GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם פורז: מי שיתמנה לפי המצב הקודם, ימשיך בכהונתו עד גמר תקופת הכהונה שלו.
אברהם פורז: לא "נעיף" אף אחד באמצע, ושלא יהיה מישהו מעובדי המדינה שמחר בבוקר יגידו לו: "עוף".
אברהם פורז: רק כאשר כהונתו תפקע, אז תיכנס הדיסיפלינה הזאת.
אברהם פורז: יש גם מידה מסויימת של ניסיון שמצטבר.
אברהם פורז: אתה יושב שם שנה - אתה מתחיל להבין כבר מי נגד מי.
אתי בנדלר: הוא לקבוע מדיניות לגבי אתיקה בשידורים.
אברהם פורז: אתיקה.
יזהר טל: הצרכן לגבי תוכן בשידורים.
יזהר טל: חשבנו שזה חלק אינטגרלי של עבודת המועצה – ולכן: "אתיקה והגנת הצרכן בנושאי תוכן ושידורים".
דורית ענבר: כיוון שהיה חשש שההגדרה הנוכחית שלהם היא מעט לקונית, והיו כאלה כשלא היה להם נוח בצוק העתים.
דורית ענבר: היו טיעונים שהדברים שהוחלטו אינם בסמכות המועצה.
דורית ענבר: עניין הגנת הצרכן הוא חלק מרכזי מאוד מסמכויות המועצה.
נילי קניאל: שמשדר אינו יכול להטעות את הציבור.
נילי קניאל: או אז, אולי כדאי שיהיה כתוב - כי "הגנת הצרכן" הנה מושג שיכול להיות שיש 10 צרכנים שיש להם איזה שהוא תחביב שאינו בא לידי ביטוי בתכנים שלנו.
מיכאל איתן: כל מיני דברים - רמאויות, הונאה…
אברהם פורז: הגנת הצרכן.
אברהם פורז: הם המפקח על תוכן השידורים.
אברהם פורז: הם גוף אחד.
מיכאל איתן: בחוק.
מיכאל איתן: אני צריך עכשיו שיישבו שם עוד כמה חבר'ה, והם יחליטו.
מיכאל איתן: לנו יש אמות מידה, נורמות ציבוריות סוג ב'.
מיכאל איתן: יש לנו היום נורמות ציבוריות - זה מושג חדש.
מיכאל איתן: החוק.
אתי בנדר: לאותו סעיף בחוק העיקרי, הוא לפרסם מכרזים למתן זיכיונות.
אתי בנדר: מוצע כאן בפיסקה 2 לתקן, אחרי "לפרסם" יבוא "על פי הוראת השר", ובמקום "זיכיונות" יבואו "רישיונות שידור"; דהיינו, המועצה לא תהיה רשאית, ככל שאני מבינה, להחליט על פרסום מכרזים, אלא אם כן השר יורה לה כך.
יזהר טל: זיכיונות למשטר של רישיונות - רישיונות שידור.
יזהר טל: משטר רישיונות השידור איננו בהכרח בדרך של מכרזים, כפי שהיה בתקופת הזיכיונות שהיתה עליהם בלעדיות, אלא דווקא דרך המלך איננה מכרזים, אלא רישיונות לכל מי שעומד בתנאים.
יזהר טל: עדיין נשמרת לשר האפשרות, במקרים שיצדיקו את זה, להחליט על קיום מכרז - אבל זה המקרה החריג.
אברהם פורז: הוא איננו מסתדר איתו - שיחליף אותו.
אברהם פורז: אנחנו איננו רוצים לתת בידי השר סמכויות מוגזמות.
אברהם פורז: או אז, אנחנו נוריד בינתיים "על פי הוראת השר", ונשאיר את המצב הקודם.
אברהם פורז: "רישיונות" - בסדר.
אברהם פורז: די שראש המועצה הוא איש שלו.
אברהם פורז: אם אין הוא מסתדר איתו, כי אז זה באמת עצוב - אבל אין צורך.
אברהם פורז: אנחנו רוצים שיהיה פיקוח ציבורי, וששר בתחום של שידורים יהיה מוגבל.
יזהר טל: ההוראה של ביצוע מכרז היא של השר.
אברהם פורז: תכנים טלוויזיוניים, לא תכנים בתחום הטלקומוניקציה, הם בסמכות המועצה.
אברהם פורז: הטלקומוניקציה היא בסמכות השר.
אברהם פורז: זאת הפרדה.
אברהם פורז: אני לא אכנס כרגע לניסוח, אבל אני אומר לך, גברת אתי בנדלר, תכנים בטלוויזיה – בסמכות המועצה.
אברהם פורז: הטלקומוניקציה – בסמכות השר.
אתי בנלדר: אולי בנוסח החדש שאתם מציעים זה משנה.
דוידה לחמן-מסר: המועצה עושה מכרזים, את התמונה טרם קיבלת.
דוידה לחמן-מסר: איך נראה הפס?
דוידה לחמן-מסר: מה במכרז?
דוידה לחמן-מסר: מה ברשיון?
אברהם פורז: לטלקומוניקציה - זה השר.
אברהם פורז: אם הרשיון הוא לשידורים, הוא לדבר שכרוך בשידורים - כמו טלוויזיה אינטראקטיבית.
דוידה לחמן-מסר: כלל.
אברהם פורז: המועצה בתחומה תיתן רישיונות.
