בצורה מאוד קשה עם המשבר.
משה בסול: המדען הראשי, יש לנו הערכה רבה מאוד גם לגוף הזה וגם לאלי אופר.
משה בסול: הפעילות הזו מאוד חשובה להי טק בכלל, ובטח ובטח לחברות הקטנות, והמטרה מבחינתנו היא למצוא שיטות ודרכים איך לייעל את הזרמת התקציבים.
משה בסול: כמי שהכרתי את הוועדה והצלחתי להבין את הכיוון שלך, היושב ראש, אשתדל להתמקד בארבע הצעות מאוד קונקרטיות, שאפשר ליישמן מחר בבוקר, ולייעל את התהליך.
משה בסול: הצעה אחת, אני מציע ומבקש להפריד את התקציב שמיועד לחברות קטנות לעומת התקציב שמיועד לחברות גדולות, דהיינו אם לצורך העניין מתוך מיליארד וחצי שקל, נניח שחצי מהתקציב, 800 מיליון שקל, לפי הנתונים פה לכאורה יותר, אבל נניח שחצי מהתקציב מיועד לחברות קטנות, עד 25 עובדים, עד 5 מיליון דולר מחזור, בואו נדאג שזו תהיה קופה נפרדת; שלא יהיה מצב כמו ב-2009 שהחברות הקטנות רק בסוף השנה, בנובמבר ובדצמבר, קיבלו אישורים אחרי שסגרו את הבעיות עם כל המגזרים האחרים, הגדולות, המועדפות, המסורתיות.
משה בסול: שיהיה תקציב, קופה נפרדת לחברות הקטנות, ומתוכו מתחילים למשוך מחודש ינואר, פברואר וכך הלאה, ולא נותנים לחברות הקטנות האלה לגסוס למוות עד סוף השנה.
משה בסול: לדעתי, זו החלטה אדמיניסטרטיבית.
משה בסול: אם אומרים ש-80 אחוז מהתקציב מיועד לחברות הקטנות, מצוין – נשים את זה בקופה נפרדת, נמשוך אותו משם בצורה מסודרת.
משה בסול: הצעה שנייה, בואו נגדיר שמרגע שחברה קטנה מגיעה למדען, בואו נגדיר שהתהליך הזה מסתיים ומקבלים אישור או דחייה תוך שלושה חודשים.
משה בסול: אני חושב שאפשר לעשות את התהליך הזה תוך שלושה חודשים.
משה בסול: מדובר בבדיקה טכנית, יש מערכת של בודקים, יש מערכת משומנת.
משה בסול: תוך שלושה חודשים אפשר לתת תשובה, ואז חברה יודעת.
משה בסול: הצעה שלישית, אנחנו רואים שיש כל מיני מגזרים מועדפים אחרים, ועיני לא צרה בהם.
משה בסול: יש להם פטור מתמלוגים, הם מקבלים מענקים של 50 אחוז, כל מיני הטבות, ואין לי בעיה עם זה, אבל אנחנו מדברים כרגע על שנים מאוד קשות לחברות הקטנות במיוחד, לכן בואו נגדיר שבשנתיים הקרובות, 2010 ו-2011 החברות הקטנות האלה שמגישות בקשות למענק והוא מאושר, יאשרו להן אותו ברמה של 50 אחוז מענק, כמו שנותנים לחברות הגדולות ולחברות מועדפות אחרות, כי החברות הקטנות מתמודדות עם תקופה מאוד קשה.
משה בסול: אם כבר אישרו להם, שהם עומדים בסף החדשנות, בסף הטכנולוגיה, בבחינות השוק, בואו נאשר להם מענק של 50 אחוז, כמו שנותנים במגזרים אחרים.
משה בסול: הצעה רביעית, בואו נוודא שאותו סכום שמיועד לחברות הקטנות, שהסכום שלו אבסולוטית יגדל ב-2010.
