GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוידה לחמן-מסר: זה לקספציאליס.
דוידה לחמן-מסר: לזיהוי מסוים.
אברהם פורז: אני אגיד לך: את יכולה להחזיק את השקף הזה, אבל לדעתי זה לא ראוי לוועדה של כנסת שאנחנו נחליט פה שיש מישהו ששולט יותר מדי, אז בואו נעשה חוק נגדו.
אברהם פורז: בואו נעשה משהו אוניברסלי, בלי לדעת את זהות השחקנים.
דוידה לחמן-מסר: רגע, אי אפשר לספר לך על המצב הקיים?
דוידה לחמן-מסר: מה קורה היום?
אברהם פורז: את צריכה לשכנע את כל חברי הוועדה.
אברהם פורז: בואי נעזוב את מה שיש היום, כי אני לא רוצה לעשות חוק לגופו של אדם.
אברהם פורז: יש מישהו שהוא שולט יותר מדי, בואו נעשה חוק נגדו ונכריח אותו לצאת מזה.
אברהם פורז: בואי תגידי לי את דעתך, מה המודל הראוי לדעתך.
דוידה לחמן-מסר: אני שמחה שחבר הכנסת לנגנטל נכנס, כי זה מודל שבזמנו דיברנו אתו עליו גם בוועדת הכספים.
דני רוזן: כבר דנו בזה.
דני רוזן: למה צריך לחזור על זה?
דני רוזן: הדיון על הסעיפים שדנים בדרכים לתת רשיון שידור כבר נדון וסוכם פה.
דוידה לחמן-מסר: פה יש סעיף מיוחד שמתייחס לזה.
יזהר טל: גבירתי, הסעיף שעליו את מדברת זהה בהצעת החוק הפרטית ובהצעת החוק הממשלתית.
יזהר טל: מה התורה החדשה?
יזהר טל: זה בדיוק אותו סעיף.
דוידה לחמן-מסר: לא, כתוב שינתן רשיון אוטומטית…
יזהר טל: סליחה, המילה אוטומטית היא רק אצלך.
יזהר טל: היא לא אצלנו.
דוידה לחמן-מסר: "ניתן רשיון כללי לחברה בעלת זיקה, יראו את בעל הזיכיון כמי שניתן לו רשיון כללי לשידור".
דוידה לחמן-מסר: לזה אני מתנגדת.
דוידה לחמן-מסר: זה האוטומטי.
יזהר טל: עוד לא הגענו לשם בכלל.
אברהם פורז: הגברת לחמן-מסר, עשי עמדי חסד ותגידי לי מה את חושבת שבעידן החדש, בהנחה שמר איינהורן, למשל, קיבל זיכיון לטלקומוניקציה, מה הוא צריך לעשות בקטע של טלוויזיה.
אברהם פורז: מה את מציעה?
בני איינהורן: בקטע של טלוויזיה שממנה באתי.
אברהם פורז: בסדר, אבל לפעמים יכולים להגיד לך.
אברהם פורז: כמו שבאו לבנק לאומי ואמרו לו תוריד אחזקות בתאגידים ריאלים והוא נאלץ למכור את אפריקה-ישראל.
בני איינהורן: לא אמרו לו: תפסיק לעסוק בבנקאות בביזנס המרכזי שלו.
דוידה לחמן-מסר: באמת חוק הבנקאות-רישוי הוא הדוגמא הטובה ביותר ל Carving up .
דוידה לחמן-מסר: אם אנחנו מדברים על כך.
אברהם פורז: מר איינהורן, אני לא שאלתי מה עמדתך.
אברהם פורז: אני שואל מה עמדתה.
דוידה לחמן-מסר: אני סבורה שאנחנו צריכים לראות את המפה של ערוץ 2, ערוץ 3, עיתונות וטלוויזיה ולהחליט כך: אם גורם מסוים שנמצא היום בחברות הכבלים הוא גורם שנמצא גם בערוץ 2 וגם בערוץ 3, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו אם הוא גם יהיה בעל התשתית בכבלים.
דוידה לחמן-מסר: הוא גם בעל זיכיון בערוץ 2, הוא גם בעל זיכיון בערוץ 3.
דוידה לחמן-מסר: הבעיה היא דמוקרטית ולא תקשורתית.
דוידה לחמן-מסר: אדם שנמצא גם בערוץ 2 וגם בערוץ 3 והוא גם הבעלים של תשתית הכבלים, האם הוא יכול להיות גם בעל הרשיון הכללי לשידורי כבלים?
דוידה לחמן-מסר: זאת השאלה שאני מציעה שתדונו בה.
אברהם פורז: עשי עמדי חסד, מעבר לשאלה של ההנמקה, תגידי מה את מציעה.
אברהם פורז: מה דינו של מי שיש לו עיתון.
אברהם פורז: מה דינו של מי שיש לו זיכיון בערוץ 2, מה דינו של מי שיש לו זיכיון בערוץ 3.
דני רוזן: דנתם בזה כבר ב 6(4).
אתי בנדלר: לא, לא.
אתי בנדלר: זאת בדיוק פסקה (4) (שמסומנת פה בטעות כ (3), (א) ו (ב).
אברהם פורז: זה מה שנקרא "בעלות צולבת".
אתי בנדלר: לא, קודם כל מדובר כאן על ההפרדה.
אתי בנדלר: "היה ומבקש בעל הזיכיון…" – זה המקרה שאתה מדבר עליו.
אתי בנדלר: נכון?