אתי בנדלר: פיסקה 3 – אני חושבת שאם כך דינה להימחק, אם מוצע בפיסקה 3 בסופה יבוא "במכרז כאמור בפיסקה 2".
אתי בנדלר: זה מכרז שפורסם על פי הוראת השר.
אתי בנדלר: או אז, משהורדנו את: "על פי הוראת השר", אין לזה מקום לדעתי.
דוידה לחמן-מסר: את זה בסעיף 2.
דוידה לחמן-מסר: היא גם מפרסמת, והיא גם ועדת המכרזים.
דוידה לחמן-מסר: "לפרסם מכרזים ולשמש כוועדת המכרזים".
דוידה לחמן-מסר: בזה היינו.
אתי בנדלר: לשר בדבר תקנים ומפרטים להקמת תחנות שידור ולתפעולן ובדבר אפשרות שילובן של תחנות ברשת ארצית או ברשתות בין אזוריות".
אתי בנדלר: מוצע למחוק את זה, ובמקום זה: "להעניק למועצה סמכות לאשר לוחות משדרים ולהורות בדבר שינוי".
מוריאל מטלון: שבו הסעיף הנוכחי, שאני חושב שאתה היית אביו מורו, שאומר שהמועצה קובעת את המדיניות לגבי סוגי השידורים, נושאיהם, תוכנם ורמתם, למצב שהמועצה רוצה לעסוק באופן קונקרטי באישור של לוחות המשדרים, ועוד חמור מכך - להורות על שינויים.
אברהם פורז: בלי הדבר הזה.
אברהם פורז: "לוחות משדרים", זה נראה כאילו אתם הפכתם לעורכים הראשיים של העניין הזה.
אברהם פורז: היתה צריכה לרדת.
מוריאל מטלון: להבטיח שאם אני תושב אילת, לא תגזול ממני את הזכות שיש לתושב תל-אביב וליצור שוויוניות.
מוריאל מטלון: לבוא ולהגיד היום שתוריד את המילה "אחידים" - אתה נתת לה סמכות שלא היתה לה: להיכנס לתכנים על ידי אישור הלוחות.
אברהם פורז: הראשונה.
אברהם פורז: אז ניכנס ממש לעומק העניין הזה.
עמית שכטר: לתיקון בזמנו בהסדר ICP, כדי להתיר למועצה…
אברהם פורז: לגמור את החקיקה הזאת.
אברהם פורז: אזיי אינני רוצה לקיים דיונים במחלוקת פעמיים.
אברהם פורז: כאשר נגיע אחרי הקריאה הראשונה, נשמע טיעון ממצה, ההכרעה תהיה סופית, ובזה נגמור.
אברהם פורז: נוריד כרגע רק את המילה "אחידים".
אברהם פורז: בדבר לוחות משדרים, המילה "אחידים" תרד.
אתי בנדלר: כללים" ואחר כך יש א', ב' בנוסח הנוכחי.
אתי בנדלר: מה שמוצע בפיסקת משנה א' בפתיח.
אתי בנדלר: אחרי "כללים" יבוא "או להורות".
אומרים לי: הכול בכללים.
אברהם פורז: מטלקומוניקציה - תסבלו קצת בטלוויזיה.
בני איינהורן: ההבדל בין "לקבוע מדיניות" ל-"להורות".
בני איינהורן: המילה הזאת ב-"להורות" היא מהותית, והיא מיותרת.
אברהם פורז: מועצה ציבורית.
אברהם פורז: כזה.
יזהר טל: שימוע.
יזהר טל: למה דווקא שימוע רק בסעיף 5?
אברהם פורז: צריך לנהל את הקרב פעמיים.
אברהם פורז: שכל אחד ירשום לו את אותן נקודות שלדעתו הן בעייתיות, ונעורר אותן.
אברהם פורז: לו על היבלת - שירים יד.
אתי בנדלר: הנוכחי מדבר על הפקות מקומיות.
אתי בנדלר: סעיף 6ה'1- לחוק העיקרי סומן כסעיף 6י"ט1- ויבוא אחרי כותרת סימן ה' לפרק ב'1 , ובו: 1.
אתי בנדלר: בסעיף קטן א'1-, במקום "בעלי זיכיונות" יבוא "בעלי רישיון כללי לשידור".
אברהם פורז: אותו או לא.
אתי בנדלר: זמן השידור הבסיס שבעלי זיכיונות במשדרים במהלך השנה יוקצו להפקות מקומיות בנושאים שאינם ייחודיים לאזור מסויים, שיופקו במיוחד לצורך שידורם לפי סעיף זה וישודרו בשידור ראשוני.
אתי בנדלר: 2.
אתי בנדלר: חמישים וחמישה אחוז מהמשדרים האמורים בפיסקה 1 יהיו מהפקות מקומיות קנויות".
אתי בנדלר: אחרי סעיף קטן א' יבוא א'1-, אני קוראת מסעיף 12.2 להצעת החוק: "מבלי לגרוע מהאמור בסעיף קטן א', המועצה תחייב בעל רשיון כללי לשידור להשקיע בסכום כפי… בשיעור של עד עשרה אחוז מהכנסותיו השנתיות מדמי המנוי, ושלא יפחת מחמישה אחוז מההכנסות אלה, לשם הפקה או רכישה של הפקות מקומיות".
אתי בנדלר: אני מזכירה שאני קוראת את נוסח הצעת החוק של חבר הכנסת אברהם פורז, שבוססה על הצעת תזכיר הצעת חוק מיולי.
