GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יזהר טל: אגב, זה משפיע על הרבה סעיפים.
יזהר טל: לא רק על זה.
אברהם פורז: מה מפריע לך, מר איינהורן?
בני איינהורן: תאר לך שתתקבל הצעתה של גברת לחמן-מסר…
אברהם פורז: יש איזשהו מקום שמכניס את הקלטות לתוך מכשירים.
אברהם פורז: נו?
בני איינהורן: כן, אבל עם החוטים אין לה בעיה.
בני איינהורן: גם בעל עיתון יכול להחזיק מאה אחוז מהחוטים, אבל בברזל שמזין לחוטים הוא לא יכול.
בני איינהורן: משהו לא הגיוני.
אברהם פורז: אני לא מבין למה אתה מתנגד.
בני איינהורן: אני אגיד לך, כי אם אדוני רוצה לשים מגבלות, המגבלה שאדוני רוצה לשים זה על ייצור התכנים.
בני איינהורן: לא על הברזל.
אברהם פורז: התכנים זקוקים לברזל כדי להגיע.
בני איינהורן: אין לי בעיה עם זה.
בני איינהורן: הרי חל עלי שאני פותח את הברזל לכל אחד.
בני איינהורן: יש סעיף שלם בעניין.
אברהם פורז: השאלה היא כזאת: התכנים עוברים מאיזשהו מקום מרכזי שבו מזינים אותם, לתוך הרשת.
אברהם פורז: שם זה נקלט מהלוויין, שם שמים קלטות וכולי.
אברהם פורז: זה צריך להיות בבעלותו של מי שעוסק בתוכן.
אברהם פורז: זה חלק מהעברת התוכן.
בני איינהורן: בוא נגיד שזה כמו וידיאוטייפ בבית.
בני איינהורן: הבעיה של אדוני בבעלויות צולבות זה מי מייצר את הקלטת שנכנסת לוידיאוטייפ.
בני איינהורן: לא מעניין אותו מי מייצר את הוידיאוטייפ.
יואל נווה: מי מחליט איזה קלטת להכניס או לייצר.
בני איינהורן: אוקיי.
בני איינהורן: או מי מחליט איזו קלטת, אבל אין שום הגיון לעסוק בבעלויות צולבות ולראות מי הבעלים של הוידיאוטייפ.
דוידה לחמן-מסר: לא, אני לא מסכימה.
אתי בנדלר: השאלה אם הוידיאוטייפ זה מוקד השידור או…
דוידה לחמן-מסר: הצלחת.
דוידה לחמן-מסר: בדיוק.
דוידה לחמן-מסר: אתי בנדלר: או מי שמחליט, כמו שאמרו, איזו קלטת מכניסים.
דוידה לחמן-מסר: זה מוקד השידור.
אברהם פורז: זה סעיף לחוד.
דוידה לחמן-מסר: מוקד השידור זו האופרציה של הזנת השידורים.
דוידה לחמן-מסר: זה הצלחות שקולטים מהלוויין, לאן מכוונים אותן ואיזה ערוצי לוויין יקלטו אצלכם.
אברהם פורז: אבל זה בפיקוח המועצה.
אברהם פורז: אותה צלחת יכולה לשמש גם בטלפוניה.
דני רוזן: אולי תתנו לי להסביר?
דני רוזן: יש פה מערכת של אי הבנות שהולכת ומתפתחת.
דני רוזן: רק תנו לי להסביר.
דני רוזן: אנחנו עשינו בסופו של דבר הבחנה חד משמעית - ואתם יכולים לראות את ההבחנה טוב בהגדרות שהן בתיקון סעיף 6 שמתחיל בעמוד 5 וממשיך בעמוד 6 - בין רשת בזק ציבורית, שעל זה כרגע סעיף 6 לא דן, לבין כל הקטע הדן בשידורים.
דני רוזן: יש הגדרה מהם שידורים ובסופו של דבר הגדרנו מוקד שידור.
דני רוזן: מוקד שידור זה מתקן בזק בו מותקנים כל האמצעים הדרושים לשם הזנת שידורים.
דני רוזן: זה שירות שלם.