אתי בנדלר: חברת הכבלים היא בעלת הזיכיון.
יזהר טל: סעיף קטן (3) לא מדבר על זכויות לשידור בכלל.
יזהר טל: הוא רק מציין את ההפרדה התאגידית בהמשך למתן רשיון מפ"א.
יזהר טל: זה הכל.
אברהם פורז: אותי מטריד אם בכלל, זה לא שהוא הולך לנהל "בוכלטריה" נפרדת בתאגיד נפרד.
אברהם פורז: זאת לא השאלה.
אברהם פורז: השאלה היא מהותית.
אברהם פורז: יש פה שני דברים.
אברהם פורז: א, האם מי שיש לו רשיון וכבלים בעידן החדש, יכול להפיק את כל ערוצי הכבלים לבד או חייב לתת לאחרים להפיק חלק מהפקותיו, שלא לדבר על השאלה שהוא חייב לתת לאחרים לעבור.
אברהם פורז: כמו שהיום חברות הכבלים, עד כמה שאני מבין, חלק מן הערוצים צריכות להפעיל בחוץ.
אברהם פורז: האם אנחנו רוצים להישאר בנורמה הזאת ואם כן באיזה שיעור, זאת שאלה אחת.
אברהם פורז: השאלה השניה היא אם בכלל, מי שיש לו עיתון או כלי תקשורת אחר, עד כמה הוא יכול להיות בתוך תאגיד שיש לו רשיון כללי לשידורים.
דני רוזן: רק הערה טכנית, לא לנושא.
דני רוזן: סעיפים 6ח' ו 6(9), עליהם כבר דנו בהרחבה בדיונים קודמים בשבוע שעבר, בדיוק התייחסו לשאלות האלה, מהם התנאים לקבלת רשיון כללי לשידור ורשיון מיוחד לשידור וכך הלאה.
דני רוזן: אם הם לא טובים, אז שיתקנו אותם.
דוידה לחמן-מסר: פה עוסקים במתן הכבלים.
דני רוזן: אני יודע, אבל זו לא השאלה שנשאלה.
לאה ורון: מר רוזן, סעיף 6 הושאר לדיונים הבאים.
דני רוזן: אוקיי.
דני רוזן: אז סליחה.
דני רוזן: טעות שלי.
דני רוזן: אז כשנדון בו נקבע שם את הכללים האלה.
דני רוזן: לא פה.
אברהם פורז: רגע, תנו לי לנהל את הישיבה לפי דרכי.
אברהם פורז: הגברת לחמן-מסר, מה את מציעה?
אברהם פורז: אחד שיש לו אחד משני העיתונים הנפוצים.
אברהם פורז: מה הוא יכול להיות בכבלים בעתיד?
דוידה לחמן-מסר: אני הצעתי ויש לי כאן עקרונות.
דוידה לחמן-מסר: מי שהינו בעלים – ואני מסכימה עם חברי שזה לא בדיוק נוגע לסעיף הזה, אלא לסעיף הבא, בסעיף הזה צריך זו חברה אחרת – מי שהינו בעלים של עיתון, או בעל שליטה…
אברהם פורז: כל עיתון או אחד מהעיתונים הגדולים?
דני רוזן: רגע, מאיפה את ממציאה את זה?
דני רוזן: אני רוצה להבין.
דני רוזן: הרי סיכמנו הצעת חוק ממשלתית ואת מביאה פה משהו אחר לגמרי.
דוידה לחמן-מסר: היה פה אדון אחר מהממשלה שאמר את מה שהוא רוצה על הצעת החוק הממשלתית.
אברהם פורז: מר רוזן, הצעת החוק הממשלתית, כבודה במקומה מונח, היא עוד לא הגיעה אלינו.
דני רוזן: אני רוצה פשוט להבין.
דני רוזן: מסכמים משהו עם היועץ המשפטי לממשלה, מה, זה סתם נייר מלוכלך?
דני רוזן: זה לא שווה כלום?
דני רוזן: אחר כך עושים מה שרוצים?
אברהם פורז: אני לא יודע אם הוא מלוכלך, הוא סתם נייר.
לאה ורון: אנחנו עוסקים כרגע בהצעת החוק הפרטית.
דני רוזן: אני רוצה להבין: זה משהו פרטי של הגברת לחמן-מסר?
דני רוזן: מה זה היועץ המשפטי לממשלה?
אברהם פורז: מר רוזן, אני אגיד לך מה.
אברהם פורז: אני לא ממשלה.
אברהם פורז: אני לא עושה סדר במשרדי הממשלה.
אברהם פורז: לפה באים אנשים, כל מי שרוצה פותח את הפה ואומר מה שהוא רוצה.
דני רוזן: אני רק שאלתי שאלה.
דני רוזן: האם הדעה הזאת היא של גברת דוידה לחמן-מסר, או של היועץ המשפטי לממשלה?
דני רוזן: אני רוצה לדעת.
אברהם פורז: זו שאלה לשר לביטחון פנים.
דני רוזן: שאלתי קודם את השאלה הזו מישהו אחר, שאלתי נציג של מי הוא, אמר: סלקום.
דני רוזן: יופי.
דני רוזן: פה אני שואל נציג של מי זה?
דוידה לחמן-מסר: אני נציגת היועץ המשפטי לממשלה.
אברהם פורז: היא כרגע בעיני נציגה של עצמה.
אברהם פורז: הגברת לחמן-מסר, מי שהוא בעלים…
דוידה לחמן-מסר: הנה, אני רוצה להקריא: מי שהוא בעלים של עיתון או בעל שליטה בתאגיד המוציא לאור עיתון.