יזהר טל: של העניין הזה, הסטנדרט של הפקה מקומית שגם ביקש השר להכניס, וגם הוסכם על ידי משרדי הממשלה וסוכם גם בוועדת שרים, היה בשיעור של עד 12 אחוזים ושלא יפחת מ- 8 אחוזים.
יזהר טל: זאת הרמה שאנחנו ממליצים לכלול גם בהוראה כאן.
בני איינהורן: מזלנו שיש שתי טיוטות - אחת הראשונית, ואחת הרואים את המחטף - איך הממשלה פתאום מעלה; ואני רוצה להבין מה המשמעות.
מיכאל איתן: אחוזים, ל12- אחוז - שקלו והגיעו למסקנה שזה יציל את התרבות המקומית.
מיכאל איתן: יש לזה גם מדד מדעי שמוכיח את זה.
אברהם פורז: מר דודו דותן, אני עושה את זה רק לכבודכם, כי הדיון הזה ייפתח במילא אחרי הקריאה הראשונה.
אברהם פורז: הוא יטען להוריד לאפס.
אברהם פורז: אלה יטענו להעלות ל- 100, אבל מאחר שבאתם לירושלים, שלא ייצא מזה שזאת הייתה רק "עלייה לרגל".
דודו דותן: הזה.
דודו דותן: ברגע שנותנים את המרווח הנעים הזה בין 8 אחוזים ל12- אחוז, שם טמונה הסכנה - כי כולנו יודעים שכולם יתיישבו על ה- 8 אחוזים שאנחנו מתנגדים להם, ולא נסכים לזה.
דודו דותן: אם כבר השגנו 10 אחוזים, אזיי עכשיו להוריד ל- 8 אחוזים ולסבר את העין ב12- אחוז - לא נסכים לזה.
דודו דותן: אני פונה לאנשים שיושבים סביב השולחן.
דודו דותן: אני מבין שכאן עושים עבודה יסודית וקפדנית על כל קוצם של אות ומספר וסיפרה ותאריך.
דודו דותן: ברגע הזה תיפרדו לרגע מאלה ששלחו אותם, כל האנשים עם האינטרסים הכלכליים, שדרך אגב זה איננו מגונה בעיניי - מישהו צריך להפעיל את המערכת, ותבינו שה12- האחוז האלה יש להם הרבה מאוד חשיבות ראשית לצביון, ל"פרצוף" הישראלי שלנו, לתרבות הישראלית, לתעסוקה שלנו.
דודו דותן: אתם מתעקשים על דברים מסויימים, ובקלות כזאת אתם איפה שהוא מוכנים לדלג.
דודו דותן: זה צריך להיות האינטרס שלכם.
דודו דותן: גם אם אולי בהתחלה יהיה קשה, אחר כך תבינו שזה לטובת כולנו.
דודו דותן: אנחנו רוצים את ה12- אחוזים ולא 8 אחוזים, ויחד עם זה אנחנו רוצים שתהיה גם צמיחה, שאנשים יבינו - בעניין הזה מותר לנו רגע להיפרד; באמת כל הזמן השיקולים והספרות והאינטרסים ובעלי המניות, ולהיות ישראלים עם אחריות לשפה העברית, ליצירה ישראלית.
דודו דותן: אתם מגדלים פה את הילדים שלכם, את הנכדים שלכם, או אז אפשר רגע אחד להיות פחות כלכליים ויותר אנשים עם נשמה.
דודו דותן: זאת איננה מילה מגונה כמו ש"כלכלה" איננה מילה מגונה, גם הנשמה איננה מגונה.
אורי עינבר: להתייחס לדבריו של חבר הכנסת מיכאל איתן.
אורי עינבר: העניין הזה של החלק היחסי שיוקדש ויוקצה להפקות מקומיות מסך כל ההכנסות של חברות הכבלים, זה עניין שאנחנו דנים בו כבר מעל לשנתיים.
אורי עינבר: בחלק אנחנו דנים מסביב לשולחנות; בחלק, לצערי - ברחובות ובכיכרות ובכל מיני מקומות אחרים.
אורי עינבר: הצר של דאגה לפרנסתה של קהילה או אוכלוסייה מסויימת של עובדים.
אורי עינבר: הם מייצגים אינטרס הרבה יותר רחב של כלל הציבור במדינה.
אורי עינבר: אני חושב שהגיע הזמן שבמיוחד אנשים שמקבלים פה החלטה, שבסופו של דבר היא תחול שנים קדימה ותהיה בלתי הפיכה, יבטאו בהחלטות שלהם את האינטרס הציבורי.
אורי עינבר: טובתו של הציבור מעבר לטובתה של אוכלוסייה.
מיכאל איתן: דנים בזה פה.
אורי עינבר: של דבר.
דוידה לחמן-מסר: אינטראקטיבית מחר.
דוידה לחמן-מסר: זה לא רק יחבר אותך לבית עם תשתית.
דוידה לחמן-מסר: טלוויזיה אינטראקטיבית זה הרבה תכנים - זה גם הרבה כסף.
דוידה לחמן-מסר: אינטרנט מהיר זה לא רק לחבר אותך הביתה בפחות מ- 30 שקלים מבזק.
דוידה לחמן-מסר: זה לא הוויכוח.