דני רוזן: צריך לשלם בשבילו, לאסוף כסף, לארוז כמה יחד וכן הלאה.
אברהם פורז: תגיד לי, האם הברזלים של הטלוויזיה תמיד שונים מהברזלים של טלקומוניקציה?
דני רוזן: אותם ברזלים.
אברהם פורז: האם יכול להיות שאותה צלחת משמשת גם להעברת שיחות טלפון וגם לקליטת שידורי לווין?
דני רוזן: סביר מאד.
בני איינהורן: כן.
בני איינהורן: חד משמעית.
דני רוזן: עזוב רגע את הצלחת של המנוי.
דני רוזן: זה לא הנושא.
אברהם פורז: לא של המנוי.
אברהם פורז: של המוקד.
אברהם פורז: לא המנוי.
דני רוזן: מוקד השידור זו מין חיה כזאת שאוספת שידורים מכל מיני מקומות ומזינה אותם לרשת בזק ציבורית.
אברהם פורז: זה צריך להיות בבעלות חברת התוכן או חברת התשתית?
דני רוזן: אנחנו, קודם כל לא ראינו שום בעיה שמישהו יהיה בעלים של ערוץ טלוויזיה, של מוקד שידור ושל רשת בזק ציבורית.
דני רוזן: הבעיה מתחילה רק אם זה בעלים של כל ערוצי השידור
אברהם פורז: מר רוזן, בוא תקל עלי.
אברהם פורז: מבחינתך, אותו מקום טכנולוגי שבו השידורים נכנסים כדי להגיע למנויים…
דני רוזן: מוקד שידור.
אברהם פורז: זה, בעיניך, חלק מהתשתית או חלק מהתוכן?
אברהם פורז: לאן זה יותר שייך?
אברהם פורז: בהנחה שאנחנו רוצים שתי חברות: תשתית ותוכן.
דני רוזן: אני לא מכיר מושג תוכן ואני לא מכיר מושג תשתית.
דני רוזן: אני מכיר מושג שידורים ואני מכיר מושג שירותי בזק.
דני רוזן: אני פשוט קורא בחוק.
אברהם פורז: אל תקרא בחוק, תסתכל לי בעיניים ובוא נדבר כמו בני אדם.
אברהם פורז: בהנחה שאנחנו רוצים להפריד בין הבעלות, בין הקטע התכני לבין הקטע הטכני.
אברהם פורז: בין הקטע של טלקומוניקציה לקטע הטלוויזיה.
אברהם פורז: המוקד הזה לאן הוא שייך לדעתך?
דני רוזן: קודם כל, ההפרדה היא לא חדה.
אברהם פורז: ובכל זאת?
דני רוזן: ובכל זאת, אנחנו מבחינים בשלושה דברים.
דני רוזן: אחד שהוא מאה אחוז טלקומוניקציה, זה שירותי בזק.
דני רוזן: שני שהוא בעצם מאה אחוז הפקת תוכן, שזה רשיון מיוחד לשידור.
דני רוזן: מוקד שידור – הדבר הזה, שאוסף ערוצי שידור ומחבר אותו ויש לך קומוניקציה, שהוא מצד אחד תשתית, אבל תשתית… לשידורים, אותו רצינו להסדיר ברשיון כללי לשידור.
אברהם פורז: אז זה חלק מהשידור.
אברהם פורז: חלק מהתוכן.
בני איינהורן: זה לא הגיוני.
דני רוזן: לא תוכן.
דני רוזן: אנחנו לא משתמשים במונח תוכן.
בני איינהורן: אדוני, זה לא הגיוני.
דוידה לחמן-מסר: מר איינהורן מעלה בעיה שלא קיימת.
דני רוזן: כשבאנו להגדיר את מתן הרשיון – אני רוצה לחדד – ודנו בשאלה איך נותנים רשיון כללי לשידור, הגדרנו איזה נושאים צריך השר לתת בהתייעצות עם המועצה, נושאים ששייכים יותר לעולם התוכן ואיזה נושאים שייכים יותר לצד הטכני, לטלקומוניקציה, שלגביהם השר מחליט לבד בלי לשאול את המועצה.
