GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור לבנת: יחיאל לימור: אבל אתה מנסה לכפות על הציבור לראות טלוויזיה.
אברהם פורז: אי אפשר לנהל כך את הדיון.
יצחק קול: העיתונים "הבוקר", "המשקיף", "דבר הפועלת", "דבר" ו"חירות" - כל אלה נסגרו לפני הערוץ המסחרי.
יצחק קול: אני מחזק את ידך, והלוואי שתעביר את זה.
יצחק קול: תכין עורכי דין, שייגשו אתך לבג"צ.
יצחק קול: אבל איך אומרים?
יצחק קול: תחזקנה ידיך, תעבירו את זה.
יצחק קול: אני רוצה להגיד משפט אחד על עניין התכנים.
יצחק קול: כל מדינה בעולם עושה מאמצים אדירים לשמור על התרבות ועל השפה.
יצחק קול: כולן, מלבד מדינת ישראל בשלב זה.
יצחק קול: אני שם את נפשי בכפי, ואני רוצה לעשות את חשבון הכבלים, וכאן אגיע ל-YES.
יצחק קול: 1,100,000 מנויים.
יצחק קול: צבי האוזר: 1,150,000 מנויים.
יצחק קול: הממוצע הוא 170 שקל לחודש.
יצחק קול: סך הכל הכנסות הכבלים 187,000,000 שקל לחודש במזומן.
יצחק קול: סך הכל הכנסות לשנה שני מיליארד ורבע במזומן.
יצחק קול: זאת מכונת הדפסת כסף שעובדת 24 שעות ביממה.
יצחק קול: עלות התכניות של מנוי לפני שנתיים היתה שלושה דולר.
יצחק קול: העלות של כל מה שאתם רואים ב40- ערוצים היא שלושה דולר.
יצחק קול: הבוקר אמרו לי שזה עלה לשישה דולר למנוי לחודש, זאת אומרת:
יצחק קול: מתוך 175 שקל לחודש שהמנוי משלם, הוא רואה רק ב25- שקלים.
אברהם פורז: אבל יש גם עלות תשתית.
יצחק קול: יש תשתית, יש רווח, יש עלויות, יש גבייה.
אבשלום וילן: איפה יש תשתית?
אבשלום וילן: בפריפריה, חבר הכנסת פורז?
יצחק קול: מוציאים על תכניות 270,000,000 שקל, זאת אומרת:
יצחק קול: קרוב לשני מיליארד שקל נשאר עבור תשלום דמי זיכיון, הפעלה, תשתית ורווח.
יצחק קול: מתוך כל הסכום הזה, כמה הולך לשמור את השפה?
יצחק קול: כמה הולך להפקה מקורית?
יצחק קול: כולם מדברים על מונופול, על כסף פה ועל כסף שם.
יצחק קול: למה ועדת כנסת לא יכולה לדבר גם על תוכן?
יצחק קול: התוכן יותר חשוב מהכסף.
יצחק קול: כשהנכד שלי מדבר, הוא מדבר איתי חצי באנגלית.
אבשלום וילן: מר קול, אבל תוכן וחוק ההסדרים לא הולכים ביחד.
אבשלום וילן: זאת בדיוק הבעיה.
אבשלום וילן: אי אפשר לגנוב ולבקש תוכן.
יצחק קול: אפשר לומר בחוק ההסדרים שמאריכים להם את הזיכיון בתנאים שבשנה הראשונה 10% מסך כל ההכנסות ברוטו ילכו להפקות מקור.
יצחק קול: אני רוצה שתדעו שהכבלים, בגלל התחרות עם YES, חתמו עם WARNER BROTHERS לשש שנים 60,000,000 דולר, זאת אומרת:
יצחק קול: כל שנה הם ישלמו 12,000,000 דולר רק לסרטי או לתכניות WARNER, ועם FOX 50,000,000 דולר.
יצחק קול: אלה סכומים בשמיים.
יצחק קול: למה לא יכולים להגיד בחוק ההסדרים ש10%- מסך ההכנסות ילכו להפקות מקור?
יצחק קול: ברור לי שבערוץ השני חייבים להיות אותם חוקים כמו לגבי הערוץ הראשון מבחינת ההסדרים.
יצחק קול: יש לתקן אותם, כי הבעיה היא שבערוץ השני יש כמות זמן ולא כמות כסף, וזאת הבעיה.
יצחק קול: אדוני שר התקשורת, יתקיפו אותך, יעמידו נגדך עורכי דין בחליפות גזורות, שלא תרפינה ידיך, תעביר את זה.
יצחק קול: לתעשייה כתעשייה אין יותר סבלנות לחכות.
יצחק קול: חבל לקיים עוד פגישת מחזור חמישית.
יצחק קול: יוסי דואר: אני רוצה לומר כמה דברים, בין היתר גם לדוד תדמור.
יצחק קול: אמנם דבק בנו תו המונופול - הבוקר גם שמעתי רשמית שדבק בנו התו הזה - אבל אני רוצה להזכיר לכל הנוכחים פה למען הסדר והצדק ההיסטורי, שכאשר התחילו חברות הכבלים בשנת 1988, ההשקעה הזאת נחשבה להשקעה עתירת סיכון, להשקעה בעייתית שרצו לעודד משקיעים להיכנס אליה.