דוידה לחמן-מסר: אינטרנט מהיר זה טכנולוגיה שאתה כל כך בקיא בה, שמאפשרת למי שיש לו טלוויזיה - ויש היום לחברות הכבלים הטלוויזיה; ואולי צריך לחשוב על זה: מי שיש לו הטלוויזיה - לשלב אותה עם האינטרנט, ערוץ של בנק הפועלים וערוץ אינטראקטיבי.
דוידה לחמן-מסר: ולכן השאלה היא איזה תוכן ישראלי יהיה כשהם יעדיפו לעשות אינטרסים מסחריים.
דוידה לחמן-מסר: טלוויזיה אינטראקטיבית דוברת אנגלית, מפרסמת מוצרים כאלה ואחרים על פני תרבות ישראלית - זאת כן שאלה רלוונטית.
מיקי איתן: בסדר העדיפויות הלאומי, וכמה מתקציב המדינה צריך להשקיע כדי לטפח תרבות ישראלית, איננה רלוונטית לטכנולוגיה.
מיקי איתן: אבל המציאות היא כזאת שאנחנו נמצאים פה - לזה התכוונתי ולא לכל העניין הזה.
מיקי איתן: הרי זה איננו רציונאלי, מה שאנחנו עושים פה.
דוידה לחמן-סבר: מקבלים רישיון.
מיקי איתן: שהיא פעילות מסובסדת - וכולם בונים על זה שזה בעצם עולה לנו קצת יותר.
מיקי איתן: למי זה עולה?
מיקי איתן: אם אנחנו מדברים עכשיו על טיפוח תרבות לאומית במדינת ישראל, יש משרד התרבות, יש ממשלה, יש מקום שבו צריך לטפל בזה - זה הבית; שם צריך לטפל בזה.
מיקי איתן: זה אינו המקום - זה מה שאמרתי - אבל אני גם מודע למציאות, ואני מודע לכך שאינני רוצה לפגוע בעניין.
מיקי איתן: אני חושב שהפשרה כפי שהיא כאן היא בסדר.
יורם חטיב: ברשותך, הרשה לי להתחיל ממשהו אישי.
יורם חטיב: יצא לי לראות את הסרט של הדר קליינמן, הסרט הדוקומנטרי - קרובת משפחתך - זאת יצירה מקורית.
יורם חטיב: סרט דוקומנטרי מאלף, מרגש, שנעשה מתקציבי קרן, שאילמלא היה נחקק חוק מסויים שמעביר תקבולים של זכיינים מסויימים, מעולם המדינה לא היתה מסבסדת יצירה כזאת.
יורם חטיב: לעולם זה לא היה קורה.
יורם חטיב: 2, למועצת הקולנוע ומשם לקרן.
יורם חטיב: הוא הרציונאל - אני קטונתי, אבל אני קורא לזה סוג של מס תרבות.
יורם חטיב: אם אני נמצא בשכונה מסויימת, שכונת התקווה, ומגיע משקיע גדול ורוצה לבנות קניון ענק ורוצה לקנות ממני, ראש העיר, אדמות - אני אגיד לו: בבקשה, אדוני.
יורם חטיב: תקים קניון.
יורם חטיב: אני רק רוצה שאת האמפיתיאטרון "דול" אתה תיקח כ"בייבי" שלך.
יורם חטיב: למה?
יורם חטיב: ככה.
יורם חטיב: כך אני רוצה.
יורם חטיב: זה נהוג בכל מקום.
יורם חטיב: אפילו המאפיה עובדת כך.
יורם חטיב: זה הרציונאל שעל פיו אנחנו פונים אליכם, לבקש ולהסמיך את המחוקק להגדיר את זה בחוק, שבעלי הון - ואפשר להשתמש במילה הזאת, היא איננה מילה גסה.
יורם חטיב: זאת זכותם.
יורם חטיב: בעלי ההון שמגלגלים מיליונים של דולרים - וטוב שכך; זה טוב לכולנו בסופו של דבר.
יורם חטיב: זאת איננה מילה מגונה, כמו שאמר מר דודו דותן.
יורם חטיב: אנחנו מבקשים שמס התרבות…
יורם חטיב: לחמן-מסר.
מיקי איתן: שבה מכריחים את בעל הקניון לתת את הכסף.
יורם חטיב: נותן לבעלי ההון אפשרויות הולכה כאלה.
יורם חטיב: אתה נותן להם בעצם אפשרויות תוכן, וכל מה שאנחנו אומרים - שבין התכנים האלה, שאין לך שליטה עליהם, כי זה שלהם, שיהיה אחוז מסויים של תכנים כדי שילדים כמה שפחות ירצחו בעלי מוניות.
אברהם פורז: שבעוד איזה זמן כל מיני גורמים יוכלו להעביר שידורי טלוויזיה קנויים מחוץ לארץ.
אברהם פורז: זאת אומרת, חומר קנוי זה היה נחלת כולם.
אברהם פורז: נניח שאנחנו ניתן ל"בזק" אפשרות להעביר, ונניח שנקבע שאין בלעדיות, ושכל אחד יוכל להביא את הסדרות האמריקאיות והאנגליות - איפה תישאר לכם התחרות האמיתית?
אברהם פורז: גם לא יהיה עניין שלך שרק מנויים שלך יקבלו סדרה מסויימת שאתה מפיק פה, וזה אין לאף אחד אחר.
בני איינהורן: ותכף אני אתייחס גם לחוק.