משה בסול: אני לא יודע כמה הוא היה ב-2009, באף אחד מהנתונים שהסתכלנו פה לא היתה הגדרה, מהו הסכום האבסולוטי שהולך לחברות הקטנות.
משה בסול: בואו נמדוד מה היה אותו סכום, ובואו נוודא שהסכום האבסולוטי הזה גדל ב-2010.
משה בסול: דווקא בגלל הסגנון של הוועדה, בגלל הכיוון שלך, היושב ראש, אני מאמין שהולך להחלטות פרקטיות, שאפשר ליישם מחר בבוקר, אני מאמין שמדובר פה בארבע הצעות, שבעבודה נכונה, ואם צריך שיתוף פעולה שלנו, אפשר ליישמן מיידית, ולהבטיח שאותן חברות קטנות, שהן העתיד של ההי טק הישראלי, יוכלו לעבור את התקופה הקשה הזו, ובעוד כמה שנים נוודא שהחברות האלה באמת שרדו את המשבר, ויהיו העתיד של ההי טק.
רוברט אילטוב: למה לחכות למחר בבוקר?
רוברט אילטוב: נשאל אותו לסיכום ולתגובה על מה שנאמר פה, אשמח מאוד, אם יש תשובות, או אם אפשר לחשוב על התשובות למחר בבוקר.
אלי אופר: בסך הכול, רוב הדברים שעלו פה הם נכונים.
אלי אופר: למרות שהמערכת שלנו מאוד שקופה, לדעתי, ברור שלא כל אחד מכיר כל דבר, איך זה מתבצע.
אלי אופר: זו מערכת ענקית.
אלי אופר: למשל, מה שמשה אמר, ארבע הצעות, חלק מבוצע, חלק מקובל עליי, זה גם עניין של משאבים.
אלי אופר: לגבי מה שהיה ב-2009, ואתה איש פוליטי, אף אחד פה בחדר לא הזכיר שתקציב המדינה אושר ב-15 ביולי.
אלי אופר: זה הדבר הכי מרכזי שהיה ב-2009.
אלי אופר: מה אני עשיתי עם לידיה ועם אגף התקציבים והחשב הכללי – אני לא חושב שיש עוד מערכת במדינה, למעשה הייתי אמור בסביבות מרס או פברואר להודיע שאין ועדות, אין תקציב מדינה.
אלי אופר: זאת הגישה המחמירה.
אלי אופר: הלכתי, תפרתי תהליך עם החבר'ה מהאוצר, ואני מאלה שנותנים להם רק שבחים, והחלטנו לקיים את כל הוועדות.
אלי אופר: זאת מערכת, יושבים באטרף על ועדות בהיקף אדיר.
אלי אופר: זאת מכונה משומנת וענקית.
אלי אופר: הוא הביא אותי לזה, שעשיתי מאות שיחות טלפון עם מנכ"לים ואנשים כדי להסביר, מה עושים עם הכסף.
אלי אופר: אחרי שעשינו את הוועדות, היה לנו דירוג לפי האיכות, לפי פרמטרים.
אלי אופר: הכול שקוף, זה הפרמטרים שאושרו בכנסת.
אלי אופר: כל חברה שהיא מעל רף מסוים שהיה לי ביטחון שבתקציב המדינה תיכנס לכסף, הודענו להם: גם חברות קטנות והכי קטנות, יש הרבה שקיבלו הודעה ואת הכסף.
אלי אופר: נכון שהיתה קבוצה די גדולה – אגב, כל אלה שהיו מתחת רף מסוים קיבלו את ההודעה.
אלי אופר: באמת, היתה קבוצה די גדולה, שהערכתי שהן מספיק טובות, אך לא ידעתי אם ב-15 ביולי יהיה לי מספיק כסף.
אלי אופר: אז החזקתי את זה, והייתי צריך לחכות עד שאדע שיש לי כסף.
אלי אופר: אז אני מצר על זה, וזה הרע במיעוטו.
אלי אופר: אחרת הייתי מודיע לכולם: אין כסף, ואני לא יכול לדון.