אברהם פורז: כל עיתון או רק עיתון ארצי?
דוידה לחמן-מסר: עיתון יומי בעל תפוצה ארצית.
דוד תדמור: בשפה העברית?
דוידה לחמן-מסר: בשפה העברית.
נחום לנגנטל: הכל נגד הצופים.
נחום לנגנטל: אני רוצה להבין את העניין, אבל ברגע שאתה נכנס לפה אוכלים אותך חי.
דוידה לחמן-מסר: אני מציעה עקרונות כלליים.
דוידה לחמן-מסר: אפשר לדון בהם.
דוידה לחמן-מסר: אני – אני אישית – חשבתי שמי שהוא בעלים של עיתון או בעל שליטה בתאגיד המוציא לאור עיתון, לא יוכל להיות במישרין או בעקיפין בעל אמצעי שליטה כלשהו בבעל רשיון לשידורים או גם לא יוכל להיות בעל שליטה בבעל רשיון מיוחד לשידורים.
דוידה לחמן-מסר: הוא יוכל להיות שותף.
דוידה לחמן-מסר: זאת אומרת, הוא יוכל להיות בעל התשתית.
בני איינהורן: אבל בשידורים, אפס.
דוידה לחמן-מסר: בבעל רשיון כללי לשידורים, אפס, בבעל רשיון מיוחד לשידורים הוא יוכל להיות שותף, אבל לא בעל שליטה – זה יורד באופן הדרגתי – והוא יוכל להיות עד 24%, כמובן, שותף בבעל זיכיון לערוץ השני או השלישי, איך שזה כתוב שם.
אברהם פורז: במלים אחרות, הגברת לחמן-מסר, קבוצת ידיעות אחרונות וקבוצת מעריב…
דוידה לחמן-מסר: אתה אמרת לא לעשות טיילורים לאנשים…
אברהם פורז: בסדר, כדי שאני אבין את המשמעות.
בני איינהורן: וגם קבוצת הארץ.
אברהם פורז: לא, קבוצת הארץ עדיין לא בפנים.
בני איינהורן: קבוצת הארץ שותפה אתי, אמנם באחוז קטן, אבל לפי שיטת הגברת לחמן-מסר, היא לא תוכל להיות בכלל.
אברהם פורז: לשיטה זאת, לקטעי התוכן בכבלים, אין אף אחד שיש לו בעלות בעיתון.
דוידה לחמן-מסר: בעל רשיון כללי מותר לו להיות בעל שיעור של שליטה בתוכן.
דוידה לחמן-מסר: יש לנו שני סוגי רשיונות בתחום התוכן.
דוידה לחמן-מסר: יש את בעל הרשיון הכללי, שהוא זה שמגיע לבית המנוי, הוא אורז את כל הערוצים, יש לו רשיון למגוון ערוצים לא מוגבל.
דוידה לחמן-מסר: הוא אורז את כל הערוצים, מגיע אלי הביתה ודופק בדלת.
אברהם פורז: הוא לא יכול להיות בעסק הזה בכלל, מי שיש לו עיתון.
דוידה לחמן-מסר: אני סבורה שמי שהוא בעלים של עיתון ויש לו גם החזקות בערוץ השני, לא יכול להיות בעל הרשיון הכללי לשידורים.
אברהם פורז: ואם אין לו אחזקות בערוץ השני?
דוידה לחמן-מסר: אם אין לו אחזקות בערוץ השני, אנחנו מציעים לעשות פה טיילורינג אחר ולתת לו עד שיעור מסוים בבעל רשיון כללי לשידורים.
בני איינהורן: איזה שיעור?
דוידה לחמן-מסר: השיעור של 24% עובר כחוט השני בחקיקה.
דוידה לחמן-מסר: 24% זה פחות מ 25%.
דוידה לחמן-מסר: לכן חשבנו על המבנה הזה.
דוידה לחמן-מסר: אמרנו: לא כולם יכולים להיות בכל.
דוידה לחמן-מסר: חבר הכנסת לנגנטל, אני הסברתי כשאתה לא היית.
דוידה לחמן-מסר: כשחוק הכבלים הוצג וחברות הכבלים קיבלו את המבנה שלהן, כשלא היינו מודעים לבעלות הצולבת, מה קרה?
דוידה לחמן-מסר: בערוץ השני והשלישי שהם ערוץ אחד, שלכל אחד יש אחד חלקי שליש, חצי וכדומה, הם מוגבלים.
דוידה לחמן-מסר: ופה, כשמדובר על אינסוף של ערוצים שהם יכולים לארוז ולהחליט – זה כוח.
דוידה לחמן-מסר: זה לא רק עניין שמתערבים בתכנים, אלא זה כוח גדול מאד – פה עיתון יכול להיות.
דוידה לחמן-מסר: עכשיו ב'.
דוידה לחמן-מסר: לא רציתי להפלות גם גורמים אחרים.
דוידה לחמן-מסר: לדוגמא, אם אדם מחזיק שליטה בבעל רשיון בערוץ השני או בעל זיכיון בערוץ השלישי, אני גם סבורה שהוא לא צריך להיות בעל שליטה בבעל רשיון לשידורים.
בני איינהורן: אמרת אפס.
דוידה לחמן-מסר: הבחנתי בין פלטפורמות.
דוידה לחמן-מסר: יש שלוש רמות.
