GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלישע צידון: רשומים אצלי במאגר גם שלושים אלף שותפויות שגם להן יש מספר.
אלישע צידון: אני לא בטוח אם בפקודה יש הגדרה של מספר זהות, אבל הרבה מאוד שותפויות, אני יודע על 10,000 מהן, שהן פעילות והשותפויות הן בעיקר מוסכים ודברים כאלה שכדאי לתפוס גם אותם.
יוסי ברגר: לאור התלונות שהצטברו בתקופה האחרונה אנחנו רואים שחסר פרט מאוד חשוב נוסף והוא הכתובת.
יוסי ברגר: כשאדם רוצה לפנות בכתב, הוא צריך כתובת.
יוסי ברגר: רוב האנשים הפרטיים, וגם לפעמים בעלי העסקים והחברות, קשה להם והם צריכים להפעיל משאבים כדי לברר מה הכתובת של אותו עוסק.
יוסי ברגר: אם אפשר להוסיף לחוק גם כתובת העוסק, הרי שזה יכול לתרום גם בשלבים הקדם-משפטיים אם יש לי בעיה ואני רוצה להתלונן.
יוסי ברגר: זה אמור גם לגבי השלב של התביעה וגם לשלב בו מגיעים לא עלינו להוצאה לפועל.
יוסי ברגר: גם כדי להוציא לפועל וגם כדי לעשות המצאת כתבי בית-דין, צריכה להיות כתובת.
יוסי ברגר: לגבי הסנקציות שמופעלות, חסרה לנו סנקציה.
יוסי ברגר: כלומר, מה קורה אם לא עושים.
יוסי ברגר: יש לנו את סעיף 23 שמדבר על עונשין והוא אומר קנס, קנס מינהלי, אולי משהו אחר, אבל צריך לחשוב על תוספת סנקציה.
אתי בנדלר: "שיווק מרחוק.
אתי בנדלר: פנייה של עוסק לצרכן באמצעות דואר, טלפון, רדיו, טלוויזיה, תקשורת אלקטרונית מכל סוג שהוא, פקסימיליה, פרסום קטלוגים ומודעות או באמצעים כיוצא באלה במטרה להתקשר בעסקה שלא בנוכחות משותפת של הצדדים אלא באחד האמצעים האמורים".
אתי בנדלר: אני מתחילה דווקא מהאמצע, במטרה להתקשר בעסקה, שזה ודאי אלמנט מאוד רלוונטי לגבינו.
אתי בנדלר: לגבי שיווק מרחוק יש לנו חובה שמוטלת על-פי החוק לציין כפי שנאמר את השם והכתובת של העוסק בארץ ובחו"ל, וכאן אפשר כמובן להוסיף את מספר הזהות וזה יספק.
אתי בנדלר: לגבי כל יתר העסקאות שסעיף זה אינו חל עליהן, הוועדה צריכה לקבל החלטה על איזה סוג של עסקאות רוצים להחיל את החובה לגלות את הפרטים שדובר עליהם כאן, דהיינו שם, מספר זהות ואולי גם כתובת בהתאם למה שהוצע.
אתי בנדלר: מישהו הציע גם מספר טלפון וכמובן שהוועדה צריכה להכריע אם זה מה שהיא רוצה.
אתי בנדלר: את האכסניה המתאימה, באיזה סעיף לשלב את זה בחוק הגנת הצרכן, אני מציעה שלא נעסוק בזה כרגע ואני אבדוק, אחרי שהוועדה תקבל את ההחלטה, מהו המקום המתאים וכיצד ניתן לתקן את החוק.
אתי בנדלר: אחר-כך אני מבקשת, כפי שהצעתי קודם, גם לדון בנושא של סעיף העונשין ומהי הסנקציה שתהיה.
אתי בנדלר: "עוסק שעשה אחד מאלה, דינו מאסר שנה או קנס פי שבעה מן הקנס האמור בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין".
אתי בנדלר: סעיף 61(א)(2) קובע קנס של עד 19,300 שקלים.
אתי בנדלר: זו הדרגה הראשונה ואני לא נכנסת כרגע לכל הסעיפים אליהם הסעיף מתייחס.
נחום לנגנטל: גבירתי, מציעת החוק, אנחנו מדברים גם על הכתובת ועל מספר הטלפון, שזו המלצת ארגוני הצרכנים.
נחום לנגנטל: הנושא הראשון.
נחום לנגנטל: יש לנו את הנושא של הסנקציה בתוספת להצעת החוק ואני מציע לקבל את הצעתה של היועצת המשפטית שנלך על הדרגה השנייה בתוספת הסנקציה המינהלית.
נחום לנגנטל: הנושא השני.
נחום לנגנטל: נסמיך אותך ואת היועצת המשפטית של הוועדה לסכם את הנושא שיאמר באיזה חוק זה יהיה, כדי שתהיה קוהרנטיות בין חוק הגנת הצרכן לבין למשל הנושא של תכתובת מרחוק.
נחום לנגנטל: הנושא השלישי.
נחום לנגנטל: אם את מוכנה לכך, הייתי רוצה שתכתבו באיזשהו מקום גם את הנושא גם את הנושא שכאשר נכנסים לעסק, באיזה מקום בעסק, במקום שאפשר לראות אותו, יהיו כתובים הפרטים אנחנו מבקשים.