אלי אופר: 2009 היא חריגה, והיא תוצאה של אירועים ברמת המדינה.
אלי אופר: צריך לזכור, שהמערכת עובדת בשוויוניות מלאה, למעט קביעת עדיפויות פורמליות.
אלי אופר: אני שמעתי את כל ההצעות.
אלי אופר: בהחלט יש דברים שאפשר לנסות לשנות.
אלי אופר: למשל, העניין של לתת 50 אחוז, אני מזכיר לכולם, עד לפני שש-שבע שנים המדען הראשי היה נותן רק 50 אחוז.
אלי אופר: היה תהליך חשיבה גדול, והחליטו לעשות את הפילוח הזה, שהוא עומס תפעולי עבורי, והרבה יותר נוח לי לנהל את זה, אם זה רק 50 אחוז.
אלי אופר: אגב, זה קשור גם למשאבים.
אלי אופר: אני לא יכול לדעת מה יותר טוב.
אלי אופר: אני חושב חברות קטנות זקוקות לכל יחס ולכסף.
אלי אופר: חברות קטנות יכולות לגשת למדען הראשי בכל יום בשנה.
אלי אופר: יש כל מיני הקלות.
אלי אופר: בלבלו פה בין קטנות ובינוניות.
אלי אופר: בינוניות צריכות להגיש כמו הגדולות, אבל הן לא כל כך גדולות, אז יש להן גם מגבלות.
אלי אופר: אני אחשוב על חלק מהדברים פה.
אלי אופר: זה דיון הרי על תקציב, אז לשפר צריך כל הזמן.
רוברט אילטוב: כמה תקציב אתה צריך?
אלי אופר: בממוצע רב שנתי, תקציב של בערך הרשאה להתחייב, 2.5 מיליארד שקל, זה מכסה כמות בקשות טובות, קטנות וגדולות וכל מה שמסביב.
רוברט אילטוב: אגף התקציבים, יש לכם תשובה?
אלון מסר: צריכה לעבור בחודש הבא תוספת תחת הסכמי השולחן העגול, שזה נחשב חלק מהחישוב שהציבו כאן.
אלון מסר: מלבד זה כרגע אין תוספת אחרת.
אלון מסר: התקציב של 2011 משקף גם – זה בסביבות 300 מיליון שקל.
רוברט אילטוב: לסיכום, קודם כל, יהיו לנו שתי ועדות בנושא ההי טק בחודש-חודש וחצי הקרובים, אחת בנושא קרנות הון סיכון, ושם נדבר בהרחבה על כל הנושא של הכסף הפרטי ושוק ההון.
רוברט אילטוב: הנושא השני, שהוא לא פחות חשוב לחברות גם גדולות וגם קטנות, שיווק ומכירות.
רוברט אילטוב: תוכנית המדען הראשי היא מרכיב חשוב בשימור יתרונה האיכותי והתחרותי של ישראל בתחום המו"פ.
רוברט אילטוב: 1.
רוברט אילטוב: הוועדה קוראת למדען הראשי ולמשרד האוצר לנתח כלכלית ואיכותית את ההחלטה משנת 2002 שדובר פה, ולבחון מתן אפשרות לחברות קטנות להיוון תגמולים, בדומה לחברות הגדולות.
רוברט אילטוב: 2.
רוברט אילטוב: הוועדה קוראת לחלוקה שוויונית יותר של תקציבי המדען הראשי, ולתקן את מה שנאמר פה.
רוברט אילטוב: גם שמענו מהמדען התייחסות בנושא, שהוא מוכן לבחון זאת.
רוברט אילטוב: 3.
רוברט אילטוב: הוועדה קוראת למשרד התמ"ת לבחון דרכים לעידוד מו"פ בפריפריה באמצעות מתן העדפה ומתן מענקים לחברות הממוקמות בפריפריה באזורים מועדפים כמו ירושלים.
רוברט אילטוב: 4.