יצחק קול: זאת היתה ההשקעה הפרטית הגדולה ביותר שנעשתה בשעתו במשק, השקעה שהסתכמה היום ב900,000,000-800,000,000- דולר.
יצחק קול: בחוק ובזיכיון ניתנה לזכייני הכבלים בלעדיות.
יצחק קול: זה לא שחטפנו איזשהו מונופול או נהנינו מן ההפקר.
יצחק קול: ניתנה למשקיעים זכות לבלעדיות בשידורי טלוויזיה רב ערוצית למשך תקופה של 12 שנה עם אופציה להארכה לעוד ארבע שנים.
רוני מילוא: מר דואר, אני רק רוצה לתקן אותך בדבר אחד.
רוני מילוא: מאחר שאני הייתי המחוקק של חוק הכבלים כידוע לך, ושל חוק הערוץ השני, אני אישית טיפלתי בזה כשר אחראי.
רוני מילוא: לא במקרה נקבע שכל קבוצה של זכייני כבלים תחולק לכמה קבוצות משנה, כמו בערוץ השני ובאותה מידה.
רוני מילוא: לא צפה אז מי שתכנן את זה - ואני לוקח חלק מהאשמה עליי - שיום אחד יבואו ויקנו אחד את השני ויהפכו להיות קבוצה שהיא כמעט מונופול או מונופול.
רוני מילוא: זאת הבעיה העיקרית.
רוני מילוא: כשהכבלים נוסדו בזמנו, לא היתה אף קבוצה שהיוותה 100%.
רוני מילוא: כל קבוצה חולקה לארבע קבוצות, כל קבוצה עד 25%, וזו אופרה שונה לחלוטין.
רוני מילוא: יוסי דואר: רק למען הצדק ההיסטורי, היו במקור - חבר הכנסת מילוא, אתה צודק - 32 זיכיונות בשעתו.
רוני מילוא: החלוקה הזאת היתה מוצדקת כלכלית, לא היה מי שייקח אותם, והיתה בעיה מי יילך על הזיכיונות.
רוני מילוא: אני רוצה לחזור לנושא הבלעדיות וה"מונופול".
רוני מילוא: הבלעדיות ניתנה כאמצעי הגנה למשקיעים שלראשונה השקיעו סכומים גדולים בתשתיות, פעולה שלא נעשתה קודם לכן.
רוני מילוא: היום כבר כולם רגילים לפרטנר ולאחרים.
רוני מילוא: בשנת 1989-1988 זאת היתה ההשקעה הפרטית הגדולה ביותר שנעשתה במשק, וניתנה בלעדיות עד שנת 2002 עם אופציה להארכה לעוד ארבע שנים.
לימור לבנת: לא ניתנה הבלעדיות על השידורים הרב ערוציים, אלא רק בכבלים.
לימור לבנת: פשוט אי אפשר להימנע מלהעיר כאן הערה, כי הציבור שיושב כאן - למרות שהוא כבר היה בסרט הזה כמה פעמים - יכול בטעות להבין משהו לא נכון.
לימור לבנת: יוסי דואר: ניהלנו מול השרה את הוויכוח.
לימור לבנת: ניהלתם והפסדתם בבית משפט, אז כדאי להגיד את הדברים באופן מדויק.
לימור לבנת: יוסי דואר: בואו נדבר רגע על העובדות.
לימור לבנת: בית משפט זה עובדות.
לימור לבנת: יוסי דואר: אני רוצה לומר שני דברים בעניין הזה: אחד - העובדה היא שהשירות שאנחנו מספקים הוא שירות של טלוויזיה רב ערוצית.
לימור לבנת: אומר משפט שאולי ייראה לך מוזר, אבל אנחנו מברכים על התחרות.
לימור לבנת: אני מברך על התחרות בתחום הטלוויזיה הרב ערוצית גם כצרכן, גם כאזרח.
לימור לבנת: אני מברך על התחרות בשוק התקשורת, גם כצרכן גם כאזרח, רק את העובדות אני לא רוצה לשנות.
לימור לבנת: היתה לי בלעדיות בשידור רב ערוצי, ובוטלה הבלעדיות.
לימור לבנת: אפילו המחוקק הכיר בכך ואמר: בגלל שלוקחים לך את הבלעדיות, תקבל שתי צורות פיצוי: אחת - הארכת רשיונות, והשנייה - שירותים מוספים.
לימור לבנת: זה כתוב באותו חוק, ששרת התקשורת לשעבר העבירה בחוק ההסדרים הקודם, כלומר: המחוקק בעצמו הכיר שיש בלעדיות, שהופרה הבלעדיות ושמגיע פיצוי.
לימור לבנת: אבל לא על כך אני רוצה לדבר.
לימור לבנת: אני בעד התחרות, ואני חושב שכל חברות הכבלים בעד התחרות, אבל אנחנו רוצים רק דבר אחד: שהתחרות תתנהל ותתפתח בדרך נכונה, שקולה ושבאמת תבטיח את קיומה.
אברהם פורז: מה אתה אומר על ערוצים ייעודיים עם פרסומת?
אברהם פורז: יוסי דואר: כבוד יושב הראש, אתייחס גם לזה, אני רוצה רק לומר שתי נקודות.
אברהם פורז: יש לנו נייר עמדה מפורש.
אברהם פורז: הוא יוגש לחברי הוועדה, אבל אני רוצה להתמקד רק בשתי נקודות.