נחום לנגנטל: לא יכול להיות מצב שכאשר אדם קונה משהו באינטרנט או שהוא קונה משהו שהוא בתכתובת, שם כתובים כל הדברים האלה, אבל כשהוא נכנס לחנות, שם זה לא יהיה כתוב.
נחום לנגנטל: הפרטים צריכים להיות כתובים טרם קבלת החשבונית.
ציפי לבני: אני חושבת שנכון שנעסוק בכל זה לקראת קריאה שנייה ושלישית.
ציפי לבני: העיקרון בסך הכל הוא עיקרון שבו יהיה בפנייה/תכתובת/פרסום.
ציפי לבני: הנושא של הפנייה מרחוק.
אתי בנדלר: שיווק מרחוק יכוסה.
אתי בנדלר: כלומר, הסעיף יורחב.
אתי בנדלר: בכל בית עסק עצמו, יורחב בהתאם להחלטתכם להציב שלט.
אתי בנדלר: אנחנו צריכים לבדוק מהי הנישה שנשארת שאיננה מכסה במסגרת שיווק מרחוק ובמסגרת בתי עסק, ולכסות אותה.
נחום לנגנטל: אנחנו מאשרים את הצעת החוק לקריאה ראשונה למליאת הכנסת בכפוף לאותם תיקונים שאמרנו שהמציעה יחד עם היועצת המשפטית של הוועדה יעשו את הגימור לקראת הקריאה הראשונה.
נחום לנגנטל: שאר הדברים המלומדים שנאמרו על-ידי האורחים, מה שלא תיקנו בקריאה ראשונה, כמובן לא ננעלה הדלת ונעשה זאת בהכנת החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית בהנחה שההצעה הזו תעבור במליאה.
נחום לנגנטל: אני מודה לכולכם.
אברהם פורז: אני מבין שמבחינה טכנית, חוץ מהמכסות, לא השתנה משהו במלים.
אברהם פורז: מישהו רוצה לומר משהו בקשר לתקנות האלה?
אברהם פורז: השגות, הערות?
אברהם פורז: קיבלנו מממלא מקום שר החקלאות בקשה שאנחנו צריכים או לאשר אותה או לא לאשר אותה.
חיים פרננדס: לאור העודפים הגדולים בייצור ביצים, אנחנו לא חושבים שזה יהיה נכון לאשר מכסה כזו לייצור.
שלום שמחון: אם הממשלה מחליטה משהו אחר, זה צריך לבוא שוב להחלטת ממשלה.
יצחק וקנין: העודפים שהוא דיבר עליהם, כולנו יודעים מאין הם מגיעים, והם מגיעים באמצעות ההברחות מהרשות הפלשתינית.
יצחק וקנין: לשמחתנו הרבה בתקופה האחרונה אין הרבה הברחות ואנחנו רואים שכמות העודפים ירדה.
יצחק וקנין: אני חושב שאנחנו צריכים לאשר את הכללים כפי שהובאו לנו.
שלום שמחון: יש בעיה אחת שנשארה פתוחה בכללים האלה והיא נוגעת למקרה המיוחד של אבי יחזקאל שיושב כאן מאחוריי.
שלום שמחון: סיפור אבי יחזקאל נמשך כבר הרבה זמן ויש לנו איזושהי הצעה להגיע להבנה ולאפשר לתקנות האלה ללכת קדימה.
שלום שמחון: ההבנה שאני מנסה להציע היא הבנה שהיא לא במישור המקצועי של משרד החקלאות אלא היא הבנה יותר פוליטית.
שלום שמחון: אנחנו מציעים שיהיה איזשהו בורר שיחליט לגבי אבי יחזקאל, מתי הוא מסיים את החלק שלו בגידול הזה באופן סופי ומה שהוא מגדל מעבר למכסה, כשאבי יחזקאל, בשיחה מקדימה עם חבר הכנסת זנדברג ואתי נאמר שהוא יקבל כל פסיקה בעניין הזה.
אברהם פורז: מי בעד לאשר את התקנות בכפוף לתיקון הזה?
אברהם פורז: מי נגד?
אברהם פורז: אין נגד.
אברהם פורז: התקנות אושרו.
ישעיהו פורת: את הבקשה הראשונה הגשנו למשרד החקלאות בפברואר 1998 ומאז היא מתגלגלת בצורה זו או אחרת ועתה הגענו עד הלום.
ישעיהו פורת: אנחנו סומכים על מה שיוציא משרד החקלאות מתחת ידיו, על שינוי התקנות שמבחינתנו זה בסדר.
ישעיהו פורת: אני מבין שגם המתחרים שלנו סומכים את ידם על העניין הזה, כך שמבחינתנו זה בסדר.
שאול רשף: אנחנו תומכים בשינוי התקנות כפי שמשרד החקלאות מציע ואנחנו גם מברכים על התחרות.
עודד ניר: לתקן את כל התקנות האלה מלכתחילה, היה ברור לנו שזה תהליך ארוך מאוד אבל נוצר צורך דחוף בגלל התביעה להיכנס לשוק על-ידי יבוא זירמה ואפשרות להזריע, ולכן מצאנו את הפתרון בהוראת שעה שחשבנו שתהיה מוכנה כבר לפני שנתיים, אבל כמו שהדברים מתגלגלים זה מוכן עכשיו.
אברהם פורז: רבותיי, אני מודה לכם.
אברהם פורז: אנחנו דנים בהצעת החוק של חבר הכנסת מאיר שטרית, שכבר עבר בקריאה ראשונה, לגבי תג החנייה לנכים.