רוברט אילטוב: הוועדה קוראת לממשלה להגדיל את תקציב המדען הראשי לשנת 2010.
רוברט אילטוב: אנחנו מבקשים להגדילו עד 2.5 מיליארד שקלים.
רוברט אילטוב: אני מבקש להודות למרכז המחקר והמידע על המחקר שנעשה פה, הוא מאוד מעמיק.
אופיר אקוניס: שלום לכם, בוקר טוב.
אופיר אקוניס: אנחנו שמחים לארח שוב את שר השיכון והבינוי אריאל אטיאס.
אופיר אקוניס: אנחנו בסקירת השר, או כפי שהגדרנו זאת דיווח השר על המדיניות ותוכנית העבודה של משרד הבינוי והשיכון, וניצול תקציב 2009 בהתאם לסעיף 106ו לתקנון הכנסת.
אופיר אקוניס: כבוד השר, אנחנו היינו פה ב-9 בנובמבר כאשר התכנסנו לדון בדרכי ההתמודדות עם התייקרות מחירי הדיור בישראל.
אופיר אקוניס: אתה השתתפת בישיבה ואמרת כי המשרד מצוי בהליכי תכנון של שיווק אלפי יחידות דיור על מנת להתמודד עם הביקושים להגדיל את היצע דירות המגורים באזורי הביקוש.
אופיר אקוניס: היעד השנתי עמד – אם אינני טועה, דובר על 30,000 יחידות דיור לשנה.
אופיר אקוניס: לפני ימים אחדים התבשרנו כי משרד השיכון ישווק קרקעות המיועדות ל-6,500 יחידות דיור.
אופיר אקוניס: נדמה לי, שר הבינוי והשיכון, שהצעדים שהחל המשרד בראשותך לבצע נותנים את אותותיהם בשוק, ונראה גם על פי נתוני משרד האוצר שמחירי הדיור סיימו את עלייתם החדה הייתי אומר בסך 36% בשנים 2008 - 2009, וכעת מתחילה - כך אני מקווה - מגמה של בלימה והתייצבות.
אופיר אקוניס: ועדת הכלכלה בראשותי תמשיך לסייע ולעקוב אחר פעולותיו החשובות של שר הבינוי והשיכון ומשרדו בהסרת חסמים שעדיין קיימים בשוק לשם מניעת היווצרות בועת נדל"ן.
אופיר אקוניס: כפי שאישרנו כבר כאן
אופיר אקוניס: לאחר דיונים רבים את הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל נמשיך ונעמוד לרשות המשרד במאמצו לאפשר הגדלת היצע דירות המגורים במדינת ישראל כדי להגיע למחירים שפויים.
אופיר אקוניס: קיימים עדיין חסמים בירוקרטים, וזה ברור.
אופיר אקוניס: אנחנו כאן איתך, ביחד, כדי להסיר אותם.
אופיר אקוניס: האצת אישורי תוכניות פינוי-בינוי במרכזי הערים באזורי הביקוש לשם ניצול כלכלי יותר של הקרקע, ייעול ההליך הבירוקראטי בוועדות התכנון והבנייה לשם קיצור תקופת הבנייה, תוך שמירה על דיון ציבורי בהליכי אישור והגנת הסביבה.
אופיר אקוניס: ניתן לבחון שינוי באגרות הבנייה ברשויות המקומיות וביטול עיוותי מס בתחום הבנייה למגורים.
אופיר אקוניס: בסופו של דבר, אדוני השר, אתה כשר הבינוי והשיכון, אני כיושב ראש ועדת הכלכלה, חברי הכנסת, נבחרי הציבור, אני חושב שצריך לומר לאזרחי ישראל: תתמקחו, תתמקחו על המחיר.
אופיר אקוניס: לא יכול להיות שמציעים דירת חדר במחירי הונג-קונג.
קריאה: תגיד אתה חולם?
אופיר אקוניס: אני אומר, פשוט תתווכחו.
אופיר אקוניס: יש דיור שמוצע במחירי עתק והישראלים משלמים.