בני איינהורן: רוצה להיכנס כרגע, כי אני מסכים שחבל על האנרגיה כרגע.
בני איינהורן: אבל יש גם חוק שחוקק במאי 1996, שקבע מסגרת, והוא גם ציין שהוא בתוקפו עד שנת 2006 - ורק אז אפשר יהיה לשנות אותו.
בני איינהורן: מה קרה מאז?
בני איינהורן: מה קרה מאז הטלוויזיה הרב ערוצית?
בני איינהורן: בסך הכל נכנס עוד מתחרה, והקושי גדל.
בני איינהורן: לא קרה שום דבר לטובת הטלוויזיה הרב ערוצית, לטובת זכייני הכבלים שמאבדים את הבלעדיות שלהם, והכניסו להם עוד מתחרה - שאפשר יהיה להעלות את זה…
בני איינהורן: אנחנו משלמים.
בני איינהורן: אנחנו משלמים תמלוגים כמו כל בעל רשיון תקשורת, שמחר בבוקר חברת "אופק", שתקבל אישור מהמדינה להפעיל סוג תקשורת - המדינה קובעת מה היא תשלם.
בני איינהורן: שהמידה שנעשתה כאן איננה הגיונית מבחינה כלכלית.
דוידה לחמן-מסר: לשידורים ורשיון מיוחד לשידורים.
דוידה לחמן-מסר: ההנחה היא - ואני מקווה שאנחנו נוכל לדבר עליה, שיהיו רישיונות כלליים לשידורים, ויכול להיות שיהיו מספר רישיונות כלליים על אותה תשתית, כי זה לא ברור עדיין.
דוידה לחמן-מסר: לכן החובה הזאת חלה על כל מי שמקבל רשיון לשדר מגוון ערוצים, בין אם הוא היה אתמול חברת כבלים, ובין אם הוא מחר יהיה רק חברת שידור שרוצה לקבל רשיון כללי - שאני מקווה שיהיה לזה מקום.
דוידה לחמן-מסר: לכן זו איננה רק חובה שמוטלת על בעלי הזיכיונות, אלא על כל בעלי הרישיונות.
דוידה לחמן-מסר: יש כאן תפיסה חברתית שאומרת: מי שמשדר צריך לתת ביטוי לתרבות ישראלית.
דוידה לחמן-מסר: הגישה הזאת היא גישה שקיימת בהרבה מאוד מדינות אירופה.
דוידה לחמן-מסר: היא מצאה גם ביטוי בדירקטיבה אירופאית, כאשר האירופאים רצו להגן על עצמם מול האימפריאליזם האמריקאי.
דוידה לחמן-מסר: אבל החובה הזאת להפיק תוכן ישראלי, אם ממילא יש לו ביקוש, הרי הוא יופק.
דוידה לחמן-מסר: השאלה היא מתי הסחורה המיובאת תהיה זולה יותר, ולכן יש מקום להתערבות.
אברהם פורז: איזו לוגיקה אתם העליתם את זה ממה שכתוב בנייר שלי, שהוא גירסת יולי - והגעתם עכשיו לגירסת נובמבר - רק בגלל שהיוצרים ביקרו אצל השר, או שיש לזה חשיבה מעבר לזה?
יזהר טל: אצל השר אינו דבר שלילי, ובוודאי הם לא ביקרו יותר פעמים מאשר מר בני איינהורן וחבריו.
יזהר טל: זו בוודאי אינה נקודה לגנותם.
יזהר טל: אני רוצה להדגיש פה, שבמפורש, הגישה שהסעיף הזה משקף היא שיש ערך תרבותי וחברתי חשוב לכך שגורמים פרטיים ישקיעו מהכנסותיהם בהפקות המקור.
יזהר טל: זאת הגישה, וזה הרציונאל - כמו שנאמר כאן - של הסעיף הזה, וזה מה שהוא בא לבטא.
יזהר טל: להבהיר שזה לא חל רק על הכבלים, אלא זה חל על כל בעל רשיון שידור כללי כולל, ואני מדגיש - כולל, גם לפי הצעת החוק שלנו, גם לפי הצעת החוק של יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אברהם פורז - כולל הלוויין.
יזהר טל: יש לנו סעיף לאחר מכן; זה סעיף 6נ"ז, שמכיל שורה של הוראות גם על הלוויין, וגם ההוראה הזאת תחול על הלוויין, והוא יצטרך לעמוד בה.
יזהר טל: אזיי אין פה איפה ואיפה.
יזהר טל: יש כאן סטנדרט כללי, והוא חל על כולם.
יזהר טל: שידורים - שידורי טלוויזיה.
דוד תדמור: זה בדיוק עניין מהסוג הזה.
דוד תדמור: זה דבר טוב, ורצוי לקבוע כאן כעניין שבמדיניות את חובת התמיכה בשידורים מקוריים, את שיעור התמיכה בשידורים מקוריים ואת דרך התמיכה בשידורים מקוריים, שגם היא עניין לוועדה.
דוד תדמור: נכון שיש יתרון גדול בשקיפות של דברים שעוברים דרך תקציב המדינה.
דוד תדמור: נכון שיש גם חסרונות גדולים בדברים שעוברים דרך תקציב המדינה, בעיקר כי לא תמיד הם עוברים במקומות הנכונים.
דוד תדמור: הם עולים הרבה כסף, והם כרוכים בשיקול דעת של פקידים - שבענייני תרבות בכלל טוב מאוד להימנע ממנו.