אברהם פורז: הדבר האלטרנטיבי שהוצע לנו פה, אחרי שהתבלבלנו והתברברנו לא מעט הוא לעשות דבר פשוט, שנכה יכול לסמן שני כלי רכב, עם מספרים נקובים.
אברהם פורז: התג כמובן הוא נייד, אבל הוא נושא עליו שני מספרים של שני כלי רכב.
אברהם פורז: ואז, בכל אחד משני כלי הרכב האלה הנכה יכול להשתמש וכל אחד מכלי הרכב האלה יקבל את ההגנות של תג הנכה.
אברהם פורז: נקרא את הנוסח החדש.
אתי בנדלר: מה שמציעה גברת פדן ואני אקרא את זה בשמה, זה כדלקמן: בחוק העיקרי, חוק חנייה לנכים בסעיף 1 מוגדר תג נכה כדלקמן: "תג הנושא את שם הנכה ואת מספר הרכב שנתנה רשות הרישוי, כמשמעותה בפקודת התעבורה, לנכה, עבור רכב שבבעלותו;" ההגדרה החלופית המוצעת היא: "תג שנתנה רשות הרישוי לנכה הנושא את שם הנכה, מספר זהותו ואת מספרי הרישוי של עד שני כלי רכב מזכים.
מאיר שטרית: שלא בהכרח בבעלותו.
אתי בנדלר: מוצעת כאן הגדרה נוספת של רכב מזכה – "רכב לגביו הוכיח הנכה, להנחת דעתה של רשות הרישוי, כי הוא עומד לשימושו האישי דרך קבע.
אתי בנדלר: " דהיינו, לא צריכה להיות זיקה של בעלות.
אתי בנדלר: דבר נוסף, יכולה להיות יותר ממכונית אחת כזאת, עד שתי מכוניות.
מאיר שטרית: אם זה רכב שכור למשל?
אתי בנדלר: אותו דבר.
אתי בנדלר: היו"ר אברהם פורז: בדרך קבע.
מאיר שטרית: אם זה לא דרך קבע, זה חודש?
אברהם פורז: בשימושו בדרך קבע.
אברהם פורז: לא באופן חד-פעמי.
אתי בנדלר: גברת פדן הציעה כאן תיקונים להגדרת נכה, הגם שזה לא נבע ישירות מהצעת החוק המקורית שלך, חבר הכנסת שטרית, אבל אני חושבת שאלה דברים ראויים שכדאי לדון בהם.
אתי בנדלר: נכה מוגדר בחוק ההיתרים כדלקמן: "נכה - אדם אשר רופא שהוסמך לאשר נכון על פי דין, אישר לגביו בכתב אחת מאלה: שדרגת נכותו מגיעה ל-60% לפחות ותנועתו בדרכים בלי רכב עלולה לערער את מצב בריאותו; שהוא מוגבל בהליכה וזקוק לכסא גלגלים לצורך ניידותו; שהוא נכה הזקוק לרכב כאמצעי תנועה בגלל רגליו הנכות.
אתי בנדלר: " כפי שאמרנו, יש כאן שתי בעיות: א.
אתי בנדלר: מדברים מי הוא נכה, שבעצם מדובר על הליכים שמוגבלים בניידות במילים אלה או אחרות.
אתי בנדלר: יש קטגוריה נוספת, שגברת פדן מציעה לאשר להם תעודת נכה הם עיוורים, שלדעתי עוד צריכים להגדיר אותם כאן לצורך העניין הזה, אבל מיד נבדוק את הנושא.
אתי בנדלר: דבר נוסף שהעלית גברת פדן הוא בעיה: כדי לאשר נכות בהתאם לנוסח החוק, צריך להיות אדם שרופא שהוסמך לאשר על פי דין אישר לגביו בכתב את האופציות המפורטות בחוק.
אתי בנדלר: ומנסיונה, ואולי על זה כדאי שגברת פדן תסביר בדיוק מה הבעיה, מציעה גברת פדן להוסיף בהגדרה: "אדם המנוע מלקבל אישור כאמור, נבדק על ידי רופא מטעם רשות הרישוי בהתאם לסעיף זה.
אתי בנדלר: " דהיינו, שיהיה רופא מטעם רשות הרישוי, שהוא זה שיאשר היות אדם נכה.
מאיר שטרית: כל נכה?
עידית פדן: לא, על פי אותן הגדרות.
אתי בנדלר: שהוא עונה לתנאים.
מאיר שטרית: מה זה מנוע מלקבל אישור?
אתי בנדלר: פה בדיוק הבעיה, כי מה אמרנו?
אתי בנדלר: מי זה שצריך לאשר נכות בהתאם לחוק הזה?
אתי בנדלר: רופא שהוסמך לאשר נכות על פי דין.
אתי בנדלר: אומרת גברת פדן, ומיד תציג את הבעיה, שמסתבר שיש קטגוריות של נכויות, שאין רופא שהוסמך על פי דין לאשר להם את הנכות.
מאיר שטרית: זאת אומרת, אדם שלא קיבל אישור על פי הקריטריונים הקבועים הנ"ל, יכול לפנות לרופא של משרד הרישוי?
עידית פדן: לא.
עידית פדן: אגיד באיזה אוכלוסייה מדובר.
עידית פדן: ..
מאיר שטרית: לא, אני רוצה להבין מה אומר המשפט.