אברהם פורז: שני רבדים של תחרות נפתחים: הרובד האחד הוא תחרות בתחום הטלוויזיה הרב ערוצית.
אברהם פורז: אני מברך על התחרות הזאת.
אברהם פורז: אני חושב שיש משגה אחד בבניית התחרות.
אברהם פורז: נעשה דבר שלא נעשה בעבר בפתיחת השוק לתחרות.
אברהם פורז: ניתן דבר שקוראים לו היום חלון טירינג וניתנה אפשרות ללוויין, כאחת מהדרכים לעודד את כניסתו - ואני יודע שצריכים לעודד את כניסתו, אם רוצים שייכנס - אבל נעשה מהלך לא נכון.
אברהם פורז: כוונה רצויה - המעשה לא נכון.
אברהם פורז: בעצם איפשרו רק ללוויין לתת חבילות ערוצים בין 18 ל27- חודש, בעוד שהאפשרות הזאת נשללת מחברות הכבלים.
אברהם פורז: אין לזה תקדים בפתיחת ענפים אחרים לתחרות בשוק.
צבי האוזר: גם על זה היה בג"צ.
צבי האוזר: יוסי דואר: אני יושב עכשיו מול הוועדה ולא מולך.
צבי האוזר: המעשה שנעשה גורם לתמיכה, לא לתמיכה בתחרות.
צבי האוזר: העובדה היא שכרגע נשלל מחברות הכבלים לתת שיפור שירות למנויים ולאפשר לתת חבילות ערוצים, שמשמעותן גם הוזלת מחיר לחלק גדול מאלה שלא יבחרו בכל החבילה.
אבשלום וילן: מה עם הפריפריה, מר דואר?
אבשלום וילן: יוסי דואר: אתייחס גם לזה, חבר הכנסת וילן.
אבשלום וילן: יחיאל לימור: למה פריפריה?
אבשלום וילן: אוניברסיטת תל-אביב לא מחוברת כי זה יקר מדי.
אבשלום וילן: יוסי דואר: הממונה על ההגבלים העסקיים בעצמו, בהופעתו במועצה לשידורי כבלים, אמר את אותו דבר שאני אומר, שהמניעה הזאת מחברות הכבלים לשפר את השירות היא תמיכה במתחרה ולא תמיכה בתחרות.
אבשלום וילן: לא מנעו מפלא-פון לשפר את שירותיה כשנכנס סלקום.
אבשלום וילן: לא מנעו משניהם לשפר את שירותיהם כשנכנסה פרטנר.
אבשלום וילן: ההערה היחידה והעיקרית שיש לי בנושא הזה של פתיחת הטלוויזיה הרב ערוצית היא שצריך אולי לתת הגנות ל-DBS, אבל ישנן דרכים אחרות וצריך למצוא אותן.
אבשלום וילן: אני חושב שהדרך של נתינת הגנה בדרך של מניעת שיפור שירות מ1,100,000- בתי אב, על ידי שיימנע מהם במשך שלוש שנים מהיום לקבל אפשרות בחירה בחבילות ערוצים, היא משגה מבחינת תחרות.
אבשלום וילן: התחום האחר שנפתח לתחרות - והוא העיקר - הוא תחום התקשורת המקומי.
אבשלום וילן: בוא לא נשכח, היום התקשורת המקומית שהיא ארבעה מיליארד דולר מחזור שנתי - 70% ממנה מוחזקים על ידי הבזק.
אבשלום וילן: הגוף היחידי מבחינת תשתיות שיכול להתחרות היום בבזק הן חברות הכבלים.
אבשלום וילן: כדי שחברות הכבלים תוכלנה להתחרות ולהביא בחירה וברירה ומחיר אחר לצרכן, הן צריכות להשקיע 700,000,000-600,000,000 דולר.
אבשלום וילן: כדי שהן תעשינה זאת, הן צריכות אופק רגולטורי, דהיינו: הן צריכות ביטחון שהן יכולות להשקיע היום ולראות את החזר ההשקעה בטווח של 10 או 12 שנה, אחרת לא יקום מתחרה לבזק.
אבשלום וילן: אי אפשר להתעלם מכך היום שהבזק - במסגרת מעורבותו ב-DBS, רואה את התמונה האסטרטגית הנכונה.
אבשלום וילן: כל מנוי שהוא מוריד מהכבלים דרך ה-DBS, זה פחות מנוי שיתחרה בו מחר ברשתות הטלפוניה.
אבשלום וילן: אנחנו מברכים על התחרות.
אבשלום וילן: ניתן לתת שירותים טובים יותר לאזרח כבר היום.
אבשלום וילן: אפשר לתת אינטרנט לכל בית מחר.
אבשלום וילן: האפשרות הזאת זמינה ומיידית.
אבשלום וילן: וכדי להתחרות בבזק צריך להשקיע מאות מיליוני דולרים.
אבשלום וילן: התעשייה מוכנה להשקיע.
אבשלום וילן: היא צריכה אופק של ביטחון, שבמסגרתו תשקיע.
אברהם פורז: נציג הפריפריה, מר שמואל ריפמן.
שמואל ריפמן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח אם צריך ערוץ שלישי או רביעי, אם כי אני תומך בזה ואני תומך שזה יעבור בחוק ההסדרים, כי אין דרך אחרת להעביר את זה.