אופיר אקוניס: תמיד אפשר להאשים בירוקרטיה ופקידות.
אופיר אקוניס: אבל, צריך גם לומר לציבור להתמקח.
אופיר אקוניס: אני חושב שהדבר הזה לא רק שישנה את המגמה, אלא הוא גם יוריד אותה בעזרת הפעולות החשובות שלך גם כלפי מטה.
אופיר אקוניס: אני מבקש ממך או מהמנכ"ל לתת לנו סקירה על הניצול התקציבי של 2009, תוכנית העבודה של 2010, ועוד דברים כלליים שאתה רוצה לבשר לנו, או לשתף אותנו.
אריאל אטיאס: בוקר טוב לכולם, יושב-ראש ועדת הכלכלה, חברי הכנסת, הנהלת משרד הבינוי והשיכון, הנהלת מינהל מקרקעי ישראל, וכל האורחים.
אריאל אטיאס: אני שמח על המעקב של ועדת הכלכלה אחרינו.
אריאל אטיאס: אני חושב שזה בבחינת אין מזרזין אלא למזורזים.
אריאל אטיאס: כפי שהציבור גם התוודע - ובטח חברי הכנסת שנמצאים פה שמאוד עוקבים אחרי הפעילות של הדיור בישראל - למה שפתח יושב-ראש הישיבה על נושא היצע הקרקעות.
אריאל אטיאס: למעשה, אנחנו באנו לכאן לתת גם סקירה על הפעולות של 2009, ותוכניות ל-2010.
אריאל אטיאס: אבל, מאחר והוא נגע בנקודה הזאת אני חושב שפטור בלא כלום אי אפשר.
אריאל אטיאס: בישראל צריכים כ-40,000 יחידות דיור בשנה על גידול טבעי.
אריאל אטיאס: בפועל, בשנים האחרונות, אנחנו עדים ל-30,000 יחידות.
אריאל אטיאס: לפעמים, 27 - 28 אלף.
אריאל אטיאס: הדבר הזה מייצר חוסרים מתמשכים על פני שנים מה שגרם לעליית מחירים.
אריאל אטיאס: גם כשהיה משבר כלכלי בעולם, וכשהיתה צניחה והתרסקות של המחירים במקומות מסוימים עד כדי פשיטות רגל ענקיות, בישראל בהתחלה, ב-2008 היתה איזושהי התייצבות מסוימת, או הקפאה מסוימת, לראות לאן השוק הולך.
אריאל אטיאס: מייד אחרי זה ב-2009 היינו עדים לעליות חריפות מאוד כשהסיבה המרכזית שלהן, לטעמי, היא חוסר היצע.
אריאל אטיאס: אין ספק שגם הריבית הנמוכה נתנה את אותותיה בכך שאנשים קצת ברחו מהשקעות בבנקים לדירות, גם עד הפריפריה.
אריאל אטיאס: אבל, הדבר המרכזי, הכלים שיש לנו בידיים להתחיל להשפיע בנושא הזה, ולייצב את זה לאורך זמן – לא משהו בשביל לתת איזה אקמול על מנת להוריד את החום ולהתקדם – זה להגדיל את היצע הדירות, וגם לשנות את השיטה.
אריאל אטיאס: השיטה שמוציאים באלפים בפעם אחת יש לה שני אפקטים: גם את האפקט השיווקי שהציבור והקבלנים מבינים שמאחורי המדיניות הזאת יש אנשים שרוצים לעמוד מאחורי זה - עובדי מינהל מקרקעי ישראל, ועובדי משרד הבינוי והשיכון שהם עומדים מאחורי העבודה הזאת - כשיש עקביות סביב המסר.
אריאל אטיאס: הגל הראשון היה 5,300, השני היה 5,850, והשלישי 6,500 ואני אומר לכם שב-2010 אנחנו נמשיך ונגדיל את זה.
אריאל אטיאס: נכון שאין לנו תוכניות בלתי מוגבלות על המדף.