דוד תדמור: אתה דן בבעיות שמטרידות אותנו כעניין של יום ביומו וניצבות על סדר היום שלנו בימים האלה.
דוד תדמור: איך אנחנו מתייחסים לעובדה, נניח, שאדם הוא בעלים בעיתון, כשהוא בא לרכוש חברת כבלים.
דוד תדמור: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו בוודאי נברך על קביעת עקרונות בחקיקה ראשית – ולדעתי ברור שהם צריכים להיעשות בחקיקה ראשית, מכל בחינה שהיא – שמכוחם תקבענה אמות מידה שהן לא הגבלים עסקיים, כי בהגבלים עסקיים אין לשאלות האלה תשובה היום.
דוד תדמור: העקרונות האלה יסייעו גם לעבודה שלנו.
דוד תדמור: לדוגמא, אם היום בעל עיתון רוצה לרכוש 100% מחברת כבלים, קשה, מזווית ראייה של הגבלים עסקיים, לומר לו: אל תקנה.
דוד תדמור: אולי למועצה יש סמכויות, אולי לשר יש סמכויות, אבל בעולם של הגבלים עסקיים שמתבסס על ניתוח שווקים, שואל על שווקי תשומות ושווקי תפוקות ועל גמישויות של רוכשים וספקים, קשה מאד לטפל בנושאים האלה.
דוד תדמור: יש לנו היום גם סוגיות ספציפיות בנושא הזה על המדוכה.
דוד תדמור: לכן, אנחנו בוודאי נברך על אמירה מצד המחוקק, שכמוה יש גם במדינות אחרות, שאומרת: אני, המחוקק, לא רוצה שאדם אחד תהיה לו שליטה על כמות גדולה מדי של מקורות אינפורמציה או מקורות משודרים או חשיפה או כל הגדרה אחרת שתמצא.
דוד תדמור: אני הייתי סבור שחקיקה כזאת צריכה להיעשות בראייה רחבה של מפת השידורים במדינת ישראל - טלוויזיה טריסטריאלית, טלוויזיה רב ערוצית, רדיו, עיתונות, אולי גם דברים אחרים - ולתת פתרון כולל.
דוד תדמור: היום יש לנו פתרונות שהם מאד לא כוללים.
דוד תדמור: יש הוראות בחוק הערוץ השני ויש הוראות במכרזים כאלה של משרד התקשורת ואולי תהיה הוראה גם פה.
דוד תדמור: אני חושב שזה מצב לא טוב.
דוד תדמור: זאת אומרת: אין ספק שצריך הנחייה, טוב היה שתיעשה בראייה כללית.
דוד תדמור: אם היינו הולכים לשאלה איזה סוג עקרונות צריכים להסדיר נושא כזה, היינו אומרים – אני.
דוד תדמור: כך הדברים בעיני – שלא היינו יוצרים את ההבחנה על בסיס של טלוויזיה טריסטריאלית מול כבלים, עיתון מול רדיו.
דוד תדמור: אני הייתי שואל שאלה של הצטברות.
דוד תדמור: בעיני, להסתכל על עיתון כמו הארץ ועל עיתון כמו ידיעות כבעלי השפעה זהה בשאלה מה הם עוד יכולים לעשות בתקשורת, זו טעות קונספטואלית.
דוד תדמור: אני חושב שצריך לשאול שאלות שבמידה ולא רק שאלות שבסיווג.
דוד תדמור: השאלה הזאת, מה עושים בכבלים ספציפית, היא שאלה סבוכה.
אברהם פורז: טוב שאתה אומר לי.
דוד תדמור: אני לא יודע אם זה חודד עד עכשיו, הנושא הספציפי של כמה זה מסובך.
דוד תדמור: אנחנו לא מכירים – ובשעתו בדקנו – שיטת משפט שאוסרת על בעל תשתית לעסוק בתוכן.
אברהם פורז: אתה יודע מה זה הקשר הגורדי?
אברהם פורז: אתה יודע איך חותכים אותו?
אברהם פורז: בשביל זה יש וועדה בכנסת.
אברהם פורז: חותכים והסבך יפתר.