שמואל ריפמן: לצערי, יושבים פה נציגי הכבלים, ערוץ 2 וערוץ 1, שמיסדו שתי מדינות במדינת ישראל.
שמואל ריפמן: מדינה אחת היא מדינת תל-אביב, ומדינה שנייה היא כל השאר.
אהוד בן דור: זה לא נכון לגבי כולם.
ויצמן שירי: אני אומר לך שבערוץ 2 מתנהגים יותר גרוע מהמונופולים.
אהוד בן דור: אתה טועה.
ויצמן שירי: אל תגיד לי שאני טועה, אני אוכיח לך את זה.
שמואל ריפמן: לכן אני מצפה שבחוק שיעבור בחוק ההסדרים יהיה ברור שבכל חלקי ארץ ישראל אפשר לראות טלוויזיה.
שמואל ריפמן: גם ערוץ 2 לא מגיע לכל חלקי ארץ ישראל, ושיפסיקו לספר לי סיפורים.
יהושע מצא: זה בחוק ההסדרים לא תוכל לקבל, בוועדה - תוכל לקבל.
שמואל ריפמן: הנקודה הנוספת זה הכבלים.
שמואל ריפמן: לצערי, למרות שהכבלים קיבלו זיכיון ולמרות שחייבו אותם לחבר את כל היישובים, יש בישראל 600 יישובים שלא מחוברים, כמו: מחנות צה"ל ואמרו פה אוניברסיטה, מאות מוסדות וגם אזרחים שלא מחוברים.
שמואל ריפמן: גם אזרח שחי בערד או בתל-אביב והכבלים מגיעים אליו, לא רוצה להתחבר לכבלים.
שמואל ריפמן: אין לו עניין לראות - אני לא רוצה להתבטא בביטוי גס מדי - את כל מה ששופכים לתוך הערוצים.
אברהם פורז: אתה אומר פה דבר והיפוכו.
אברהם פורז: מצד אחד, אתה מתלונן שלא נותנים, אבל מצד שני אתה אומר שאלה שנותנים להם - טוב שהם לא לוקחים.
שמואל ריפמן: אני לא אומר דבר והיפוכו, תשמע אותי עד הסוף.
שמואל ריפמן: לכן אני תומך קודם כל שערוצי הכבלים יחברו את כולם, שה-DBS יעלה כמה שיותר מהר לאוויר על מנת שכל אחד יוכל לראות אותו, ולא יהיה תלוי על הכבלים.
שמואל ריפמן: צריך לקום ערוץ טלוויזיה נוסף, שיהיה ערוץ של כל מי שחי בארץ, דבר שלא קורה היום.
יוחנן צנגן: אני מבקש לפחות למען הסדר להציג כמה עובדות שאולי סותרות חלק מהדברים שנאמרו כאן.
יוחנן צנגן: קודם כל, לממונה על ההגבלים העסקיים אני רוצה לומר שאני אומר את כל מה שצפית שאגיד.
יוחנן צנגן: אני מתפלא על ההגדרה של ערוץ 2 כמונופולין.
יוחנן צנגן: אם הוא היה מונופולין, היינו היום יכולים לשדר את הדרבי בערוץ 2 גם לאזרחים שמר ריפמן מייצג אותם, אבל אתה מנעת את זה מאתנו.
יוחנן צנגן: אם הוא היה מונופולין, לא היתה תחרות כל כך פראית בין מחלקות השיווק של שלושת הזכיינים, ואני יודע שאתה יודע שיש תחרות כזאת.
יוחנן צנגן: אם הוא היה מונופולין, מחירי הפרסום היו בערך פי שניים ממה שהם היום, ועובדה שאלכס גלעדי - שאני לא מסכים עם רוב הדברים שהוא אמר - אומר שיש מרווח לעליית ההוצאה לפרסום במדינת ישראל.
יוחנן צנגן: הוא טוען שכל אזרח במדינת ישראל לא צריך לשלם היום 125 דולר על פרסום אלא 250 דולר, ואם הייתי מונופולין, הייתי כבר לוקח את הכסף הזה.
יוחנן צנגן: אם הייתי יכול, הייתי לוקח אותו כבר היום.
יוחנן צנגן: אבל אני רוצה לנגוע בנקודה העיקרית שלשמה הדיון הזה לדעתי נועד, והיא איך אפשר לקבל החלטות בצורה כל כך מהותית כשהן נוגעות לא לכלכלה ולא לרווחיות ולא לתחרות, אלא לתכנים ולתרבות של מדינת ישראל.
יוחנן צנגן: יש היום גורמי התערבות במדינת ישראל, שסמוכים לשולחנה של הכנסת ושל הממשלה.
יוחנן צנגן: ראו מה קורה בענף הקולנוע וראו מה קורה לאנשים אחרים.
יוחנן צנגן: יש ענף אחד שמחזיק את עצמו עם תרבות טובה יותר, טובה פחות, אבל עם תרבות ישראל, וזה הטלוויזיה.
בנימין בן-אליעזר: אז יהיו שניים.
יוחנן צנגן: יפה, אז מייד אגיע לזה.
יוחנן צנגן: שאלו את שרת התקשורת הקודמת, לימור לבנת - שכרגע יצאה - אם יש לה כבלים בבית.
יוחנן צנגן: היא אמרה שלא.
