GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל לביא: הרעיון המרכזי של המועדונים זה פינות ישיבה, תחומי העשרה, פעילויות במסגרת הקבוצה החברתית, שוב, שזה ערכים, נורמות בחברה, בנייה של קבוצות או בנייה של מנהיגות.
יואל לביא: כל הדברים האלה הרעיון המרכזי הוא מניעת שוטטת וחוסר מעש, כי אתה יודע, השעמום מגלגל אותך לדברים לא- - -
טלב אלסאנע: לגבי התכנים, התכניות, שמריצים במועדונים, יש את הפיקוח?
יואל לביא: יש.
יואל לביא: אנחנו מחזיקים פה מדריכי נוער, כאלה שמנהלים את המועדונים על בסיס קבוע.
טלב אלסאנע: יש מועדון שנוגע גם למגזר הערבי, מתוך הארבעה?
יואל לביא: יש, מועדון השלום, לדוגמה.
טלב אלסאנע: איפה זה?
טלב אלסאנע: באיזה שכונה, באיזה מקום?
יואל לביא: הוא במקרה בעיר העתיקה, אבל יש לנו גם מועדון בג'ואריש, עם הפועל תל אביב, שהוא מועדון כדורגל.
טלב אלסאנע: לא כדורסל?
יואל לביא: כדורסל.
יואל לביא: חוץ מהכדורסל שמיועד לאליפויות אירופה, יש לנו גם כדורסל בתי ספר וכדורסל- - -
טלב אלסאנע: אבל ברמלה אין כדורגל מתפתח.
יואל לביא: יש לנו.
יואל לביא: אנחנו קבוצה שאולי אתה רוצה למחוק מהזיכרון, אבל זו קבוצה שנקראת בית"ר.
טלב אלסאנע: איזה ליגה?
יואל לביא: ליגה לאומית, בית"ר תל אביב רמלה זה אנחנו.
יואל לביא: אנחנו באמצע הטבלה היינו בשתי העונות האחרונות, עזרנו לבני לוד להגיע למעלה, אני אומר באמת 'עזרנו', נתנו לפועל רמת גן 3-0, על התנהגות לא ראויה, כדי שחברים שלי, הם באמת חברים שלי כי התחום הספורטיבי מאחד ומלכד, גם לאבו סובחי וגם לאזברגה הלודאי, ג'ומעה, עזרנו, הם הגיעו לגמר.
טלב אלסאנע: יש לך נציגים גם כאן, אזברגה יש גם ברמלה.
יואל לביא: כן.
יואל לביא: דווקא אזברגה בלוד הוא יותר טוב.
יואל לביא: ג'ומעה אזברגה הלודאי, הוא לא צריך הרבה מהמערכת הציבורית, הוא גם משקיע הרבה כסף ונותן מכיסו.
יואל לביא: יש מועדון שלא הזכרנו עוד, אנחנו פותחים אותו, מועדון גולני.
יואל לביא: שוב, הכול בסיס של פעילויות.
יואל לביא: חלק זה אמנות, חלק זה ספורט, חלק זה שירה, בכל המקומות האלה.
יואל לביא: יש גם חוגים על בסיס פרטי שאנחנו יצרנו את התשתית.
יואל לביא: נניח חוגי דרמה וחוגים אחרים, או ריקוד או ג'ודו, או כל מיני דברים כאלה, זה לא מופיע פה, זה מופיע במסגרת המתנ"ס, אבל כמובן שכל זה הוא מכלול אחד שלם.
יואל לביא: אני לא יכול לעבור על כל הפריטים, אבל אני אומר לך, יש פה פעילות ענפה של האנשים.
יואל לביא: נט"ע (מצוינות טכנולוגית לנוער) – זו תכנית שמצאתי לנכון להדגיש לפניך.
יואל לביא: זה 35 ילדים בשנה, ביחד עם חברת סיסקו העולמית, קרן היסוד, מלמדים בתכנית של ארבע שנים, שלוש שנים זה לימודי טכנאות תוכנה של חברת סיסקו העולמית ושנה רביעית זה שירותים לקהילה, באחזקת מחשבים, בקשישים, גם במערכת של מוסדות החינוך, כל מיני דברים כאלה.