דוידה לחמן-מסר: יש עיתון, ערוצי שידור וכבלים.
אברהם פורז: אני מבקש ממך, שאת כל הפילוסופיה הזאת, כולה, לנסח, להביא לגברת בנדלר וזאת תהיה אלטרנטיבה א'.
אברהם פורז: אנחנו יכולים להעביר כמה אלטרנטיבות.
אתי בנדלר: אלטרנטיבה למה?
אברהם פורז: לשאלת הבעלויות הצולבות.
אתי בנדלר: את מציעה את זה כרגע כאלטרנטיבה לאיזשהו סעיף כאן בהצעת החוק, או נוסף?
דוידה לחמן-מסר: ל 6יב3.
אתי בנדלר: 6יב3 עדיין לא התחלנו לקרוא.
אתי בנדלר: והדיון נעצר…
דוידה לחמן-מסר: אבל כתוב כאן חברה בעלת זיקה או חברה אחרת.
דוידה לחמן-מסר: מה שהצעתי זו חברה אחרת.
אברהם פורז: אנחנו כבר נמצא את המיקום.
אתי בנדלר: זה לא עניין של מיקום.
אתי בנדלר: אני רוצה להבין אם זו אלטרנטיבה למה שכתוב כאן, אם זה בא במקום משהו, כי לא ברור לי מה אושר ומה לא אושר.
דוידה לחמן-מסר: זו אלטרנטיבה.
דוידה לחמן-מסר: אני רוצה להסביר משהו.
אתי בנדלר: סליחה.
אתי בנדלר: בדף 13 של הצעת החוק, כתוב למעלה: (2).
אתי בנדלר: (א), (ב), זה אושר.
אתי בנדלר: ל (א) היו שתי אלטרנטיבות, זה העניין של המומחה המעריך.
אתי בנדלר: מה שמסומן כאן כפסקת משנה (ב) יש לו (1) (2) (3) (4) (א) (ב) ואחר כך שוב מסומן (4).
אתי בנדלר: מתוך זה כל מה שנקרא ואושר, למיטב הבנתי, זה פסקאות משנה (1), (2) ואולי גם (3).
אתי בנדלר: אינני זוכרת.
אתי בנדלר: התחלנו לקרוא את מה שמסומן פעם שניה כ (4).
אתי בנדלר: (א) ו (ב).
אתי בנדלר: כאן נעצרנו.
אתי בנדלר: שאלתי כמה פעמים האם הויכוח הזה נוגע לאמור כאן או לא.
אתי בנדלר: אומרים לי, שזה נוגע לסעיף הבא.
דני רוזן: לפי דעתי זה נוגע לסעיף 6.
דוידה לחמן-מסר: אני אגיד לך איפה לשים את זה.
אתי בנדלר: אני לא צריכה לדעת איפה לשים את זה.
אתי בנדלר: אני צריכה להבין.
אברהם פורז: הגברת בנדלר, זה שייך לשאלת הבעלויות הצולבות.
אברהם פורז: תכף נמצא את המיקום.
דני רוזן: 6ט(א)(1).
אברהם פורז: זאת לא בעיה.
אברהם פורז: הגברת לחמן-מסר, זאת ורסיה אחת.
אברהם פורז: לכם יש ורסיה אחרת?
דני רוזן: אני רוצה לומר: קודם כל לפי דעתי הנושא הזה של בעלויות צולבות, או מה שיקבע כטיפול בבעיית ריכוז הכוח בענף זה או אחר, שייך לכל נושא רשיון שידור באשר הוא.
דני רוזן: לאו דווקא למעבר של הכבלים ממשטר אחד לשני.
דני רוזן: לכן, לדעתי, הוא צריך להיות בסעיף 6ט.
דני רוזן: זו נקודה אחת.
דני רוזן: נקודה שניה.
דני רוזן: אכן בעיה זו של ריכוז בעלויות בתחום המדיה, הוא בעייתי ובכל מיני מדינות מערביות מנסים לטפל בזה בכל מיני דרכים.
אברהם פורז: מה הצעתכם?
אברהם פורז: עזוב את הנאום.
אברהם פורז: תגיד לי מה ההצעה.
דני רוזן: אני חושב שמה שכתוב בחוק, שהוא בעיקרו לתת סמכויות, אבל לדרוש גישה פתוחה, כלומר: שימוש ברשת על ידי כולם, זה מספיק ולא צריך חוקים משונים שמגבילים ולא יחזיקו מים עד שהחוק יאושר.
אברהם פורז: מר רוזן,לשיטתך, כדי שאני אבין: מי שיהיה לו רשיון בכבלים, הוא יכול להחזיק גם עיתון, הוא יכול להחזיק כל דבר.
אברהם פורז: אחר כך נראה מה אנחנו עושים אתו.
אברהם פורז: אתה לא מגביל, מבחינת בעלות צולבת, שום דבר, לשיטתך.
דני רוזן: אנחנו לשיטתנו נתנו - במתן רשיון שידור, לא משנה אם רשיון כללי או רשיון מיוחד לשידור - סמכויות לטפל בנושא על ידי כל מיני כלים, כדי להביא לריבוי הגורמים המעורבים בשידורים.
דני רוזן: נתנו רשימת סמכויות – עוד לא הגענו אליה, נגיע אליה עוד מעט – ואני חושב שמה שכתבנו הוא מספיק על מנת לטפל בבעיה, גם עם הדינמיקה שיש בתחום הזה.