דוד תדמור: לפעמים זה נחוץ.
דוד תדמור: אנחנו לא מכירים עיקרון כללי שאומר: תשתית לא יכולה לעשות תוכן.
דוד תדמור: מבחינה כלכלית אתה מאד רוצה שלבעל התשתית תמיד תשמר האינצנטיבה לפתח את התשתית ולהשקיע בה.
דוד תדמור: אין הפרדה היום בעולם בין המוצר שנקרא: קופסת כבלים או חוט, לבין המוצר שנקרא: שידורי טלוויזיה בכבלים.
בני איינהורן: לא קיים בשום מקום בעולם.
בני איינהורן: למה?
בני איינהורן: כי כך העולם בנוי ברגע זה, אולי פעם הוא יהיה בנוי אחרת.
אברהם פורז: תעשה רגע הפסקה.
אברהם פורז: מר איינהורן, אני אגיד לך מה הבעיה.
אברהם פורז: לנו יש שתי אפשרויות ואתם צריכים לבדוק מה פחות רע לכם.
אברהם פורז: יש אפשרות אחת שאנחנו מחליטים: אין הפרדה ולא נכנסים לזה, אבל אז אנחנו אולי מורידים את היכולת של מי שיש לו עיתון או עיתון נפוץ או יש לו ערוץ 2, להיות בעל שליטה באחוזי האחזקה שלו בכבלים, בעתיד.
אברהם פורז: תוך איזו תקופה, מי שיש לו היום אחוזים מאד גבוהים יצטרך לרדת ברמת האחזקה ליותר נמוך.
אברהם פורז: האלטרנטיבה האחרת היא להפריד ואז לומר: בקטע הטלקומוניקציה, מצדי שיהיה מאה אחוז.
אברהם פורז: לא אכפת לי.
אברהם פורז: בקטע התכני, אני מוריד אותו לאחוזים אחרים.
אברהם פורז: אז אתם צריכים לבחור.
אברהם פורז: עכשיו, בוא ניתן קודם לד"ר תדמור לסיים.
דוד תדמור: הפטנט הזה, של הפרדה מוחלטת קונספטואלית שבין התשתית לשידורים, הוא לא פטנט שמוכר משום מקום.
דוידה לחמן-מסר: לא הצענו את זה.
דוד תדמור: אז יכול להיות שאפשר לחדש אותו פה, אבל צריך להיות מודעים לכך.
דוד תדמור: כל הקונספט שאתה נותן רשיון נפרד לשידורים ורשיון נפרד לתשתית בטלוויזיה, הקונספט של שתי חיות נפרדות שאולי אתה יוצר לגביהן הסדרה נפרדת לכל אחת בחוק, זה נושא בעייתי.
אברהם פורז: ד"ר תדמור, נניח שלא הפרדתי.
אברהם פורז: מה אני עושה אתם?
אברהם פורז: אני מאפשר להם 100%?
אברהם פורז: אני אאפשר לבעלים של עיתון גדול להחזיק 100% בכבלים?
דוד תדמור: אני מציע לך כך: אני מציע ללכת לפי העקרונות הנכונים להם.
דוד תדמור: אתה רוצה לשמור על מוטיבציה להתפתחות התשתית.
דוד תדמור: אתה רוצה שבעלים של התשתית לא יעשה את כל התוכן ואתה רוצה שמי שיושב באמצעי תקשורת אחד דומיננטי, אולי לא יהיה אותו אדם שיושב באמצעי תקשורת אחר דומיננטי או שניים.
דוד תדמור: הדרך בעיני להגיע לזה היא באמת לקבוע מי יכול להיות בעלים בחיה הזאת שנקראת שידורי כבלים.
דוד תדמור: יכול להיות שעם השנים יתפתחו ספקי תוכן נפרדים, יכול להיות שהרגולציה בעולם תשתנה.
אברהם פורז: מה אתה מציע לי מחר בבוקר?
אברהם פורז: אני צריך לקבוע החלטה.
אברהם פורז: אני מגביל את מי שיש לו עיתון וערוץ 2 בכבלים או לא מגביל?