עידית פדן: הקריטריונים לא השתנו אלא הרופא המאשר.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין, אדם שהולך לרופא רגיל והוא סירב לתת לו אישור של נכה על פי אותם קריטריונים, את אומרת שהוא רשאי לפנות לרופא של רשות הרישוי?
עידית פדן: הוא לא יכול ללכת לרופא רגיל, הוא צריך ללכת לרופא על פי דין, וזה הרופא הממשלתי בלשכת הבריאות.
עידית פדן: לשכות הבריאות מטפלות באוכלוסיית נכים עד גיל 65 בלבד, למעט אוכלוסיות מסויימות, שעל פי רשימת המחלות שלהם הם אינם רשאים להכיר במוגבלותם.
עידית פדן: זה כל חולי הדיאליזה וכל החולים האונקולוגים.
אתי בנדלר: מדוע הם לא רשאים להכיר במוגבלותם?
עידית פדן: כי יש רשימה של מחלות, שעל פיהן לשכת הבריאות הממשלתית נותנת הגבלה בניידות.
עידית פדן: הם אמרו לנו, ואנחנו דיברנו אתם מספר פעמים, שיש איזה שהוא הליך יחד עם הביטוח הלאומי, של תיקון רשימת המחלות האלה, כי גם הם עובדים לפי תקנות.
עידית פדן: אבל, משעה שכבר שנים רבות זאת הבעיה, והבעיה היותר אקוטית מבחינתנו היא דווקא אוכלוסייה מעל גיל 65 ומנסיוננו זאת האוכלוסייה שבדרך כלל מגיעה אחר כך לקבל תווי נכה, כי הם באמת מוגבלים בניידות והם היו בריאים לפני כן, או שמחלתם לא היתה כזו שאיננה מאפשרת להם להתנייד, אז לגבי האוכלוסיות האלה, מזה כמה שנים רשות הרישוי משלמת לרופא מטעמה, שיקבע על פי אותם קריטריונים.
עידית פדן: כלומר, צריך להוכיח לפחות 65% נכות ברגליים, מוגבלות קשה בניידות או כל דבר אחר.
עידית פדן: אנחנו בכל זאת נותנים להם תווי נכה.
עידית פדן: אני אומרת את זה כאן, שיש פה איזו בעיה משפטית שאיננה מסבירה את זה.
אברהם פורז: גברת פדן, האם אין פה סכנה שכל האנשים המבוגרים האלה, שהילדים שלהם יקבלו תווי חניה?
עידית פדן: שהילדים יקבלו?
אברהם פורז: כל אחד שיש לו אמא מבוגרת, קשישה, והיא מתקשה קצת בהליכה, ואין ספק שהיא עצמה מתקשה, אבל הוא בא פעם בחודש לבקר אותה והוא מסתובב עם תג נכה.
עידית פדן: לכן חזרנו להצעה, שתהיה איזו שהיא צמידות של נכה לרכב.
עידית פדן: אנחנו עושים אבחנה שאנחנו בודקים האם נכה נוהג בעצמו או האם מסיעים אותו.
עידית פדן: אם מסיעים אותו, אנחנו מתייחסים לזה ביתר חומרה.
עידית פדן: אם מסיעים נכה שאיננו נוהג, אנחנו מסתכלים אם אפשר להוריד אותו למשל ולהמשיך.
אברהם פורז: גברת פדן, נניח שלאדם יש אמא זקנה בבית אבות.
אברהם פורז: היא יוצאת ומטיילת בפארק.
אברהם פורז: פעם בשנה יש יומולדת ולוקחים אותה.
אברהם פורז: על האמא הזאת, בבית האבות, יכול הבן להחזיק תג חניה ולעשות חיים משוגעים בכל העיר.
עידית פדן: אם היא תוכיח לנו שהיא משתמשת ברכב ואכן...
אברהם פורז: איך היא תוכיח?
עידית פדן: מה שעושים היום, אותה אמא יכולה לרשום את עצמה כבעלים נוסף על הרכב של הבן, אם זה עד כדי כך וגם הוא יקבל תג נכה.
אברהם פורז: את זה לא עושים כל כך.
עידית פדן: הנכים עושים הרבה.
אברהם פורז: הבעיה היא כזאת: אנחנו במדינה עם מצוקת חנייה והמצוקה תלך ותחריף.
אברהם פורז: כל אחד שתופס מקום חניה כזה, הוא על חשבון מישהו אחר.
אברהם פורז: זה לא בשטחים פתוחים בנגב, זה על חשבון מישהו אחר.
אברהם פורז: להעביר בעלות, זה מוריד במחיר הרכב, בעלים נוסף ויש פה בעיה.
אברהם פורז: אבל, אם כל מה שצריך להוכיח זה שיש לי אמא זקנה, נגמר הסיפור.
אברהם פורז: כמעט כל הילדים, של כל הקשישים, כמעט כל אדם שיש לו עובדת פיליפינית, יוכל לקבל תג חנייה לרכב נכה.
עידית פדן: הוא צריך להוכיח נכות על פי חוק החנייה.
עידית פדן: לא סתם נכות.
אתי בנדלר: מה זה חוק החנייה?
עידית פדן: חוק החנייה קובע שלושה קריטריונים.
אתי בנדלר: החוק הזה?
עידית פדן: כן.
עידית פדן: הוא קובע 60% נכות לפחות בניידות.
עידית פדן: לא סתם.
אתי בנדלר: לא כתוב בניידות.