דוד תדמור: אם יש אולי חילוקי דעות על השיעור שנקבע, היה טוב שאם מי שחולק על השיעור שנקבע יביא איזו שהיא עבודה השוואתית, כדי להראות מה קורה במקומות אחרים.
דוד תדמור: נדמה לי שאם יש הצעת חוק שקובעת שיעור בהקשר הזה, וזה לא בלתי סביר "על פניו" - מי שרוצה להראות שהוא אינו מוצלח, יבוא ויראה שנניח בשום מדינה זה איננו עולה 5 אחוזים, ששיעור של 12 אחוז הוא שיעור מופרך או בלתי סביר, ואם אין זה המצב, אזיי זה בדיוק מסוג הדברים שטוב שהוועדה תדון בהם.
אברהם פורז: נביא למליאה שתי גרסאות.
אברהם פורז: הגרסה הראשונה תהיה הגרסה הראשונה של משרד התקשורת - הממעיטה, שמר בני איינהורן בטח יהיה מרוצה ממנה, וגם חברות הכבלים.
אברהם פורז: העניין הזה ממילא יוכרע בשלב הבא.
אברהם פורז: אינני רוצה ליצור היום מצב שכביכול תוצא איזו שהיא הכרעה לכאורה, ואז מישהו מערער כאילו על: "מה כבר הכנסת אישרה בקריאה הראשונה"?
אברהם פורז: יכול אף להיות שיהיו חברי כנסת שיציעו שגם מה ששר התקשורת, בלחץ של היוצרים, נתן - אולי לדעתם זה מעט מדיי.
אברהם פורז: אינני יודע.
אברהם פורז: אנחנו בשלב הזה, כדי שהמחלוקת תתברר בהמשך, אנחנו נעשה את זה כשתי גרסאות כרגע – גרסה אחת לפי הגרסה של הנייר.
אברהם פורז: נקרא לזה גרסת משרד התקשורת מיולי; והגרסה האחרת תהיה לפי הגרסה החדשה של משרד התקשורת.
אברהם פורז: העניין יוכרע בבוא העת.
דוד תדמור: חלקי, אני משלם להם פחות - יש לי יותר כסף להפקות".
דוד תדמור: הדברים תלויים זה בזה, ואנחנו רוצים לעשות את זה בצורה מאוד יסודית.
דוד תדמור: אנחנו כרגע איננו רוצים לעשות זאת בצורה כל כך יסודית, כי אנחנו רוצים גם לעמוד בלוח הזמנים.
דוד תדמור: בשלב זה אנחנו נעביר את זה בתור שתי גרסאות, והקרב פתוח.
דוד תדמור: יש לכם טיעונים חזקים.
יורם חטיב: שיוגדר לאור העבר ה"שחור משחור" של מה שקרה בשדה ה-ICP ואי עמידה של חברות הכבלים בהתחייבותן באחוזי יצירה.
אברהם פורז: איננו מחייב אותך.
אברהם פורז: לא כל מה שנאמר פה הוא התנ"ך.
יורם חטיב: מהסכום שהוטל עליהם, וכדומה.
יורם חטיב: משפט או איזה שהוא בית דין קובע שצריך להשיב את הכסף ליצירה המקורית שלא יגיע לאוצר.
יורם חטיב: איך כותבים זאת בצורה כזאת?
קריאה: במקרה שלא עמדו במכסות.
אברהם פורז: לבעל רשיון לעתיד, שיש לו זיכיון לשידורים, והוא איננו עומד בהוראה כלשהי?
אברהם פורז: מה המצב אז?
דורית ענבר: הזיכיון, שזה דבר שאיש עוד לא עשה אותו עד היום.
דורית ענבר: המועצה נעלב - ובאמת אין סנקציות רציניות בעניין הזה.
דורית ענבר: החוק מציע, בסעיף 37, שורה של עיצומים - שזה קנסות; אבל הקנסות באמת הולכים לאוצר המדינה, ובעניין הזה אני בהחלט תומכת בטענת היוצרים, מכיוון שהדבר הנכון היה לעשות, שהיה ומישהו באמת מוכח שהוא הפר את חובתו שלו לעשות הפקות מקור, הענישה הנכונה תהיה להגדיל את הפקות המקור, אם בכלל, ולא להעביר את הכסף לאוצר המדינה; כי אז, הפקות המקור בוודאי אינן יוצאות נשכרות מהעניין הזה.
אברהם פורז: אני מבקש ממך, בתור ידה הארוכה של הוועדה, שאת תנסחי לי את הסעיף הזה באופן שיהיה ברור שהכספים שמטילים כעיצום כספי על מישהו שלא הפיק, מוקצים לצורך הפקות, ואינם זורמים לצורך פתרון בעיות אחרות בקופת המדינה.
קריאה: למצוא את זה - שיהיה תקציב ייעודי.
יואל נווה: הוא מטיל עיצומים כספיים על מישהו, והכוונה היא שכולם יעמדו בכללים.
יואל נווה: כספיים למטרה מסויימת, הוא לדעתי תקדים שאין זה נכון להכליל אותו.
יואל נווה: אחרת, שגם נשאלה, איך תאכוף המועצה אחר כך את הגדלת החיוב.
דוידה לחמן-מסר: העיצום האזרחי, ואז ישנו הוויכוח אם זה נכון לעשות אותו ייעודי או לא.