דוידה לחמן-מסר: אתה מבחין בין רשיון כללי לרשיון מיוחד.
דוד תדמור: אני לא חושב שההבחנה הזאת בין רשיון כללי למיוחד זו הבחנה נכונה.
דוד תדמור: בעיני, תשתית לטלוויזיה בכבלים באה יחד עם העובדה שמי שנותן את התשתית נותן את המוצר.
דוד תדמור: אין היום הבחנה בעולם בין השניים האלה.
אברהם פורז: אז להוריד אותם או לא?
דוד תדמור: הצעתי לך: בוודאי שכן.
אברהם פורז: בכמה?
דוד תדמור: אני לא רק הייתי מציע.
דוד תדמור: אני הייתי מבקש ממך.
דוד תדמור: כי זאת בעיה שמטרידה אותנו גם היום.
דוד תדמור: עם זה, ככל שזה חלק מן הנושא הזה, אני הייתי מציע לעשות את זה בראייה יותר רחבה ולא רק ספציפית לכבלים, אלא לתשתיות שמעבירות תוכן.
דוד תדמור: אם כבר מכינים הצעות, אז אולי להסתכל בראיה יותר רחבה: יש ערוץ 2, אין, לעשות את זה באופן רחב יותר.
אברהם פורז: ד"ר תדמור, אין לי חוק ערוץ 2 פה.
אברהם פורז: הדבר היחיד שיש בפני זה החוק הזה.
אברהם פורז: אני שואל מה אני עושה בכבלים.
אברהם פורז: אין לי כרגע ערוץ 2.
אברהם פורז: אין לי יכולת לעשות את זה.
דוד תדמור: אני חושב שטוב לומר שמי שמעביר טלוויזיה רב ערוצית למנויים – אני לא רוצה לתת אחוזים עכשיו, אלא לקבוע את העיקרון - נניח, בעלים דומיננטי בטלוויזיה טריסטריאלית, או מי שבעלים דומיננטי בעיתונות, יוגבל באחזקותיו בטלוויזיה רב ערוצית למנויים, לא אכפת לי איך מעבירים אותה.
אברהם פורז: ואחוזים אתה לא רוצה לומר.
דוד תדמור: אני לא רוצה לקבוע עכשיו אחוזים, אבל העיקרון נראה לי נכון וטוב ואני רק מבקש להדגיש: אני לא מציע ליישם אותו על הבחנה מלאכותית בין התשתית למה שמועבר בתוכה, כי אני לא חושב שאפשר.
דוידה לחמן-מסר: אין לנו כוונה כזאת.
דוד תדמור: לשאלתך האחרונה, לגבי המוקד: בראיית העולם שלי – וגם, אגב, של החוק – המוקד עצמו, בתיאוריה…
אברהם פורז: אין צורך, כי לשיטתך אני לא מפריד.
דוד תדמור: נכון, אבל אולי תלך לשיטתך?
דוד תדמור: אז אם תלך לשיטתך, או לפי שיטה אחרת, בעולם תיאורטי שבו יש תשתית ונפרדים ממנה רשיונות כלליים וספציפיים, אתה יכול להעלות על דעתך כמה בעלים של רשיון כללי.
דוד תדמור: בתנאים כאלה היית רוצה – ואני הייתי ממליץ כעניין שבפיקוח - לתת את המוקד הזה בידיה של התשתית ולא בידיו של השידורים, כי שידורים יהיו כמה ותשתית תהיה אחת.
אברהם פורז: מר אביטל ואחר כך מר איינהורן.
דני רוזן: אני רוצה רק להשלים משהו.
אברהם פורז: תן להם להגיב.
גדעון אביטל: שלוש הערות קצרות: אחת, אני מסכים ששאלת הבעלות לא יכולה להיות מנותקת לחלוטין משאלת הפקת תכנים לערוצים, כמו שאמרו מר שוקן וגברת לחמן-מסר.
גדעון אביטל: כך, למשל, העובדה שנאסר היום בחוק – ואין רצון לשנות את זה – על חברות הכבלים לעסוק בחדשות וענייני היום, יש לה משקל בשאלה כמה מותר לעיתונים להיות בעלים בחברות הכבלים.