אברהם פורז: כפי שאני מבין, אתם לא מציעים לשנות את המצב הנוכחי, שבו בעצם אין הגבלה בכבלים על אחוזי בעלות.
אברהם פורז: בעלים של עיתון בעצם יכול להיות 100% בחברת כבלים.
דני רוזן: אנחנו מציעים לשנות.
דני רוזן: אנחנו מציעים לתת סמכויות לשר ולמועצה, שאין להם היום.
יזהר טל: אני רוצה להסביר את הצד הפורמלי פה.
אברהם פורז: אתה צריך לדעת את מה שמטריד אותי.
אברהם פורז: אני לא מסכים שזה יהיה בחקיקת משנה, נושא הבעלויות הצולבות.
אברהם פורז: אם אתם חושבים על תקנות וכולי, לא בא בחשבון.
אברהם פורז: בעלויות צולבות צריכות להיות בחקיקה ראשית.
אברהם פורז: עכשיו אתם תגידו לי בחקיקה ראשית, אם אתם רוצים להגביל את האפשרות שמי שיש לו עיתון או אחוזים בערוץ השני, יהיה בכבלים.
דוידה לחמן-מסר: בעל רשיון שידור בכבלים.
דוידה לחמן-מסר: לא בתשתית.
דוידה לחמן-מסר: כי בתשתית אני לא רוצה לפגוע באף אחד.
אברהם פורז: כשאני מדבר עכשיו אני לא מדבר על החוטים.
אברהם פורז: אני מדבר על התכנים הטלוויזיוניים.
אברהם פורז: מה עמדתכם?
דני רוזן: אנחנו סבורים שבעולם פלורליסטי מרובה שחקנים…
אברהם פורז: אתה יזהר טל?
אברהם פורז: אז אני רוצה לשמוע את יזהר טל.
נחום לנגנטל: אדוני היושב ראש, כפי שעבד עם הגברת לחמן-מסר קצת בממשלה, כשהייתי פקיד, תשאל אותה בהזדמנות על מה היא מוכנה להתפשר מעמדתה.
אברהם פורז: עם כל הכבוד, פה זה לא ממשלה אז מצבנו יותר טוב.
אברהם פורז: אני גם רוויתי את נחת זרועה.
דוידה לחמן-מסר: לא מתפשרת.
יזהר טל: המתכונת שבה נבנתה הצעת החוק הממשלתית שלנו ושגם אושרה על ידי וועדת השרים ונכון להיום היא עמדת הממשלה, היתה מתכונת דומה להסדרה של שידורי הלוויין.
יזהר טל: דהיינו: שיש סעיף מסמיך בחוק וזה 6ט, והסעיף המסמיך הזה מסמיך את השר ואת המועצה לקבוע את כללי הבעלויות הצולבות, בדיוק כפי שהעניין הוסדר בנושא הכבלים.
יזהר טל: זאת היתה העמדה.
אברהם פורז: לא מקובל עלי.
אברהם פורז: אני כבר אומר לך.
אברהם פורז: לא יהיה ולא יקום ולא יהיה.
אברהם פורז: זה יהיה בחקיקה הראשית.
אברהם פורז: אנחנו לא נשאיר את זה לתקנות.
יזהר טל: אם כך, אני מציע לא לעשות לזה הסדר פרטני בסעיף הזה, אלא שזה יהיה בסעיף הכללי.
דוידה לחמן-מסר: מאה אחוז.
דוידה לחמן-מסר: לזה אני מסכימה.
יזהר טל: לא להכניס עכשיו כאן, להסדר המיוחד הזה, הוראות נפרדות.
אברהם פורז: בהנחה שאנחנו רוצים את זה בחקיקה ראשית, אתה אומר שלא צריכה להיות הגבלה, או שאתה רוצה לחשוב על הגבלות לישיבה הבאה?
יזהר טל: אני לא אומר שלא צריכה להיות הגבלה.
יזהר טל: אני חושב שזה עניין של מדיניות.
אברהם פורז: יפה.
אברהם פורז: תתייעצו עם שר התקשורת שאתם שלוחיו.
אברהם פורז: חבל לדבר הרבה.
אברהם פורז: לישיבה הבאה תגידו לנו, בהנחה שזה נכנס לחקיקה ראשית, איזה מגבלות אתם רוצים להטיל על מי שיש לו כלי תקשורת אחר, קרי: עיתון, קרי: ערוץ שני, קרי: ערוץ שלישי, ערוץ יהודי בכבלים, לא יודע מה.
אברהם פורז: איזה מגבלות אתם רוצים להטיל עליו.
אברהם פורז: עמוס שוקן.
אברהם פורז: אתה בקשת להגיד משהו בעניין הזה?
עמוס שוקן: כן.
עמוס שוקן: אני לא בטוח שזה בדיוק בנקודה הזאת.
אברהם פורז: אני מדבר על בעלויות צולבות.
אברהם פורז: אם זה לא בנקודה הזאת אל תגיד.
עמוס שוקן: אתה העלית קודם שאלה האם חברות הכבלים צריכות לקבל רשיון כללי לשידורים ולהפיק כפי שהן מפיקות כיום, או שצריכות להיות איזשהן מגבלות בעניין הזה.
עמוס שוקן: אני רוצה להתייחס לזה, אם זאת הנקודה.
לאה ורון: מר שוקן, אנא תרים את קולך.
לאה ורון: הקצרנית לא יכולה לשמוע אותך.
אברהם פורז: הנקודה כרגע היא רק אחת: האם אנחנו צריכים, בכבלים, להגביל בעלות בתוכן לגבי מי שיש לו כלי תקשורת אחר.