דוידה לחמן-מסר: סנקציה שניה, שהוצעה כאן גם על ידי היוצרים וגם על ידי גברת דורית ענבר, היא הגדלת המכסה.
דוידה לחמן-מסר: אזיי, אם מכסה א' לא נאכפה, איך מכסה ב' תיאכף?
יואל נווה: על זכיין עיצומים כספיים כלשהם.
יואל נווה: אני איני סבור שנכון שבחוק הזה יהיו אותם עיצומים כספיים.
יואל נווה: הרי מה יקרה?
יואל נווה: המדינה צריכה לגבות אותם, כי בוודאי נרצה להפעיל עליהם את פקודת מסי הגבייה.
יואל נווה: האם המדינה תצטרך אחר כך להעביר את זה חזרה להפקות המקור?
יואל נווה: שלא נעשה אותו.
יואל נווה: הכוונה איננה לגבות את הכסף הזה ולהפוך אותו למכשיר.
קריאה: היא מחזירה אותו לאזרח - לילדים שלך.
אתי בנדלר: הסכומים האלה מתוך הערבויות?
אברהם פורז: שעיצום שיוטל על אי קיום חובה על הפקת מקור, עובר לצורך הפקות מקור ואינו מוקצה לשום מטרה אחרת.
אברהם פורז: גם הסיכוי שמישהו יאכוף את זה, זה רק אם היוצרים ילחצו ויגידו: מפרים.
דוידה לחמן-מסר: בין שני העניינים, שבעיצומים כספיים הסכום שמוטל, גם כאן זה נאמר, הוא סכום XY. אין קשר בינו ובין הסכום שהוא בהפרה.
דוידה לחמן-מסר: הערבות בגובה סכום ההפרה שבוצעה, שזאת היתה הבעיה.
דוידה לחמן-מסר: חילוט ערבות שנעשה כתוצאה מהפרה על אי הזרמת כספים להפקות מקור, אזיי השבירה היא פחות גדולה מאשר בעיצומים כספיים.
דוידה לחמן-מסר: אני מסכימה עם עמדת האוצר שעיצומים כספיים ייעודיים זה דבר שאין לו…
אברהם פורז: בכל העניינים האלה שהמדינה מעורבת בהם, לא במשפט הפלילי הצרוף - זאת אומרת שהולכים למשטרה ומתלוננים על גניבה - אם אין מישהו שיש לו מניע ואינטרס לאכוף, זה איננו נאכף.
אברהם פורז: ואלה שעוסקים בזה נלחצים - והכסף מגיע, יש גם מי שיש לו עניין בזה.
אברהם פורז: גם היוצרים, אם הם יודעים שישנה הפרה, ובסך הכל - בסופו של דבר - הכסף מגיע לקופת האוצר, ומשם זה הלך לאיבוד, אזיי זה על הנייר.
אברהם פורז: לא איכפת לי לקבוע בסוף שהאחוז הוא אחוז אחד או אפס, אבל משעה שקבענו, אנחנו איננו מצליחים להשלים עם ההפרה.
דוידה לחמן-מסר: שעיצום כספי הוא קנס.
דוידה לחמן-מסר: עדיף.
אברהם פורז: קבעו שכל הקנסות המוטלים על עבירות בנייה מועברים לקופת המדע המקומי.
אברהם פורז: כי רצו לעודד את המדע המקומי, לאכוף את החוק ולדעת שבין היתר, אם הם תופסים מישהו בעבירת בנייה, הם גובים את הקנס - ולכן כדאי להם לשלוח את המפקחים.
אברהם פורז: ולא - מוטב לפטר את המפקחים ולעשות מדרחוב.
יזהר טל: לא עניין של קיזוז זה מול זה.
יזהר טל: החובה נשארת בעינה לסכום המלא, והעיצום הכספי נוסף עליה.
אתי בנדלר: סעיף 6ה'1- לחוק העיקרי.
אתי בנדלר: א.
אתי בנדלר: בפסקה 1, במקום "בעל זיכיון", יבוא "בעל רשיון כללי לשידור".
אתי בנדלר: סעיף 12.3 להצעת החוק שבעמוד 7 להצעת החוק - אנחנו מדברים על תיקון סעיף 6ה'1- לחוק העיקרי.
אתי בנדלר: אפילו לקרוא את הכל.
בני איינהורן: שבוטלה, נאמר בה שעד תום תקופת זמן מסויימת, יש סמכות א' למועצה, ולאחר תום התקופה יש לה סמכות ב' בהיקף מסויים.
בני איינהורן: מה שהחוק הזה מציע הוא הרבה יותר גם מהסמכות שבתום התקופה.
אברהם פורז: ואינני יודע אם משרד התקשורת נתן עליה את הדעת.
אברהם פורז: אנחנו נמצאים היום במצב שיש חוק.
אברהם פורז: חברות הכבלים קיבלו זיכיון לפי חוק קיים, ויש להן זכויות שלא ישנו להן את התנאים לפי החוק הקיים.
אברהם פורז: ברם, המחוקק יכול לומר לך שאם אתה רוצה רשיון גם לטלקומוניקציה, שזה איננו נתון לך בזיכיון הקיים, אזיי אתה עובר למשטר חדש.
אברהם פורז: אז אתה נכנס לרובריקה אחרת, וברובריקה האחרת יש תנאי משחק חדשים.