יוחנן צנגן: כששאלו אותה איך זה יכול להיות, הרי היא השרה הממונה והיא חייבת שתהיה תקשורת ושיהיו לה כבלים בבית, היא אמרה: לא, אני מחוייבת לחינוך של ילדיי.
יוחנן צנגן: זאת הנקודה, רבותיי.
יוחנן צנגן: אני מבקש מחברי הכנסת לתת את דעתם לנושא התוכן; להבטיח שכל התפתחות בפתיחת תחרות במדינת ישראל תיקח בחשבון את הנושא הזה ולא תיעשה במחטפים.
יוחנן צנגן: אם הנושא הזה לא יילקח בחשבון עכשיו, זאת תהיה בכייה לדורות.
יוחנן צנגן: אין חזרה מתהליכים כאלה.
יוחנן צנגן: אחר כך אפשר רק לבכות על מה שלא נעשה.
יוחנן צנגן: אני מבקש לבחון בכובד ראש את עניין התוכן ואת כל הטענות שנאמרו פה גם על ידי האוצר, גם על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים, גם על ידי בעלי העניין וגם על ידי כאלה שהם כביכול בעלי עניין.
יוחנן צנגן: כולנו בעד תחרות, כולנו בעד פתיחת השוק לפרסום רב יותר, אנחנו מבינים את המצוקות האלה.
יוחנן צנגן: אנחנו חושבים שכל טעות שתיעשה היום בתהליך בגלל חיפזון, תהיה בכייה לדורות.
אהוד בן דור: אני מנכ"ל הרשות השנייה בפועל.
אהוד בן דור: קודם כל, אני רוצה להעיר שמר שמואל ריפמן לא דייק בנתונים שמסר לוועדה.
אהוד בן דור: ערוץ 2 מגיע היום כמעט לכל נקודה בשטח מדינת ישראל בהפצה על ידי הלוויין, בהפצה על ידי הכבלים ובאמצעות תחנות שידור קרקעיות שפרוסות מהצפון, מאזור מנרה עד אילת בדרום.
אהוד בן דור: 15 תחנות שידור טרסטריאליות שהקמנו במו ידינו.
אברהם פורז: לפי הבדיקה שלכם, כמה קולטים אתכם מהאוויר וכמה מהכבלים?
אהוד בן דור: בכבלים יש סדר גודל של 70% בערך.
אהוד בן דור: קולטים אותנו מהאוויר, זאת אומרת: מתחנות השידור הקרקעיות קרוב ל28%-25%-.
אהוד בן דור: יש קליטה ישירה מהלוויין.
אברהם פורז: באחוזים נמוכים?
אהוד בן דור: הקליטה מהלוויין היא באחוזים נמוכים, אבל מה שחשוב לציין זה שברשות השנייה פתרנו את הבעיה של הפריפריה על ידי הקמת מק"שמים, מרכזי קליטה בשידור מקומי, שהם כדוגמת הכבלים.
אהוד בן דור: אנחנו קולטים בבקעת הירדן ובמועצה אזורית מעלה יוסף ובמקומות נוספים בארץ שידור של ערוץ 1, ערוץ 2, ערוץ 33 ורדיו FM.
אהוד בן דור: פה שיתפנו פעולה עם משרד התקשורת עוד לפני ארבע-חמש שנים, והבאנו לפריפריה את הבשורה.
אהוד בן דור: מה שהכבלים לא עשו, אנחנו עשינו.
אהוד בן דור: זאת אומרת, אנחנו מגיעים היום כמעט לכל נקודה בשטח מדינת ישראל, ואת זה צריך להבין.
ויצמן שירי: אני רוצה לדעת ולשמוע ממך כמה כתבים בסך הכל הכללי מכסים, אם אלה כתבי כלכלה וכתבי החדשות.
ויצמן שירי: אני רוצה להעמיד את מה שהוא אמר בספק.
ויצמן שירי: כמה כתבים אתם מעסיקים בסופו של דבר?
אברהם פורז: אני לא התכוונתי לדבר על כתבים.
ויצמן שירי: אז אגיד לך למה אני שואל את השאלה הזאת.
ויצמן שירי: אתה מדבר על שטח מדינת ישראל?
ויצמן שירי: על כ60%- משטח מדינת ישראל יש כתב אחד.
ויצמן שירי: אני מדבר על כיסוי, כי כיסוי זה לא רק אנטנה.
אהוד בן דור: כיסוי זה להגיע לכל אזור במדינת ישראל.
אהוד בן דור: אדוני, עם כל הכבוד, ההתייחסות לא היתה עניינית.
אהוד בן דור: אני התכוונתי לומר שערוץ 2 מגיע לכל אזרח במדינת ישראל.
ויצמן שירי: אני רוצה לשמוע ממך על הכיסוי.
אהוד בן דור: אני רוצה לומר עוד שתי מילים לגבי הערוץ המסחרי החדש.
אהוד בן דור: אני לא מתווכח כרגע אם צריך או לא צריך ערוץ מסחרי חדש.
אהוד בן דור: אני גם לא באתי להתעמת עם עמיתיי הזכיינים.
אהוד בן דור: אם תהיה החלטה להקים את הערוץ המסחרי הנוסף, ערוץ 3 - אנחנו הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, הגוף הציבורי בעל הניסיון והיחיד בארץ שהקים מערך של שידור מסחרי בפיקוח ציבורי, גם בטלוויזיה את ערוץ 2 וגם את הרדיו האזורי - בהמשך למה שאמר השר, אני תומך בעמדת השר שמי שצריך לטפל בהקמת המערכות האלה, זאת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
צבי האוזר: את 15 השניות הראשונות אני אקדיש לאיזושהי מחשבה שעורר פה הדיון.