אברהם פורז: נכון לרגע זה, אתה, בתור עיתון נפוץ – כך אני מניח קבוצת שוקן –לא יכול להיות בבעלות בתוכן בכבלים ולעולם לא תוכל להיות.
עמוס שוקן: נכון לרגע זה אני יכול.
אברהם פורז: תגיד לי אתה מה עמדתך.
אברהם פורז: עזוב מה אמרו.
אברהם פורז: תגיד לי מה עמדתך.
עמוס שוקן: באופן כללי, ככל שתהיינה פחות בעלויות צולבות בתקשורת כך יהיה יותר טוב.
אברהם פורז: אתה מציע שלקבוצת הארץ לא לתת דריסת רגל בשום מקום אחר?
עמוס שוקן: אני חושב שזאת, בפועל, התוצאה של החקיקה של הכנסת בשנים האחרונות.
אברהם פורז: אנחנו עכשיו משנים את החקיקה.
עמוס שוקן: אני לא בטוח.
עמוס שוקן: אני לא רוצה להתייחס לשאלה הזאת.
עמוס שוקן: אני רציתי פה להתייחס לשאלה לגבי הקשר שבין התשתית של הכבלים והתכנים, שזאת בעיני השאלה היותר חשובה ואם לא פה המקום, אני אחכה עד שזה יהיה המקום.
אברהם פורז: תראה, אנחנו הרי יודעים, מר שוקן – אני רוצה להבהיר את הנקודה.
אברהם פורז: אני לא אומר את זה רק בשבילך, אלא בשביל כל מי שמדבר פה .
עמוס שוקן: אני מצטער.
עמוס שוקן: אני מייצג פה את פרקליטי יוסי עבאדי שלא יכול היה לבוא היום ואין לי ספק שאני מייצג אותו הרבה פחות טוב ממה שהוא היה מייצג אותי.
אברהם פורז: אחרי קריאה ראשונה אני אתן לכם עוד פעם את האפשרות, אבל אנחנו יודעים שגם אם בסוף אנחנו, נניח, באופן טכני, נחייב הפרדה בין תשתית לתוכן וזה יהיה באותה בעלות, לא עשינו מי יודע מה אם זו אותה שליטה.
אברהם פורז: השאלה היא באופן מהותי, לגבי חברות הכבלים או בעלי רשיונות הכבלים.
אברהם פורז: האם אנחנו צריכים לעשות מה שלמשל נעשה בפרשת הבנקים?
אברהם פורז: נניח, למשל שאנחנו יודעים שאחת הקבוצות – לא אתה, כי אנחנו יודעים שאתה לא בעסק – היא באחוזים גבוהים בכבלים ויש לה גם עיתון ויש לה גם ערוץ 2 וכולי.
אברהם פורז: האם אנחנו במקרה כזה צריכים לתבוע מהם לצמצם את האחזקות בקטע הזה או לא להתערב, או לעשות הסדר של אפס, או שאין לך דעה בעניין?
אברהם פורז: אתה לא חייב להתייחס.
עמוס שוקן: אני חושב שהבעיה פה היא בעיית התכנים ולא התשתיות.
עמוס שוקן: אם ידיעות אחרונות מחזיקה בתשתיות ונוסף עליהן בתכנים ובא הממונה על ההגבלים העסקיים ואומר: אני לא מסכים להסדר I.C.P..
עמוס שוקן: תפרקו את ההסדר, תפיקו שני ערוצים ושלושה תוציאו ואז בדלת האחורית הם למעשה גם ישתלטו על השלושה מבחוץ ויעשו הפקות, למשל, דרך אולפני הבירה שהם בשליטה זו אחרת של גורם אחר, אז בעצם כל השחקנים האלה מחזיקים תכנים בכל המקומות.
אברהם פורז: מר שוקן, יש פה שתי בעיות שונות.
אברהם פורז: יש פה בעיה אחת שאומרת, בהנחה שיש לך רשיון לשדר טלוויזיה בכבלים, כמה אתה יכול להפיק לבד וכמה אתה יכול להוציא החוצה.
אברהם פורז: סיפור אחד.
אברהם פורז: הסיפור השני הוא עצם האחזקה שמחזיקה החברה בדבר הזה.
דוידה לחמן-מסר: מי יכול להחזיק.
אברהם פורז: מי יכול להחזיק.
אברהם פורז: האם יש לך דעה בעניין כמה אתה יכול להחזיק, אם יש לך עיתון או כלי תקשורת, או אין לך עמדה?
עמוס שוקן: אני חושב שהתשובה הזאת תלויה בשאלה באיזה מידה מי שמחזיק את התשתית, יש לו גם את הרשיון הכללי לשידורים ואם יש לו רשיון כללי לשידורים, ברור שהבעיה הרבה יותר חמורה.
אברהם פורז: זה ברור לגמרי שיהיו כמה הגבלות על מספר ערוצים, כמו שיש היום.
אברהם פורז: כן, מר איינהורן.
בני איינהורן: בטיוטת החוק הזו נמתח קו באלמנט טכני מסוים.
בני איינהורן: אדוני, ככל שהוא מתייחס לבעלות של מי שיש לו אחוזים בעיתון ולא יוכל לעסוק בתכנים, יוצר משהו שהוא עומד בסתירה למה שאמרה גברת לחמן-מסר.
בני איינהורן: בפתרון שנקרא תשתית כבלים, יש שלושה מרכיבים וחייבים להבין את זה.