אברהם פורז: לכן באיזה שהוא מקום צריך לומר שמי שיש לו זיכיון לשידורי כבלים, יכול לבחור להישאר במצב הקיים.
אברהם פורז: זאת אומרת הוא משדר על הטלוויזיה לפי הדין הקיים, לפי התנאים הקיימים.
אברהם פורז: האם זה ברור לגמרי שהאופציה הזאת קיימת?
אתי בנדלר: לא יחולו עליו ההוראות החדשות.
אברהם פורז: עובר דירה, כי אז יש לך אומנם יותר אוויר, אבל מן הצד האחר שתי קומות יותר לעלות ברגל.
בני איינהורן: אכן מוזכר כאן, אבל הם מוציאים חריגים החוצה.
בני איינהורן: במצב הקיים, אני חייב להישאר בלי שום שינוי.
דוד תדמור: פרטיים, ואי אפשר עד שנת 2005 להמשיך לחיות במצב שיש בלעדיות כזאת.
דוד תדמור: זאת איננה אופציה.
דוידה לחמן-מסר: חברות אנחנו עומדים, ולכן מה שנאמר פה לא כל כך מדוייק.
דוידה לחמן-מסר: בתחום השידורים יש מבחינתי חברה אחת.
דוידה לחמן-מסר: בתחום התשתיות יש לנו שלוש חברות.
דוידה לחמן-מסר: במשותף - אין אף חברה שמשדרת לעצמה באזורה.
אברהם פורז: את יכולה להגיד שהמצב המשפטי הוא שיש חברה אחת שמשדרת במספר אזורים?
דוידה לחמן-מסר: אולי הממונה יסביר, כי זה ההסדר שלו.
דוידה לחמן-מסר: יש חברת ICP שמשדרת בשני ערוצים.
דוידה לחמן-מסר: חברות הכבלים במשותף התקשרו עם חברת "נוגה תקשורת", שעתה עוברת חילופי בעלות מעניינים, והיא משדרת עוד שני ערוצים.
דוידה לחמן-מסר: מלבד זה ישנם ערוצים נוספים שנמכרים לכל חברות הכבלים.
דוידה לחמן-מסר: משודרים על ידי כל החברות לכל הארץ, באותו זמן, על אותו מסך.
דוידה לחמן-מסר: הוא גם בהסדר ICP.
דוידה לחמן-מסר: השאלה היא מאיזו זווית אתה מתבונן.
אברהם פורז: מחליט שהוא מתנתק משתי חברות הכבלים האחרות.
הוא אומר: בכבלים באזור שלי.
הוא אומר: יש לי בלעדיות.
הוא אומר: האם זה מותר לו?
דוידה לחמן-מסר: אינה רוכשת ערוצים מחברות כבלים אחרות - היא עושה רק את השידורים של עצמה, ומתעוררת שאלה לגבי אנשים כמו "ויוה" ו"הופ", שבעצם יש שם גורמים חיצוניים שמוכרים גם לכבלים וגם לה - זאת שאלה.
דוידה לחמן-מסר: הרישיונות הכלליים לשידור, יש טעם רב בטענתו של מר בני איינהורן.
דוידה לחמן-מסר: מה שאני לא מסכימה עם מר בני איינהורן, והוא לא אמר את זה שאם המסך שלו בסופו של יום יהיה זהה למסך של החברות האחרות, הוא לא יוכל עוד לטעון מבחינתי לזכות הבלעדיות.
דוידה לחמן-מסר: או אז, זה ויכוח מאוד מרחיק לכת.
דוד תדמור: לספור חברות.
דוד תדמור: לדוגמה, בתחום התקשורת, ההסדרה שיוצר משרד התקשורת היא הסדרה לרישיונות רחבים, שלאו דווקא מתייחסים לחברה אחת.
דוד תדמור: ההסדרה מדברת על תשתיות ארציות - על תחרות בתשתיות ארציות, דבר שיש לו הרבה השלכות גם על השאלה כמה שחקנים יהיו, ולאורך זמן: מי יפעל בתחום הזה?
דוד תדמור: בתחום התוכן יש היום הסדר שמחייב.
דוד תדמור: הוא אינו אופציה.
דוד תדמור: הוא היה אופציה לפני שהוא היה הסדר, אבל היום הוא איננו אופציה - הוא מחייב את חברות הכבלים ליצור ערוצים במשותף ולהעמיד אותם לרשות הלוויין.
דוד תדמור: ההסדר הזה כולל היום מספר מוגבל של ערוצים, אבל אנחנו מסתכלים על מצב קיים, שאפילו בעוד מספר חודשים כבר לא יהיה כפי שהוא היום.
דוד תדמור: למשל, הערוצים הקיימים בהסדר ה-ICP בנויים על היעדר …בכבלים.
דוד תדמור: כשיהיה … בכבלים, הערוצים הקיימים לא ייראו כמו שהם היום, כי חומר שהולך ל-… יותר גבוהים, יהיה בערוצים נפרדים, שגם הם לפי הסדר ה-ICP הקיים אינם ערוצים משותפים.
דוד תדמור: כל הסיטואציה שקיימת היום על דמיון גדול THE FACTOR ומכוח הסדר של בית הדין והסדר מקביל בחוק הבזק, שמאפשר וגם מחייב ברגע זה הפקה משותפת של חברות כבלים, הוא הסדר שאי אפשר לראותו כמצב קבוע, ואין זה מומלץ לבסס עליו את החקיקה.