יואל לביא: ב-35 בני נוער שנבחרים יש ייצוג למוסלמים, של נוצרים, של עולים חדשים וכמובן של ותיקים, ביחס שהוא קצת יותר טוב מאשר היחס באוכלוסייה.
עופר תודר: 50% ערבים.
יואל לביא: פחות מ-50%.
עופר תודר: למרות שיש 35% בגילאים האלה ערבים, לדעתי זה 50%.
יואל לביא: בסוף ההכשרה הוא מקבל תעודת טכנאי, זאת אומרת אתה מקצוען לכל דבר ועניין, אתה יכול לקחת, גם לעשות עבודה על החומרה, על המכשירים עצמם, אבל בעיקר לדעת לתחזק את שירותי התוכנה של סיסקו העולמית, שזה דבר שמשרת אותך, אלה חברות רב לאומיות, לא בינלאומיות אלא רב לאומיות.
יואל לביא: ספציפית בנושא הזה, אנחנו נראה פה רשימה של איזה עשרים תכניות וגם מפגשים וגם סדנאות, גם הרצאות, גם בתחום הפורמלי וגם אחר הצהריים, כשאנחנו מנסים, פשוט מנסים להתמודד במסגרת כל התכניות שקיימות בארץ, בעוד תקצוב שלנו שהוא מעבר למאטצ'ינג, כדי לתת לעניין הזה את המשקל שצריך לתת לו, כי החברה נמצאת באיזה שהוא תהליך של אלימות הולכת וגוברת.
יואל לביא: כמחוקק, אני אומר לך ממה שנקרא מחוויותיי האישיות, אנחנו לא שמים גבולות היום בשום נושא, לא בבתי הספר- - -
טלב אלסאנע: בשביל זה אנחנו מדינה ללא גבול.
טלב אלסאנע: אין גבולות למדינה.
יואל לביא: אני לא אגרר למקום הזה.
יואל לביא: לי יש גבולות מובטחים.
יואל לביא: אני צוחק.
יואל לביא: אתה צודק, זו הערה עניינית, אנחנו מדינה ללא גבול, אנחנו לא תוחמים לאף אחד במדינה הזאת את הגבולות וזו התוצאה של החינוך שלנו.
יואל לביא: לדור שלי היו גבולות, היה לו גם רספקט הרבה יותר רחב להורים, ילד לא התלונן במשטרה על הוריו, סמכות הורית הייתה סמכות הורית.
יואל לביא: אני צוחק על הצבא שעכשיו ועדי ההורים מעורבים ומתערבים בכל נושא, וגם במערכת החינוך.
יואל לביא: יצא לי לדבר על מעורבות והתערבות באחד הסימפוזיונים ועשינו את ההבחנה, מעורבות זה דבר חיובי, מעורבות שבאה לטובת הכיתה, לטובת בית הספר, היא מתבקשת, אם יש הורה שיודע לתת הרצאה על משהו שאף אחד מאיתנו לא יודע לתת, אז למה שלא נביא את הילדים לידי ידע רחב יותר או עמוק יותר בתחום שהמערכת הבית ספרית לא יודעת לתת אותה, אבל כשהוא בא ומתערב למה המורה מדברת עם הבן שלו כך, או למה היא לא מענישה ילד אחר, זה, שוב, תחום ללא גבולות.
יואל לביא: אתה חייב לתת להורה לכאורה להיכנס לתחומי בית הספר ולהשפיע, אבל הוא בא ומבזה את המורה בפני כיתתו.
יואל לביא: אלה דברים ברמת התערבות שהיא אסורה.
יואל לביא: אין לנו גבולות לתחומים האלה, דברים לא מוגדרים.
יואל לביא: אנחנו מנסים, אני יודע עד כמה זה עוזר?
יואל לביא: בתוצאות, הסטטיסטיקה המשטרתית מוכיחה שיש השתדרגות, זאת אומרת יש ירידה ברמת השימוש בסמים, יש ירידה ברמת המסחר בסמים שהיא ודאית, היא ניתנת לבדיקה, יש ירידה בעברות רכוש, יש הישגים בעוד הרבה תחומים, אתה רואה פחות מסוממים ברחובות.