בני איינהורן: יש את ייצור התכנים, לצורך העניין: ייצור הערוצים ויש את התשתית הפיסית.
בני איינהורן: בטיוטת החוק הזאת לקחו את התשתית הפיסית ופיצלו אותה לשתיים, לצרכים של החקיקה.
בני איינהורן: לקחו את המוקד עצמו שהוא עדיין תשתיתי והגדירו אותו בקטגוריה אחת ולקחו את התשתית של החוטים והגדירו אותה בקטגוריה שניה.
בני איינהורן: לשיטתך, אם רוצים ליצור נושא של בעלויות צולבות, ההגיון אומר שלא יינתן למי שמפיק עיתון להיכנס לתחום התכנים, אבל מה שהציעה הגברת לחמן-מסר, זה לא רק שלא יינתן לו להיכנס לתחום התכנים, אלא גם לא יינתן לו להיכנס לתחום התשתית בחלק שפוצל, במוקד.
בני איינהורן: זה ברזלים, זה לא תוכן בכלל.
בני איינהורן: יש כאן שלושה אלמנטים והחוק העביר את הקו למקום אחר.
בני איינהורן: עד היום היה קו בין התוכן לתשתית, עכשיו הזיזו את הקו, חתכו את התשתית באמצע והתוכן פתאום מתחבר עם המוקד.
בני איינהורן: עכשיו המגבלה היא על המוקד.
בני איינהורן: אני אומר: אם רוצים, צריך לפצל לשלושה, זה נראה לי הגיוני קודם כל.
אברהם פורז: תן לי להבין: האם לדעתך אנחנו צריכים לראות את התשתית לחוד ואת התוכן לחוד ולחייב שאלה יהיו שתי חברות נפרדות?
בני איינהורן: התשובה היא כן.
בני איינהורן: הפיצול של התשתית באמצע, קודם כל, מסבך אותנו תפעולית.
בני איינהורן: אנחנו לא יודעים איך לצאת מזה.
בני איינהורן: אני מבין שזה נעשה רק לצורך החקיקה.
בני איינהורן: אם היה פיצול בין התוכן לבין התשתית, אז התשובה היא חיובית ועל זה צריך לדבר.
בני איינהורן: אני חושב שגם מר שוקן, כשהתבטא, אמר משהו דומה למה שאני אומר.
בני איינהורן: הוא אמר: אני לא רוצה לתת לבעל עיתון – תקן אותי אם אני טועה – לעסוק בתכנים.
בני איינהורן: הוא לא התייחס לתשתית.
בני איינהורן: מה שקרה כאן זה שהזיזו את הקו והקו היום כולל תוכן ותשתית.
בני איינהורן: אז להערכתי, קודם כל צריך לפצל את זה או להעביר את הקו חזרה ולעשות קו בין תוכן ערוצים לבין תשתית ואת התשתית לא לפצל.
בני איינהורן: מה זה החוטים?
בני איינהורן: החוטים מגיעים לאיזה ארון תקשורת, אז הארון הוא בצד א' והחוטים בצד ב'?
בני איינהורן: קשה לי להתמודד עם זה.
דני רוזן: זו לא ההבחנה.
דני רוזן: ההבחנה היא רשיון מיוחד לשידור, רשיון כללי לשידור, רשיון לבזק ורשיון מיוחד לבזק.
דני רוזן: זאת ההבחנה.
בני איינהורן: בסדר.
בני איינהורן: אז רשיון מיוחד לשידור, זה באמת רשיון רק לערוצים.
דוידה לחמן-מסר: רק לערוץ אחד.
בני איינהורן: לערוץ אחד, אבל אדם יכול לקבל יותר מאשר רשיון אחד.
בני איינהורן: זה לא מוגבל.
בני איינהורן: אני לא בקטגוריה הזאת בכלל, אז זה מחוץ לתחום שלי כבעל כבלים.
בני איינהורן: לכבלים סיבכו את העסק כשלקחו את התוכן וחיברו אותו עם המוקד שהוא פיסי.
בני איינהורן: חייבים לעשות פיצול.
דוידה לחמן-מסר: אתה מוכן להעביר למוקד שלך את מי שיותר לו להחזיק בחברת תוכן?
עליזה גורן: זאת המשמעות של הפרדה בעצם.
בני איינהורן: אני גם עניתי על זה כמה פעמים.
דוידה לחמן-מסר: אגב, אתה גם לא תוכל לארוז ערוצים.
בני איינהורן: רגע.
בני איינהורן: סוגייה אחרת שאמרנו לא ניכנס אליה כרגע, אבל אני יכול להתייחס אליה, היא: למי שיש לו מוקד כרגע, יש סוגייה האם הוא יכול להחזיק משהו בתחום התוכן, כדי שהמוצר שלו יהיה בעל ערך.
בני איינהורן: כאן עשו מיש-מש.
אברהם פורז: איפה הסעיף שאנחנו מדברים עליו בעניין הזה פה?
דני רוזן: סעיפים 6ז, 6ח, 6ט.
דוידה לחמן-מסר: למה התרעומת יצאה עכשיו?
דוידה לחמן-מסר: כי הסעיף הבא אומר שאפשר לתת רשיון כללי לשידור לחברת בת של חברות התשתית.
דוידה לחמן-מסר: לכן התעוררנו עכשיו.
דוידה לחמן-מסר: הסעיף שמר איינהורן מדבר עליו זה הגדרת רשיון כללי.