אברהם פורז: אין שום בעיה להוכיח שאדם מבוגר וזקן.
אברהם פורז: כל אדם שעבר את גיל 80, תאמיני לי שעצם הגיל הוא כבר מחלה.
עידית פדן: אני רוצה להגיד לך שמנסיוננו, זאת לא הבעיה בתגי הנכה.
עידית פדן: זאת לא האוכלוסיה שמסתערת עלינו.
עידית פדן: אבל יש מקרים מאוד קשים מעל גיל 65, של אנשים שאפילו היתה להם בזמנו תאונה ומצבם מאוד החריף.
עידית פדן: הרי אנחנו דנים למה אנחנו רוצים לאשר לאיזה שהוא רופא נוסף לאשר.
עידית פדן: אפשר להגביל את זה.
אברהם פורז: אני מבדיל בין מחלה ל"צעירים", נכות לצעיר שלוקים בה, לבין קבוצה מבוגרת, שאני יכול להגדיר את כולה כנכה.
אברהם פורז: איך אני יודע?
אברהם פורז: את יודעת שהביטוח הלאומי נותן מה שנקרא שעות סיעוד לנכים שנחשבים לסיעודיים, 14 או 16 שעות בשבוע או משהו כזה.
אברהם פורז: כל אדם שהוא מבוגר וקצת מתקשה, יקבל.
אברהם פורז: גם אם לרופא בא קשיש מסכן כזה הוא ייתן לו.
אברהם פורז: התוצאה תהיה, שאתם פתאום תמצאו את עצמכם עם כמה עשרות אלפי תגי חניה של בנים, שהאמא במוסד או בבית ויוצאת פעם ביום עם המטפלת לחצר ועולה הביתה, ובינתיים הבן נוסע עם המכונית.
אברהם פורז: לזה אתם לא רוצים לגרום.
מאיר שטרית: מה שכתוב פה: אדם המנוע מלקבל אישור כאמור.
מאיר שטרית: מה זאת אומרת?
מאיר שטרית: אם אני מבין נכון וכך אני מבין את העברית, אדם שהלך לרופא רגיל על פי החוק הקיים היום ולא קיבל אישור, זאת אומרת שהוא רשאי לפנות לרופא של משרד הרישוי.
מאיר שטרית: זאת הכוונה שלך?
מאיר שטרית: במקרה כזה את אומרת שרשות הרישוי, למרות שאדם לא עומד בקריטריונים המדוייקים כחוק או שרופא לא הסכים לתת לו אישור, אז יכול להיות רופא של משרד הרישוי שחושב שמצבו כל כך חמור וכן יתן לו אישור.
מאיר שטרית: זה מה שאת אומרת?
מאיר שטרית: אם לא, תתקני אותי.
אתי בנדלר: ראשית, הניסוח הוא לא ניסוח משפטי כרגע, זה ניסוח של גברת פדן שהעלתה כאן רעיון ואני ביקשתי לדון בו בוועדה.
אתי בנדלר: לכן, כדי להבין את זה אני גם ביקשתי שישלחו לנו אנשי מקצוע.
אתי בנדלר: הרעיון הוא כזה: יש שלושה קריטריונים שקבועים בחוק: מתי הוא נכה?
אתי בנדלר: נכה – מי שדרגת נכותו מגיעה ל-60%.
אתי בנדלר: לא כתוב באיזה תחום.
אתי בנדלר: יכול להיות חולה דיאליזה, יכול להיות חולה אונקולוגי וכולי.
חוה ראובני: לא נכון.
חוה ראובני: יש לנו סעיף של תנאי מצטבר.
אתי בנדלר: ...
אתי בנדלר: ותנועתו בדרכים בלי רכב עלולה לערער את מצב בריאותו.
אתי בנדלר: אם אני אקח לדוגמא חולה דיאליזה, אינני יודעת כמה אחוזי נכות יש לו.
אתי בנדלר: בהנחה שיש לו לפחות 60% נכות ורופא מאשר שתנועתו בדרכים בלי רכב עלולה לערער את מצב בריאותו, הרי שהוא נכנס לפסקה 1.
אתי בנדלר: המקרה השני זה שהוא מוגבל בהליכה.
אתי בנדלר: זאת אומרת, שכאן מדובר ממש על מוגבל בניידות וזקוק לכסא גלגלים לצורך ניידותו.
אתי בנדלר: המקרה השלישי הוא של נכה, הזקוק לרכב כאמצעי תנועה בגלל רגליו הנכות.
אתי בנדלר: שוב מדברים כאן על מוגבלות בניידות.
מאיר שטרית: זה המצב הקיים היום בחוק.
אתי בנדלר: אלא מה, אדם שטוען שהוא נכה לפי אחת משלושת הקטגוריות האלה, מישהו צריך לאשר את זה.
מאיר שטרית: מי מאשר את זה היום?
אתי בנדלר: מי צריך לאשר את זה על פי החוק?
אתי בנדלר: עכשיו אני שואלת, על פי איזה דינים מוסמך רופא...
מאיר שטרית: אבל למה לשנות את החוק בעניין הזה?
אתי בנדלר: לפי איזה דינים מוסמך רופא לאשר נכויות?
אתי בנדלר: אז ברור שיש לנו לפי חוק הביטוח הלאומי.
אתי בנדלר: רופאים מוסמכים לאשר נכויות למגוון רחב של ענפים.
אתי בנדלר: יש מוגבל בניידות לפי פרק מסוים בחוק הביטוח הלאומי.