צבי האוזר: כשהייתי צעיר היתה סידרה שנקראה "מנהרת הזמן", שם היו כמה כוכבים שזרקו אותם כל פעם מאות או עשרות שנים אחורה.
צבי האוזר: יש לי תחושה שעברתי פה במסדרון ונזרקנו 20 שנה אחורה, כאילו לא מדובר בנובמבר 1999, וכאילו הטלוויזיה תיראה בעשר השנים הבאות כמו שהיא נראתה בעשר שנים האחרונות או ב20- שנה האחרונות.
צבי האוזר: חלק מהדברים - או שלא יודעים, או שמיתממים ולא יודעים, או מנסים להציג מצב כאילו הדיון על הטלוויזיה של העשור האחרון הוא הדיון שהיה עד היום.
צבי האוזר: אי אפשר להילחם את מלחמות האתמול לגבי העתיד, הטלוויזיה הולכת להשתנות בצורה טוטלית.
צבי האוזר: הטכנולוגיה משנה את הטלוויזיה, דפוסי הצריכה של הטלוויזיה הולכים להשתנות, ולכן הדיון צריך להיות מעודכן ולבחון איך הטלוויזיה תיראה בעשור הקרוב או בחמש השנים הקרובות, כדי שלא נלך אחורה.
צבי האוזר: הבעיה בתחום השידורים במדינת ישראל היא תחום התוכן.
צבי האוזר: צריך לשחרר את תחום התוכן מהאחיזה של מונופולים.
צבי האוזר: היום שוק התוכן נשלט על ידי מונופול של חברות הכבלים, שעד היום העביר את התוכן הרב ערוצי, ועל ידי מונופול של ערוץ 2 שעל-ידי ישיבה על ברז הפרסומות מונע מערוצים נוספים להתפתח.
צבי האוזר: אין היום היתרים לערוצים נוספים לממן את עצמם באמצעות פרסומת, דבר שלא קיים בשום מקום בעולם.
צבי האוזר: אנחנו המדינה היחידה בעולם שיש בה ערוץ מסחרי אחד.
צבי האוזר: דיברו פה על אנגליה.
צבי האוזר: מישהו היה מעלה על דעתו שברשת SKY, שמעבירה עשרות ומאות ערוצים, הממשלה מתערבת איזה ערוץ ימומן מפרסומת ואיזה לא.
צבי האוזר: לא קיים דבר כזה בשום מקום בעולם, שמתערבים בתשתיות של כבלים ובתשתיות של לוויין.
צבי האוזר: החסמים האלה של אותם מונופולים שהכתיבו רגולציה שלא תואמת את הסיטואציה הטכנולוגית, גורמים לכך שהצופה/ הציבור סובל, ושוק הדעות והרעיונות סובל, בראש ובראשונה.
צבי האוזר: אם יש באמת דאגה לשוק דעות ורעיונות, צריך להבטיח שכל מערכות התשתית יהיו פתוחות לכל הערוצים, שיוסרו כל חסמי המימון מהערוצים, ושמי שרוצה להקים ערוץ, יוכל להקים ערוץ ויוכל לממן אותו.
צבי האוזר: הערוצים הייעודיים זה צעד חשוב בכיוון, זה מוסיף עוד ערוצים, מעשיר את המסך ומאפשר לציבור הישראלי עוד אלטרנטיבות.
צבי האוזר: צריך לדאוג שיהיו חדשות בתשתיות האלה.
צבי האוזר: אם מדברים על פתיחות של שוק דעות ושל שוק רעיונות, האקדמיה היתה צריכה להיות הראשונה שתומכת בערוץ חדשות.
צבי האוזר: ערוץ חדשות הוא הבסיס לשיח דמוקרטי ולשיח ציבורי.
צבי האוזר: פלורליזם וגיוון זה לא בתכניות בידור, זה בראש ובראשונה בתכניות חדשות.
צבי האוזר: אני חושב שערוץ חדשות הוא דבר חשוב.
צבי האוזר: הוא דבר מהותי לדמוקרטיה הישראלית.
צבי האוזר: אני חושב שנעשתה טעות בקריאה הראשונה לגבי ערוץ מסחרי נוסף, שלא חייבו את הערוץ המסחרי הנוסף בחברת חדשות כמו בערוץ 2, אלא אפשרו לו לקנות חברת חדשות קיימת.
צבי האוזר: אני חושב שהאפשרות הזאת מצמצמת את שוק הרעיונות במדינת ישראל ומצמצמת את הפלטפורמה שעליה אפשר להציע חדשות.
צבי האוזר: אני חושב שצריך לחייב אותו בחברת חדשות.
צבי האוזר: אבל בכל מקרה, הדיון חייב להתמקד בשוק התוכן.
צבי האוזר: שם אנחנו צריכים לראות הרבה שחקנים.
צבי האוזר: שם אנחנו צריכים לדאוג שהמונופולים לא שולטים.