יואל לביא: זה מאוד פשוט, מי שמעיף מבט לאחור של עשר שנים לעומת הימים האלה, אתה נתקל בתופעה הזאת פחות ופחות.
יואל לביא: גם הפעילות ההסברתית, שהיא לא עיריית רמלה, אלא נושא של שימוש באלכוהול, או אם שהשתמשת באלכוהול, שיהיה לך נהג מראש, נהג מחליף, אתה לא נוהג באוטו כשאתה שיכור, אז יש לך תאונות שמעידות על ההיפך, אבל אני יודע שבהתנהגות זה הולך ותופס, אנשים ששותים מפסיקים לנהוג, אתה רואה את התופעה של היערכות מוקדמת של בני נוער ומכאן אתה מבין שיש השפעה.
יואל לביא: לנו גם יש את כל האוטובוסים, לתל אביב לדוגמה, בימי חמישי, שמיועדים לזה, שלא תנהג באוטו.
יואל לביא: מראש, אתה הולך לבלות?
יואל לביא: יש רכב ציבורי שיחזיר אותך לעיר בשלום.
יואל לביא: מה עוד?
יואל לביא: ליגת שכונות.
יואל לביא: נניח בכדורגל, שזה מתנהל פה.
יואל לביא: שוב, אם אתה מתעניין במגזר הערבי, אז הם מגיעים לגמר, הם יודעים לשחק כדורגל.
יואל לביא: ציפורי לילה – שוב, פעולות חברתיות לאורך הלילות.
יואל לביא: ניידת עלם, סיירת הורים.
יואל לביא: אני חייב להגיד משהו על סיירת הורים, זו פעולה קבועה שנעשית לאורך השנה, של צוות של נציג משטרתי, נציג שלנו מהעירייה, נציגים של ועדי הורים, עושים סיבוב קבוע בכל מיני נקודות, מוציאים דוח, הדוח כולל גם מפגשים ושיחות שלהם עם בני נוער, פה היו כמה חבר'ה בגן הציבורי הזה, במקום אחר היו במגרש משחקים, תופסים אלכוהול, שופכים, מרוקנים את הבקבוק, שיחות על הרגשות שלהם, על כל מיני דברים כאלה.
יואל לביא: כותבים את זה בדוח, ישר מקבלים אינדיקציות על בעיות כאלה ואחרות בבית ספר מסוים שצריך להעביר, את האינדיקציה הזאת אנחנו מעבירים.
יואל לביא: גם החלטתי פעמיים או שלוש במהלך השנה לערב הורים, שהורה יידע שילד מסוים התנהג כך או התנהג אחרת.
יואל לביא: יש לנו גם מקרים שלקחנו ילד לתחנת המשטרה, קטין, הפיקוח העירוני יחד עם שוטר, או לא שוטר, לקחנו למשטרה ושהאבא יבוא ב-2:00 בלילה, שיידע שהבן שלו התנהג כך.
יואל לביא: אנחנו מוגבלים במה אנחנו יכולים לעשות לילד כזה, אבל אם אתה מביא את האבא, נוצרת שם כבר מערכת של התערבות.
יואל לביא: אנחנו לא רוצים לדעת את התוצאה, כי יותר טוב שיעשה את מלאכתו בתחום הפרטי, אבל אנחנו נהנים שיש תוצאה.
טלב אלסאנע: ההתרשמות הכללית היא שיש באמת ירידה ברמת האלימות ברמלה ויש שינוי.
טלב אלסאנע: קודם היא הייתה תוספת כותרת בתחום הזה, יכול להיות שהנתונים, אחר כך נשמע, הם יותר- - - האם יש קשר בין הפרויקטים שציינת עכשיו לבין התוצאות האלה, או שזו פעילות של המשטרה באכיפה?
יואל לביא: אני רציתי להעיר שתי הערות ואני חוזר לנקודה הזאת.
יואל לביא: נמצא פה אריה שהוא מדריך מוגנות ואחראי עכשיו על הפרויקטים של 'עיר ללא אלימות' ומייצג אותנו במפגשים בינלאומיים כבר.
יואל לביא: יש לנו מתחם של קרית חינוך, במתחם הזה, בשנה הראשונה של המצלמות ו'עיר ללא אלימות', אני חושב שכל פעם היינו צריכים להקפיץ ניידת, אחת לשבוע, משהו כזה?