אתי בנדלר: יש נכות כללית, יש נכות לנפגעי עבודה וכולי.
אתי בנדלר: אני מבינה, שלפי חוק הביטוח הלאומי, ותתקן אותי גברת פלדמן אם אני טועה, הרופאים של ביטוח לאומי אינם מאשרים נכויות מעבר לגין 65, אבל אינני יודעת, אנחנו צריכים לברר את זה.
אתי בנדלר: על כל פנים, הם מוסמכים לאשר נכות על פי דין.
אתי בנדלר: החליט מי שהחליט, אינני יודעת למה, שאם לפי חוק הביטוח הלאומי במידה שהרופא לא מאשר מעבר לגיל 65 , אז הוא כבר לא יכול לאשר לפי החוק הזה.
אתי בנדלר: הפרשנות הזאת איננה מקובלת עלי אבל מה שאמרתי לגברת פדן, שאם אכן יש בעיה בשטח, שכך מפורש בחוק או למשל, אם רופא לפי חוק הביטוח הלאומי איננו מאשר נכות לחולה דיאליזה או איננו מאשר למי שעובר טיפולים אונקולוגיים נכות, אז יש כאן בעיה אמיתית, כי מישהו צריך לאשר להם את זה.
אתי בנדלר: אני רציתי להבין...
אברהם פורז: יש דבר אחד שאני לא מבין: הקריטריונים האלה הם רק לגבי נהיגה עצמית בלבד או לא?
עידית פדן: לא בהכרח.
אברהם פורז: אנחנו יכולים להיות מאוד מתירנים לגבי נהיגה עצמית.
אברהם פורז: אם נכה שהרכב שבבעלותו הוא לנהיגה עצמית זה סיפור אחד, ושזה לא לנהיגה עצמית זה סיפור אחר.
אברהם פורז: כי הפחד הוא שהנכה יישאר בבית או באיזה מוסד ומישהו אחר בינתיים "יעשה חיים" עם התג הזה.
מאיר שטרית: אז אתה אומר לא לשנות את המצב.
מאיר שטרית: עיוור להכניס ואת זה לא לשנות.
מאיר שטרית: זה מה שאתה מציע?
אתי בנדלר: יש כאן בעיה עם חולים קשים, שאין רופא שמוכן לאשר להם נכות.
אתי בנדלר: אינני מבינה למה?
מאיר שטרית: אי אפשר להפוך את החוק הזה לפלטפורמה לטיפול בבעיות הנכים.
אברהם פורז: גברת פדן, תאמרי לי אם זה נראה לך, שכל ההרחבה תחול גם לגבי נהיגה עצמית.
אברהם פורז: תמיד אפשר להוציא את היוצא מהכלל שיגיד שיש חולה אונקולוגי שהמשפחה שלו מסיעה אותו כל יום להקרנות.
אברהם פורז: תמיד יהיה כזה.
אברהם פורז: מצד שני, יכולים להיות עשרות אלפים שהם סתם קשישים.
אברהם פורז: זה לא טוב להיות קשיש, עדיף להיות צעיר ובריא.
עידית פדן: יש כאן שתי שאלות שנתנו לגביהן שתי תשובות והן לא בהכרח קשורות זו בזו: נושא ראשון היה, האם אנחנו משנים את החוק לעניין בעלות הרכב של נכה לעניין התג.
עידית פדן: זה נושא א'.
אברהם פורז: לגבי נכים צעירים.
עידית פדן: נושא שני, שיש לנו בעיה אתו גם היום בחוק הקיים, שחייבים להוכיח בעלות על רכב.
עידית פדן: זו אותה אוכלוסייה שרופא ממשלתי על פי דין איננו מאשר היום נכות ואליבא דקולא, הוא עומד בקריטריון לקבלת תו נכה עדין על הבעלות.
עידית פדן: אני אומרת שגם אם לא היינו משנים את החוק על פי הצעתו של חבר הכנסת שטרית, אנחנו נתקלנו בבעיה.
עידית פדן: אני אומרת כאן בגלוי, שרשות הרישוי מזה כמה שנים נותנת אפשרות כזאת או אחרת לקבל תווים במקרים חריגים כאלה, כי למען האמת לא הצלחנו לעמוד בקטע הזה, שרשויות מנועות מלאשר את התג, רק בגלל שזה גיל או איזו שהיא מחלה שלא רשומה ברשימת המחלות.
עידית פדן: לכן, אלה שתי השאלות שעולות.
אתי בנדלר: לא בביטוח לאומי ולא במשרד הבריאות, הם לא מוכנים לאשר נכויות.
אתי בנדלר: זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת ולכן ביקשתי לקיים דיון על הנושא.
מאיר שטרית: אבל מה זה קשור לחוק הזה?
שמחה בניטה: לפני שבועיים התקשרו אלי זוג רוסים, שהאשה לא נוהגת והיא הנכה והם נאבקים מול משרד הרישוי שיתן להם תג חניה.
שמחה בניטה: האשה דיברה איתי ולא מוכנים לתת לה כי בעלה נוהג ברכב.
שמחה בניטה: היא מעל גיל 60 ובעלה הוא זה שנוהג ברכב והיא לא יכולה לחנות בכל מקום ומשרד הרישוי לא מוכן לתת לה מאותה סיבה שגם...
אברהם פורז: טוב, את זה פותרים פה.
אברהם פורז: החוק פותר את זה.