צבי האוזר: צריך להוציא משם את המונופולים עד כמה שאפשר, וכמה שאפשר להבטיח סביבה גם כלכלית וגם רגולטורית, שתאפשר לכל מי שרוצה להציע טלוויזיה לציבור הישראלי - שיוכל לעשות את זה.
מיכל רפאלי-כדורי: אני פונה גם ליושב ראש הוועדה.
מיכל רפאלי-כדורי: לפני שמשרד התקשורת והרשויות האחרות מתפנים לעזוב את הפרוייקט שהם חושבים שכבר קיימו אותו, את פרוייקט ההגנה על הלוויין, ובעיקר ההגנה על מונופול הכבלים - ואני מודה לעורך דין תדמור שמצא לנכון להכריז עליהם סוף סוף כמונופול ומצא לנכון להגיד את זה כאן - אני רוצה לספר לכם סיפור קטן שקרה לנו לפני יומיים, כדי שתבינו מה זה אומר להיכנס לתחרות מול מונופול, כשאין עזרה מהרשויות.
מיכל רפאלי-כדורי: לבקשת שר התקשורת התקינה חברת YES על חשבונה בעשרות אלפי דולרים צלחות בכמה עשרות מוצבים בלבנון.
מיכל רפאלי-כדורי: תיאמנו עם אנשי ערוץ 5 ועם חברות הכבלים.
מיכל רפאלי-כדורי: סוכם שאנחנו לא מכניסים שום פרסום על עצמנו ושהם גם לא.
מיכל רפאלי-כדורי: אבל חברות הכבלים משדרות לביתם של 1,200,000 מנויים ועושות שם מה שהן רוצות.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו לתומנו לא חשבנו שבהסכמה בינינו אנחנו צריכים להוסיף משפט קטן: אנחנו רק מקווים שאתם מתכוונים להגיד את האמת, כי זה נראה לנו טריוויאלי.
מיכל רפאלי-כדורי: בשידור באולפן סיפרו הכתבים שהשידור הזה נקלט עכשיו גם בכמה עשרות מוצבים בלבנון תודות לחברות הכבלים ולאגודה למען החייל.
מיכל רפאלי-כדורי: היתה פריצה בשידור של כתבת מהשידור בלבנון, וגם סיפרו שזה הודות לכבלים והודות לאגודה למען החייל.
מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו עשינו את כל מה שדרוש: אנחנו התקנו את הצלחות והעובדים שלנו רצו שבוע והתקינו צלחות במוצבים.
מיכל רפאלי-כדורי: הם יכולים במצב שלהם עם 1,200,000 מנויים להילחם בנו במעשה או במחדל, ואף אחד לא יכול לעשות שום דבר, כי הם יושבים בטלוויזיה ומשדרים ל1,200,000- מנויים.
מיכל רפאלי-כדורי: זאת דוגמה להגיד לכם, שלפני שאתם מתפנים "לעשות" עוד עשרות ערוצים, תנו לנו צ'אנס לעמוד על הרגליים, תגנו עלינו.
מיכל רפאלי-כדורי: חבר הכנסת פורז, יושב ראש הוועדה, יש עוד הרבה חקיקות שצריך לעשות כדי שהכניסה שלנו תהיה הרבה יותר קלה.
אברהם פורז: הכל עובר דרך ועדת הכספים.
רוני מילוא: אני רוצה להתייחס קודם כל לדברים שנאמרו פה על ידי חלק מהדוברים, ובמיוחד לדברים שנשמעו על ידי יצחק קול בקשר להקצאת המשאבים להפקות המקוריות.
רוני מילוא: אחד הנושאים שהעסיקו אותנו מאד בזמנו, בזמן חקיקת חוק הערוץ השני והכבלים, היה הנושא של ההפקות המקוריות; וזה ידוע, אני חושב שעוזי פלד זוכר את זה היטב מהתקופה.
רוני מילוא: הוא היחיד שהיה אז פעיל מאד.
רוני מילוא: נקבעה אפילו הקצאה בערוץ השני להפקות מקור.
רוני מילוא: היום הכבלים בעצם מחזיקים מבחינת האפשרויות המימוניות אמצעים הרבה יותר גדולים מאשר הערוץ השני.
רוני מילוא: גם הערוץ השני לא מסכן, אבל הכבלים באמת מחזיקים סכומי עתק.
רוני מילוא: זה כבר הפך להיות משחק של בעלי הון, מי קונה את זה ומי קונה את זה וההוא יצא עם 100,000,000 וההוא יצא עם 30,000,000.
רוני מילוא: כל אחד יצא שם עם איזו חבילה יוצאת מן הכלל, והסכומים רק מתפתחים ועולים, מפני שכמו שנאמר על ידי האוזר ובצדק, השוק של הטלקומוניקציה הולך להתפתח בצורה דרמטית.
רוני מילוא: הכבלים הופכים להיות לא רק לכבלים, אלא מתחרים של הבזק כפי שציינת בדבריך.
רוני מילוא: אלה דברים שהם נכונים.
רוני מילוא: אבל לא יכול להיות מצב שבעלי הזיכיונות בכבלים לא יתחשבו בעובדה הראשונה, שיש להם מחוייבות ברורה לחבר אזורים פריפריאליים שלא חוברו, ואם הם לא חוברו זה מטעמי תקציב.
רוני מילוא: כשאנחנו חילקנו את האזורים בזמנו, הוותיקים שיושבים פה יודעים היטב, החלוקה היתה אזור אחד במרכז או אזור שהוא כלכלי מאד, ואזור שני אזור שהוא בעייתי מבחינה כלכלית.