דוידה לחמן-מסר: רשיון כללי מוגדר כרשיון למגוון ערוצים, פלוס מוקד שידור.
דוידה לחמן-מסר: זאת ההצעה שהציע משרד התקשורת, כי הוא ראה במוקד השידור…
בני איינהורן: אלמנט תכני.
דוידה לחמן-מסר: אלמנט מרכזי שממנו מופצים השידורים לרשת.
בני איינהורן: אבל זה לא ריאלי.
דוידה לחמן-מסר: השאלה היא מיהו ה"גייד קיפר", אדוני.
דוידה לחמן-מסר: אם אתה מחזיק את מוקד השידור ולא תפלה לטובה את הערוצים שלך על פני הערוצים של אחרים, אז באמת לא אכפת לנו.
בני איינהורן: אדוני היושב ראש, התשובה היא חיובית.
אתי בנדלר: יש כמה דברים.
אתי בנדלר: קודם כל יש כאן עניין של הפרדה תאגידית.
אתי בנדלר: זה מה שאני אמרתי.
אתי בנדלר: אני לא סתם ניסיתי להיות טכנוקרטית מבחינת הסעיפים, כי יש כאן מספר סוגיות שנדמה לי שלא עשו לגביהן את הפרצלציה.
אתי בנדלר: קודם כל, במה שסומן קודם פעם שניה כ (3) (ב), אנחנו מדברים – אני מזכירה – על מעבר מזיכיון לרשיון.
אתי בנדלר: כתוב ב (ב): "היה המבקש בעל הזיכיון, יינתן לו הרשיון ובלבד שיעביר את הפעילות הכרוכה במתן שידורים…" כאן אני מבינה שמדובר על התוכן.
בני איינהורן: גם המוקד.
אתי בנדלר: רגע.
אתי בנדלר: מתן שידורים זה התוכן, " לרבות הזכויות במוקד השידור…" – זו הנקודה שמר איינהורן דיבר עליה עכשיו – "לחברה בעלת הזיקה".
דוידה לחמן-מסר: אני הייתי אומרת: או לחברה אחרת.
אתי בנדלר: כאן מדובר על חברה בעלת הזיקה ואת מציעה או לחברה אחרת.
אתי בנדלר: עכשיו, זה מתקשר לנושא שהתחלנו לדון בו ולא אושר, מה זו חברה בעלת זיקה, עם השפעה ניכרת ולא השפעה ניכרת.
אתי בנדלר: על כל פנים מדובר כאן על הפרדה תאגידית.
אתי בנדלר: זה מקרה אחד.
אתי בנדלר: מקרה שני, אחר כך, דנים בו בסעיף 6יב3, שעדיין לא דברנו עליו בכלל: איזה פעולות הם צריכים לעשות כשניתן להם הרשיון.
אתי בנדלר: מקרה שלישי זה בכלל לשחקן חדש.
אתי בנדלר: כך אני מבינה, שאלה הסעיפים הכלליים של בעלויות צולבות.
אתי בנדלר: טוב.
אתי בנדלר: אני רציתי לוודא שאני מבינה את זה נכון ושזה חל על כולנו.
אתי בנדלר: ועכשיו נעשה כאן ערבוב והתחילו לדון על הכללים הכלליים שיחולו על כולם.
אברהם פורז: הגברת בנדלר, מאחר ובעיית הניסוח היא לא בעיה פשוטה פה, בכל זאת אני רוצה לדבר על עקרונות.
אתי בנדלר: עקרונות לגבי מי?
אברהם פורז: אני אסביר.
אברהם פורז: אנחנו קודם כל – אני אומר את זה כדי שהדברים יהיו ברורים – מדברים על זה שהתשתית והתוכן נפרדים לשתי חברות נפרדות.
אתי בנדלר: תשתית ותוכן תמיד נפרדים.
בני איינהורן: אדוני יגדיר מה זה תוכן.
בני איינהורן: כי פה, במונח תוכן, הם כללו גם חלק מהתשתית.
אברהם פורז: תוכן זה טלוויזיה.
אברהם פורז: T.V..
בני איינהורן: לא ברזלים.
אברהם פורז: ערוצים.
אברהם פורז: לא ברזלים.
בני איינהורן: מצוין.
איילת כהן-מעגן: מה עם האריזה?
אברהם פורז: התכנים זה לא איך אתה רואה אלא מה יש בפנים.
אברהם פורז: מה אתה רואה.
בני איינהורן: משהו שמגיע בקלטת.
אתי בנדלר: כשאתה מגדיר תוכן, אתה לא כולל בנושא הזה את מוקד השידור.
דורית ענבר: זה הופך את כל הקונספציה.
דוידה לחמן-מסר: זה לא פשוט.
אתי בנדלר: אז צריכים אולי לשנות את ההגדרה של בעל רשיון.
בני איינהורן: בוודאי.
דוידה לחמן-מסר: אני יכולה בבקשה להסביר משהו?
אברהם פורז: בואו תתנו לי גם קצת קרדיט שאני קצת מבין בעסק הזה.
אברהם פורז: יש החלק הטכנולוגי.
אברהם פורז: מוקד השידור יכול להיות גם מוקד שידור שבין היתר משמש לטלקומוניקציה.
יזהר טל: לכן הפרדנו אותו.
יזהר טל: זה אותו חלק תשתיתי שהוא לא של טלקומוניקציה, אלא רק עוסק בשידורים.
יזהר טל: זאת התפיסה בהצעת החוק.