גדעון אביטל: זאת הערה אחת.
גדעון אביטל: הערה שניה: אני מזכיר שיש כמה רבדים של ניתוק מתוכן.
גדעון אביטל: אחד, כמובן, זו שאלת הבעלות בתאגיד חברת הכבלים.
גדעון אביטל: השני זה כמה ואילו ערוצים רשאית חברת כבלים להפיק בעצמה יחד עם אחרים או בנפרד.
גדעון אביטל: יש נורמה אמריקאית, למשל, שמדברת על 40%, אבל זה מכלל הערוצים ואצלנו יש ערוצים עצמיים וערוצים מחוץ לארץ, השאלה די מורכבת.
גדעון אביטל: יש עניין נוסף, שעל פי חוק, גם מפיק ערוץ מסוים צריך להוציא, לגבי הפקות מקומיות, 55% מהדברים שלו החוצה ואסור לו לעסוק באקטואליה וענייני היום.
גדעון אביטל: זה דבר שצריך לתת לו משקל.
גדעון אביטל: דבר נוסף, כותרת השוליים היא מעבר מזיכיון לרשיון.
גדעון אביטל: אני לא חושב שמישהו חושב שזה יהיה מעבר מזיכיון לאי-רשיון.
גדעון אביטל: אנחנו לא חושבים שבהזדמנות זו של מעבר מזיכיון לרשיון מי שהיה לו זיכיון לא יוכל לקבל רשיון.
גדעון אביטל: כלומר, מצב האחזקות הנוכחי חייב להיות דבר שהוא קביל.
דוידה לחמן-מסר: סליחה, עד מתי?
דוידה לחמן-מסר: שנת אלפיים, שלושת אלפים?
אברהם פורז: גברת לחמן-מסר, מה קרה?
אברהם פורז: מה?
דוידה לחמן-מסר: תראה מה שהוא אומר.
דוידה לחמן-מסר: הוא אומר, מי שקיבל פעם זיכיון – לנצח יישאר.
אברהם פורז: אני לא מבין מה הוא אומר, באמת.
אברהם פורז: תודה שאת מסבירה לי.
דוידה לחמן-מסר: אני פשוט המומה.
אברהם פורז: כל אחד שידבר פה את תתני לי פרשנות מה הוא אומר?
אברהם פורז: סיימת, מר אביטל?
גדעון אביטל: כן.
בני איינהורן: אני עוד פעם חוזר לנקודה.
בני איינהורן: כמובן שהכנסת יכולה לחוקק כל חוק, אבל שוב, אני ומר רוזן היחידים שלא משפטנים כאן.
בני איינהורן: אם אנחנו ניקח את המוקד, נפריד אותו מהתשתית ונשים את זה בשני תאגידים שונים, אנחנו לא יודעים איך מפעילים את זה.
בני איינהורן: אני לא חושב שזו הכוונה ועוד פעם אני חוזר: הכוונה היא ליצור נושא של בעלויות צולבות בין יצרני תכנים לבין עיתונות או ערוצים או כך הלאה.
בני איינהורן: לקחת ולחתוך את התשתית במין חתיכה מלאכותית כזאת, אנחנו לא יודעים איך לתפעל את זה.
בני איינהורן: זה יוצר בעיה.
בני איינהורן: מה נעשה, תשלומי העברה בין תאגיד שמחזיק את החוט לבין תאגיד שבקצה?
אברהם פורז: מר רוזן.
דני רוזן: אני רוצה להציע משהו מאד פרקטי.
דני רוזן: המשהו הפרקטי הוא שאנחנו נבוא בעוד כמה ימים עם הצעה לסעיף 6ט שפותר את הבעיה שנאמרה פה ברוח העקרונות האלה.
דני רוזן: זו הצעה אחת.
אברהם פורז: עד יום רביעי יש לך זמן לבוא עם הצעה.
אברהם פורז: עוד יומיים.
דני רוזן: אני לא יודע אם עד יום רביעי, אבל ננסה.
דני רוזן: אני רוצה רגע להסביר את עצמי.