רוני מילוא: את קריית שמונה חיברנו לבת-ים, כי צפינו שבת-ים תהיה אזור מאד פורח בכבלים, בגלל כל מיני סיבות של ערוצים טורקיים שהיו אז פופולריים בבת-ים.
רוני מילוא: אמרנו שנחבר להם את המקום הכי רחוק, שזה קריית שמונה.
רוני מילוא: כלומר, בדברים האלה הושקעה מחשבה, אלה לא קפריזות של איזה פקיד שאמר אותם, כמו שנוהגים להגיד.
רוני מילוא: אני זוכר את דוידה לחמן-מסר ממשרד המשפטים שניהלה מלחמה על כל פרט.
רוני מילוא: הזכיינים לא אהבו חלק מהמלחמות; כולל האחוזים של כל זכיין אפשרי במסגרת הקבוצות.
רוני מילוא: הכל נלקח בחשבון.
רוני מילוא: היום הכבלים לא משקיעים כמעט כסף - או לפחות לא בכמות ראויה - בהפקות מקוריות ולא מתחשבים בצרכנים.
רוני מילוא: אם הכבלים היום מרוויחים כך וכך ולא משקיעים את מה שצריך בדברים שציינתי, לפחות נוזיל את השירות ושלפחות הצרכן ייהנה מזה.
רוני מילוא: ניתן לצרכן אפשרות לקבל את השירות במקום ב175- שקל ב100- שקלים בחודש.
רוני מילוא: אני לא יכול ליצור עלות פרוגרסיבית, שלצפון תל-אביב אתן את זה בסכום של 175 או 200 שקל ולדרום ב100- שקל או ב80- שקל.
רוני מילוא: אני גם לא רוצה, כי קשה לעשות את זה.
רוני מילוא: אבל לפחות אני מבקש התייחסות כללית.
רוני מילוא: אבל גם לא לחבר את הפריפריה, גם לא לתת את שידורי המקור ולא לתת ליצירה המקומית לפרוח כתוצאה מזה?
רוני מילוא: אתמול ישבתי עם אומנים שיש להם בעיות פרנסה ושלא יודעים איך לגמור חודש במדינת ישראל.
רוני מילוא: אז ערוצי כבלים לא יכולים לקחת על עצמם גם חלק בנושא הזה ולעזור בתחום הזה?
רוני מילוא: אלה הכל דברים שאפשר לעשות אותם, אם קצת רוצים.
רוני מילוא: אם יושבים עם ספר החשבון ובודקים כמה מרוויח X וכמה מרוויח Y בכבלים - זו אופרה אחת, וזה מה שלצערי עושים היום.
רוני מילוא: אם קצת מתחשבים גם בצרכים ציבוריים, גם בצרכים של פריפריה, גם בצרכים של עולם האומנות ועולם היצירה במדינת ישראל - זאת אופרה אחרת לגמרי.
רוני מילוא: ולכן אני בעד תחרות שתהיה חריפה ככל שאפשר, כי אם בעלי מונופול או SO-CALLED מונופול - אני לא אחראי למונופולים בישראל - לפחות היו מתנהגים לא כמי שבאים רק להרוויח כסף אלא גם מתחשבים בצרכים שהם ציבוריים כלליים, לא היה אכפת לי כל כך שירוויחו קצת ויתנו גם קצת לציבור ליהנות.
רוני מילוא: אבל פה מדובר בחבורה שמחפשת רק להרוויח בלי להתחשב בצרכי הציבור, ומצפים מאתנו חברי הכנסת, שליחי הציבור, שאנחנו בכלל נתחשב במה שהם רוצים ובמה שהם אומרים.
רוני מילוא: אני מייצג בכנסת את הציבור.
רוני מילוא: אני מחזק את ידיו של שר התקשורת, שממשיך ללכת בדרך הזאת של פלורליזם בשידור.
רוני מילוא: אני חושב שכל ערוץ נוסף וערוץ חדשות זה רעיון מצוין.
רוני מילוא: זה יהיה דבר מצוין למערכת בכלל בישראל.
רוני מילוא: אחת הסיבות בזמנו שהתלהבתי מערוץ שני היתה שתהיה עוד אלטרנטיבה לחדשות.
רוני מילוא: כבר שכחנו את התקופה האיומה שהערוץ הראשון בישראל הציבורי היחיד שהיה, היה המונופוליסט בנושא החדשות.
רוני מילוא: כל אחד פחד פחד מוות מה יגידו בחדשות בשעה 20:00 או בשעה 21:00 בערב.
רוני מילוא: היום מפחדים, אבל ב50%-, כי זה מתחלק חצי-חצי, לפחות כבר אין מונופול.
רוני מילוא: היום אתה יכול לחלק את זה כבר שליש-שליש-שליש ויותר.
רוני מילוא: בכלל, מדינת ישראל היא צרכנית חדשות.
רוני מילוא: בניגוד למה שנאמר פה על ידי גלעדי שה-CNN לא ממומן על ידי פרסום וה-SKY לא ממומן על ידי פרסום, ב-SKY נדמה לי שיש פרסום, הוא בוודאי חלקי.
רוני מילוא: אני לא רוצה להיכנס לזה, כי אתה באמת בקיא ממני בזה.