אריאל אטיאס: אבל, מה שאנחנו עוסקים בעיקר עכשיו זה בשחרור חסמים שיש על תוכניות מאושרות.
אריאל אטיאס: יש כ-53,000 יחידות דיור בין גדרה לחדרה שזה אזורי הביקוש, ויש להם חסמים או תכנוניים או כספיים כאלו ואחרים שאנחנו עובדים לשחרר אותם.
אריאל אטיאס: כל אחד כזה שמשתחרר יוצא החוצה באלפים.
אריאל אטיאס: מסר לקבלנים – זה יימשך.
אריאל אטיאס: אל תתנו מחירים גבוהים מידיי לקרקע.
אריאל אטיאס: במכרזים האחרונים שיצאו היו מקרים שנתנו מעל 100% על הצעה של השמאי הממשלתי.
אריאל אטיאס: אנחנו עובדים בכלים הכי כלכליים של שוק חופשי.
אריאל אטיאס: נותנים מחיר.
אריאל אטיאס: אגב, השמאי בכלל ברוב המקרים שם את המעטפה ביחד עם הקבלנים כדי שיהיה ממש 100% מחיר שוק, ובמחיר קיבלו יותר מידיי.
אריאל אטיאס: יכול להיות שאם נציג האוצר היה יושב פה, הוא היה מבסוט והיה אומר: תמשיכו.
אריאל אטיאס: אבל, אני יכול לומר לכם שלפחות המדיניות שלנו, גם הנהלת מינהל מקרקעי ישראל, גם משרד הבינוי והשיכון, אנחנו לא שמחים מזה שקבלנים נותנים מחירים גבוהים.
אריאל אטיאס: אנחנו לא חושבים שהקרקע נועדה למקור הכנסה למדינה, אלא הקרקע היא משאב שתכליתו לשרת את היכולת של האזרחים שיהיה להם יחידות דיור.
עמיר פרץ: יש מחיר מינימום לקרקע?
אריאל אטיאס: יש מקרים שיש מחיר מינימום.
עמיר פרץ: האם אתם שוקלים לשים מחיר מקסימום?
אריאל אטיאס: אנחנו נדבר על זה, אני אגיד לך את כל האפשרויות.
אריאל אטיאס: אני רק אומר שבמכרזים שהיו לאחרונה מחיר המינימום בכלל לא שיקף.
אריאל אטיאס: מחיר ה-100% של השמאי, לא המינימום, מעל זה נתנו 100%, וגם יותר.
עמיר פרץ: לכן, אני שואל אם יש מגמה לשים מחיר מקסימום?
אריאל אטיאס: אנחנו נדון בזה עכשיו.
אריאל אטיאס: אני מעריך שככל שנוציא יותר אלפים ואלפים, גם הקבלנים שעכשיו בעקבות החסרים שהיו, ירגיעו את המחירים.
אריאל אטיאס: זה צריך להיות בשני תהליכים.
אריאל אטיאס: קודם תהיה עצירה מסוימת שלפי משרד האוצר כבר בוודאי החלה, ואחרי זה תתחיל איזושהי ירידה.
אריאל אטיאס: הקריאה של יושב-ראש ועדת הכלכלה: תתמקחו על המחיר, היא חלק מהתפיסה הזאת שגם הציבור רואה שיוצאים אלפים ואלפים, והוא בעצם גם אמור להבין שאנחנו מתכוונים לטפל בחוסרים האלה שהיו.
אריאל אטיאס: רק צריך לזכור, וקצת סבלנות.
אריאל אטיאס: זה לקח שנים רבים שהיו החוסרים האלה.
אריאל אטיאס: זה לא יכול להיגמר בשנה אחת.
אריאל אטיאס: זה ייקח זמן.
אריאל אטיאס: אבל, הספינה עכשיו נמצאת בכיוון אחר, והמטרה היא לנסות להשפיע – זה בנושא הזה.
נחמן שכטר: הים סוער.