דני רוזן: קודם כל אני חושב, בעקבות הדיון שהתפתח היום, שחייבים לתקן איזו קביעה מהדיון הקודם, שכל מה ששייך לרשיון כללי לשידור יהיה בהסכמת המועצה.
דני רוזן: הדין הזה העלה בצורה מאד ברורה שיש נושאים שהם בוודאי רלוונטיים מאד למועצה ויש נושאים שהם רלוונטיים לבזק, כי הנושא הזה עומד הרי על קו התפר.
דני רוזן: צריך ניסיון לעשות איזו הגדרה בחוק, מה צריך הסכמה של המועצה ומה לא ואני חושב שצריך פשוט לתקן את הקביעה מהדיון הקודם.
דני רוזן: זה יפתור חלק מהבעיות שנאמרו.
דני רוזן: אם אתה רוצה, שכל הנושא של מניעת בעלות יתר בערוצים – כך אולי נקרא לו – או הגבלת בעלות על ערוצים, יהיה בחקיקה ראשית ולא בחקיקת משנה, אין ספק שהמקום המתאים זה אותו סעיף 6ט.
דני רוזן: בהחלט.
דני רוזן: אני רק רוצה לומר שלא נכון למנוע מבעל רשיון כללי לשידור לתת גם x שידורים, אבל נכון בפירוש להגביל אותו כדי להבטיח שיהיה פלורליזם וגם אחרים יוכלו לייצר שידורים.
דני רוזן: נכון גם מאד לקבוע כללי גישה לרשת שלו, כדי שהוא לא יוכל למנוע מאחרים לגשת לרשת.
דני רוזן: סעיף 6ט מטפל ישירות בחלק מהדברים ואני חושב שפשוט צריך לתקן אותו, ברוח מה שנאמר.
אברהם פורז: תראו, לי יש עניין גדול להביא את החוק לקריאה ראשונה, גם אם הוא עוד לא מושלם בשלב הזה וגם אם כל ההכרעות עוד לא נפלו באופן סופי, כי הזמן פועל נגדנו.
אברהם פורז: לכן אני צריך כרגע דברים שהם לאו דווקא סופיים, לצורך קריאה ראשונה.
אברהם פורז: אני אומר לפרוטוקול וגם עבורך, הגברת בנדלר ואני גם אתן מעט הסבר.
אברהם פורז: דבר ראשון, לדעתי חייבים להפריד בין חברת התשתית והתוכן למרות הכל ואני אגיד לכם למה: מאחר שאנחנו נעשה הגבלה על חוזה האחזקה בתוכן, אני לא חושב שצריך לגרום עוול למי שיש לו עיתון בחברה שכולה עוסקת בטלקומוניקציה.
אברהם פורז: זה בכלל לא מפריע.
אברהם פורז: בעיקרון, הבעלים של עיתון גדול יכול להחזיק את כל התשתית.
אברהם פורז: שם הוא עוסק בטלקומוניקציה ולא צריך לפגוע בו.
דני רוזן: כי אין בעיה.
אברהם פורז: עכשיו, הדבר השני: צריכה להיות הגבלה מסוימת מעבר לשאלה מה הוא צריך להוציא החוצה לגבי התוכן.
אברהם פורז: בעיני, מוקד השידורים – אני אומר לך מר איינהורן -הוא חלק מהתוכן, למרות שאני מודע לבעיה, אבל יש לי תחושה שזה עסק זניח.
אברהם פורז: זה יכול להיות באותו מבנה, חדר אחד זה החדר ששייך לחברת התוכן ושם מכניסים פנימה וחדר אחר…
בני איינהורן: אדוני, יכולות להיווצר בעלויות שונות בגלל החוק הזה.
אברהם פורז: אני לא יכול כרגע לקבוע את אחוזי ההגבלה.
אברהם פורז: אז אנחנו נלך על כך, בכמה וריאנטים, שמי שיש לו אחד משני העיתונים הגדולים או זיכיון של מעל אחוז מסוים בערוץ השני או השלישי, לא יכול להחזיק בחברת התוכן מעל 25%.
דוידה לחמן-מסר: למה 25%?