מאיר שטרית: אני חוזר לניסוח של סעיף ב': אם אני מבין נכון, מה שאת מציעה שבאותם מקרים שרשות הרישוי חושבת שהאיש זכאי לתג נכה, אבל הוא לא יכול לקבל מכל מיני סיבות שכתובות בחוק, יהיה רופא של רשות הרישוי שיהיה מוסמך על פי קביעת
מאיר שטרית: כם לאשר לו נכות.
מאיר שטרית: ההצעה של רשות הרישוי אומרת שמאחר והם נתקלים במקרים כאלה שלא עומדים בקריטריונים הרגילים ורוצים לאשר חריגים, הם רוצים להסמיך רופא מטעמם שהוא יאשר.
מאיר שטרית: אני מניח שהמגמה של רשות הרישוי היא לא להרחיב אלא לבדוק ולתת לאלה שבאמת זכאים.
אברהם פורז: גברת פדן, אני לא רוצה שאתם תפילו על עצמכם תיק שלא תדעו איך לעמוד בו.
אברהם פורז: הפחד שלי הוא זה: אדם מבוגר יבוא אליכם ויבקש תג.
אברהם פורז: הוא בן 80 וקשה לו ללכת.
אברהם פורז: מה תעשו עם דבר כזה?
עידית פדן: אנחנו בדרך כלל לא מקבלים, כי הוא צריך להוכיח לא רק קושי בתנועה אלא הוא צריך להוכיח שיש לו מגבלה רצינית בניידות ואין אופציה אחרת לנייד אותו.
אברהם פורז: תמיד יש אופציה אחרת.
אברהם פורז: מונית.
עידית פדן: היום למשל, אם הוא לא בעלים רשום הוא בכלל לא מקבל תו.
עידית פדן: בא נחזור לשאלה הראשונה, אנחנו יצרנו בעצם לינקייג' בין שתי שאלות שהיו נפרדות.
עידית פדן: ההצעה הראשונה באה ואמרה שיש אוכלוסייה של נכים שלא מסוגלים לתת להם תו והם עומדים על פי דין לרופא ממשלתי, כי אין בעלות על רכב.
עידית פדן: אז אמרנו: בואו נפתח את זה ונאפשר לאנשים לקבל תו נכה גם אם הם אינם בעלים של רכב, אבל נשארנו עם ההצמדה לאור הדיון הקודם, ובתנאי, שיוכיחו לנו איזה שהוא שימוש קבוע.
עידית פדן: זה היה דבר אחד.
עידית פדן: אתה אומר שאם את זה אתה מתיר, אז גם את המקרים החריגים שמקודם אתם בדקתם בציציות, מעל גיל 65 וכדומה, זה ירחיב עוד יותר את הפרצה שם.
עידית פדן: זה מה שאתה מנסה לומר?
עידית פדן: כאן, אני אומרת שבעיקרון אתה צודק, אבל יכול להיות שצריך לנסח את זה כך, שלא יהיה פה שיקול דעת מאוד רחב.
עידית פדן: אני באופן אישי הייתי שמחה, ואני חושבת שזה יהיה לטובת כל הנכים, לו היו מתקנים את החוק ולשכת הבריאות היתה דנה במקרים האלה לטובת כל הנכים.
אברהם פורז: אני רוצה להגיד לך, שמי שהיה נכה עד גיל 65 המצב יימשך, אבל מי שהפך לנכה אחרי גיל 65, רק בנהיגה עצמית.
אברהם פורז: אני לא רוצה שכל אוכלוסיית הקשישים במדינה תהפוך להיות עם תג.
אתי בנדלר: אבל אדוני היושב ראש, השאלה קודם כל היא מי קובע את הנכות לעניין הזה.
אברהם פורז: בואו תראו מה הרעיון שלי, אני מתייעץ אתכם בקול רם:
אברהם פורז: מי שהיה נכה בצעירותו, ברור שבגיל 65 מצבו לא משתפר אז הוא ממשיך וזה ברור.
אברהם פורז: אם זה נהיגה עצמית ומדובר במכונית אחת בלבד, אני בעד.
אברהם פורז: אם הוא הפך לנכה אחרי גיל 65 וזה לא בנהיגה עצמית, צריך לשלול את זה, כי אחרת יהיה מצב שכל אוכלוסיית הקשישים במדינה.
אברהם פורז: .. לא תוכלו לעמוד בזה.
אברהם פורז: נניח שאני אבוא עם אמא שלי.
אברהם פורז: אמא שלי בת 86, יש לה עוזרת פיליפינית, היא הולכת, אבל היא מוגבלת בניידות וזה ברור.
אתי בנדלר: צריכה להיות לה 60% נכות.
אברהם פורז: אין בעיה.
אברהם פורז: אני יכול להשיג לה 80% נכות.
אברהם פורז: אני לא שולח אותה לריצת המרתון.
אברהם פורז: היא בבית והיא מטיילת בחצר והולכת חזרה הביתה.
אברהם פורז: אני יכול לקבל תג נכה ולעשות חיים.
אברהם פורז: אז יש מצב שאחרי גיל 65 זה או נהיגה עצמית או נכה שהיה נכה ערב גיל 65.
אברהם פורז: עצם הקשישות היא לא מחלה.
אברהם הירשזון: יש בעיה עם זה.
אברהם פורז: נהיגה עצמית כן.
אברהם פורז: אם אתה למשל חולה דיאליזה, אז לנהיגה עצמית כן או אם אתה ברכב, כן.