אברהם פורז: ככה.
דוידה לחמן-מסר: אפשר לרדת באחוזים?
אתי בנדלר: עוד פעם.
אברהם פורז: מי שיש לו בעלות באחד משני העיתונים הגדולים…
אתי בנדלר: מה זה בעלות?
דוידה לחמן-מסר: בעלות.
דוידה לחמן-מסר: שליטה.
אברהם פורז: שליטה באחד מהעיתונים היומיים, או שיש לו מעל 24%…
דוידה לחמן-מסר: אין מעל 24%.
אברהם פורז: או שיש לו מעל 20% או בערוץ השני או בערוץ השלישי –כרגע - לא יכול להחזיק בחברת התוכן של הכבלים מעל 25%.
דוידה לחמן-מסר: סליחה, אדוני, אבל אפשר להסביר לך ש 25% זה יותר מדי?
דוידה לחמן-מסר: כי אם הוא מחזיק גם בתשתית, זה יותר מדי.
אברהם פורז: אפשר להסביר לי.
אברהם פורז: אני כבר אומר לך שיהיה דיון.
אברהם פורז: איזה אחוז את מציעה?
דוידה לחמן-מסר: אני הצעתי 10%.
אברהם פורז: אז תכתבי: אלטרנטיבית 10%.
אברהם פורז: אני תומך ב 25%, אבל אני עוד אשמע טיעונים בעניין הזה.
אברהם פורז: בסדר?
אתי בנדלר: במקום עשרים אחוז יבוא כמה?
אברהם פורז: עשרה אחוז.
לאה ורון: במקום 25%.
לאה ורון: לא 20%.
דני רוזן: בעל רשיון כללי לשידור, לזה אתה מתכוון.
דני רוזן: אמרת חברת התוכן.
אברהם פורז: בטח וזה רק בתחום התוכן.
אברהם פורז: התשתית, אני לא רוצה להגביל אותה.
בני איינהורן: האם זה נכון גם ללוויין?
אברהם פורז: זה חייב לחול על כולם.
אברהם פורז: גם על הלוויין.
אברהם פורז: כן, אדוני.
מוריאל מטלון: אדוני, אנחנו נמצאים עם רשיון שאנחנו קיבלנו והסיטואציה שאנחנו נמצאים כאן, שהכבלים…
אברהם פורז: לאן אתה רוצה להיכנס?
מוריאל מטלון: אני רוצה לומר דבר מאד פשוט: היום אנחנו דנים כאן במעבר מזיכיון לרשיון.
אברהם פורז: לך יש זיכיון או רשיון?
מוריאל מטלון: לי יש רשיון שקיבלתי אותו לפני שנה וחצי.
אברהם פורז: אנחנו לא נפגע בו.
אברהם פורז: אני כבר אומר: בכל רשיון שניתן בעבר לפי דין, עד תום תקופת הזיכיון, לא תהיה שום פגיעה על ידי החוק הזה.
אברהם פורז: אני אגיד לכם.
אברהם פורז: אתכם אני תופס בפינה.
אברהם פורז: אתה בא לבקש מהמדינה: תנו לי טלקומוניקציה, מה שלא היה בנייר הבסיסי שלך.
אברהם פורז: אז אני בא ומעניש אותך.
אברהם פורז: אני תמיד אמרתי לך: אתה יכול לחזור לקונכייה, להגיד: עזבו אותי, אני נשאר במצב הקודם, לא רוצה לשמוע מכם.
אברהם פורז: זכותך.
אברהם פורז: מרגע שיצאת מהקונכייה ופסעת בשדה המוקשים הזה ואתה רוצה טלקומוניקציה ולהעביר אינטרנט מהיר ואולי טלפוניה, אתה נכנס למשטר חדש ואני, בצד הטבות, נותן לך גם עונשים.
אברהם פורז: הוא קיבל זיכיון, רשיון, מה שקיבל…
דני רוזן: קיבל רשיון כללי לשידור.
אברהם פורז: לא נוגעים בו עד תום תקופת הרשיון שלו.
בני איינהורן: זה אינסופי אצלו.
בני איינהורן: זה לא מסתיים.