אברהם פורז: יהיו לנו פה עשרות אלפי מקרים של שימוש לא נכון בתג נכה.
מאיר שטרית: הבעיה יותר מצומצמת, מדוע?
מאיר שטרית: כי היא אומרת שנכים, שהיה להם תיק בלשכת הבריאות ועברו את גיל 65, לגביהם אין בעיה והם ממשיכים לקבל תו.
מאיר שטרית: נכון?
מאיר שטרית: זאת אומרת, שהבעיה יותר מצומצמת.
מאיר שטרית: הם מכניסים פה רק למי שלא היה תיק לפני גיל 65 ונהיו נכים אחרי גיל 65, אז לשכת הבריאות לא מטפלת בהם ואז ישימו רופא מטעמם שאמור לבדוק...
אברהם פורז: בסדר, אז אני מוכן רק לנהיגה עצמית.
אתי בנדלר: מה זה נהיגה עצמית אני לא מבינה?
אתי בנדלר: שהרכב בבעלותו?
אברהם פורז: שהוא נוהג.
חוה ראובני: אבל הרבה קשישים שנעשים נכים מפסיקים לנהוג.
אברהם פורז: אני אומר דבר פשוט, אדם שכל ימיו היה בריא והוא היום בן 66, חלה בדיאליזה.
אברהם פורז: אם הוא עדין מסוגל לנהוג, הוא מקבל תו נכה.
אברהם פורז: אם הוא לא מסוגל לנהוג, אין לו תו נכה, כי הוא עלול להיות שוכב במוסד ומישהו אחר משתמש בתו.
אברהם פורז: אין לי קריטריון יותר טוב.
אברהם הירשזון: אני מודע לבעיה שאתה מעלה וזאת באמת בעיה, אבל השאלה היא, אם אי אפשר ליצור איזה שהוא מכניזם, שאדם שבאמת צריך.
מאיר שטרית: זה מה שמציעים.
אברהם הירשזון: שמה?
מאיר שטרית: שמשרד הרישוי יסמיך רופא מטעמם שיבדוק את החריגים.
אברהם פורז: ההסמכה הרפואית היא לא הבעיה.
אברהם פורז: הנכות היא נכות.
אברהם פורז: הזקנה היא נכות, אין מה לעשות.
עידית פדן: אם כך, אני רוצה להציע משהו חבר הכנסת פורז: אתה מעלה בעיה נכונה, אבל להגביל את הנהיגה יש בעיה, כי זאת אוכלוסייה שאיננה נוהגת.
עידית פדן: יכול להיות שמעל הגיל הזה, אולי צריך להישאר בניסוח הקודם שיהיה רכב רשום בבעלותם.
אברהם פורז: אבל זאת גם בעיה.
אברהם פורז: האחד יקנה לשני את האוטו...
עידית פדן: גם היום זה כך.
אברהם פורז: תראו, חבר הכנסת שטרית רצה לפתור בעיה מסוימת אבל צריך גם למנוע אביוז.
אברהם פורז: עם כל הכבוד, אחד שלא נוהג בעצמו זה לא אסון לאומי אם מי שמסיע אותו שם אותו ביעד ואומר לו תעמוד רגע פה, בצד, והוא הולך ומחנה את הרכב במגרש.
אברהם פורז: מה קרה?
אברהם פורז: תמיד יגידו שהוא לא יכול לעמוד לבד, אז תיתן לו מקל, תוריד אותו לכיסא גלגלים וכולי.
אברהם פורז: אשר על כן, אנחנו כן נרחיב את זה במובן זה, שגם מעבר לרשימת העל פי דין, ובלבד שזה יהיה ברור לגמרי, שאם זה אדם שהפך לנכה לאחר גיל 65, זה רק לנהיגה עצמית.
יגאל ביבי: אני לא מבין מה קורה פה.
יגאל ביבי: היום, יש לאדם תו של נכה.
יגאל ביבי: הוא בכלל לא נוהג באוטו אבל יש לו רשיון נהיגה.
יגאל ביבי: אשתו נוהגת, הבנים שלו נוהגים ובאוטו יש תו נכה, מה, הוא לא הולך וחונה אתו?
יגאל ביבי: חונה.
יגאל ביבי: מה אתה בא ואומר לי?
יגאל ביבי: אני לא מבין, שכשנכה בן 65 ומעלה, שהוא עייף וזקן והסבירות היא שהוא לא ינהג באוטו, דווקא אותו הילדים, האישה צריכים לקחת לבית הכנסת, צריכים לקחת אותו לשוק, לטיפול אצל רופא, דווקא הם לא יוכלו לחנות.
יגאל ביבי: ..
אברהם פורז: כמה פעמים לוקחים אותם בחודש?
אברהם פורז: לבית הכנסת לא נוסעים בשבת.
יגאל ביבי: מתפללים שלוש פעמים ביום ולא רק בשבתות.
יגאל ביבי: אני רואה אנשים זקנים, שהנכדה שלו מביאה אותו עם הרכב.
יגאל ביבי: אני לא מבין מה ההיגיון?
אברהם פורז: הם הולכים ברגל לבית הכנסת כמה עשרות מטרים או כמה מאות מטרים, הילד לא שם אותו בתפילה ומחכה לו.
יגאל ביבי: רכב הוא יכול לקנות עם הנכות הזאת שלו מעל גיל 65?
מאיר שטרית: אם יש לו כסף.