יואל לביא: התאיידה התופעה, אני מציג נכון?
יואל לביא: זה די נדיר שהם גם מוציאים את הסכסוכים הפנימיים או את האלימות הפנימית מחוץ לגדרות בתי הספר, מה שהיה שגרה, התארגנות של כנופיה, אני מדבר איתך על כנופיה של ילדים בני 14-12, כולל בנות.
יואל לביא: הדבר הזה התאייד.
יואל לביא: רוני, הדובר שלי, בכל מקום מנופף שהיה פעם פרסום של 'ידיעות אחרונות' על סטטיסטיקה ומחקר, בדקו במשטרה, שרמלה דורגה בנושא אלימות ל- במקום 16 או 17, אז הוא ממש מרוצה, הוא מנופף בזה בכל מקום.
יואל לביא: אני אגיד לך משהו, אני ראיתי מי ה-16 לפניי, זה מדאיג אותי מאוד, כי אני לפעמים עובר בראשון לציון, אני עובר בנתניה, מסוכן.
טלב אלסאנע: אם אתה מגיע למצב כזה, זה טוב.
יואל לביא: זה לא טוב.
טלב אלסאנע: שזה במקום אחר.
יואל לביא: זה לא טוב, אני אומר לך, אני מודאג.
יואל לביא: כי אנחנו בסך הכול לא רק נושאים בטייטל של ראש עיריית רמלה, האלימות הזאת ברחובות והאלימות בחוף הים היא מטרידה, אי אפשר להגיד שאפשר לישון בשקט.
יואל לביא: עכשיו לשאלה שלך.
יואל לביא: אני חושב שיש קשר.
יואל לביא: אגב, בכל דבר יש קשר בין התפוקות או התוצרים שאנחנו מקבלים לבין פעילות שאנחנו עושים.
יואל לביא: נלך אחורה, אתה זוכר שפעם היה אסור לנו לקטוף פרחים, נהיה אחרת לגמרי.
יואל לביא: אנחנו עכשיו בעיר נכנסים לעניין של טיפול באשפה, הפרדת אשפה במקור.
יואל לביא: אני מבטיח לך, תוך שנתיים, תהיה הפרדה במקור, תהיה מודעות.
יואל לביא: בכוונה אני הולך למקומות שאתה רואה את התוצאה שלהם, אתה רואה את התפוקה, אתה רואה פרחים, אתה תראה גם אשפה מופרדת.
יואל לביא: זה יהיה 90% אפקטיבי, זה יהיה 98% אפקטיבי?
יואל לביא: זה כבר פחות חשוב, אבל יש השפעה.
יואל לביא: מן העבר השני, מה שאף פעם אנחנו לא רואים זה שאם לא היינו עושים את הדברים האלה, עד כמה זה היה ממשיך להידרדר.
יואל לביא: היה לי פה מנהל בית ספר שהיה מדבר איתי על הדור החדש, הוא היה מדבר איתי במונחים שהדור החדש בערכים שלו ובהתנהגות שלו הוא על המדרגות הנעות בקניון ואנחנו רצים במעלה המדרגות הנעות, מנסים לחסום אותן.
יואל לביא: אז אם אתה לא עושה את הדברים האלה, אתה לא יודע עד איפה זה מידרדר ולאן זה יגיע, לכן באופן אישי, לא מחקרי, אלא תחושות, וגם נתתי לך עכשיו כדוגמה, אם לא היינו בקרית החינוך הזאת מפעילים הליכי מוגנות ומפעילים מערכת שיטור ומפעילים את התשתית הצילומית שמאפשרת לנו לתעד מקרה ולקחת אותו עם אחוז גילוי יותר גבוה לבית המשפט, או להורה, אז זה לא היה מגיע למצב שהתופעה התאיידה, כי היא הייתה קבועה.
יואל לביא: אתה רואה את זה בהרבה תחומים, חד משמעית.
יואל לביא: התחושה היא אמנם ברמה שרתית ולא ברמה מחקרית אבל התחושה היא חד משמעית, יש ירידה בכול.
יואל לביא: בסמים, אני אומר לך בוודאות, אין מסחר כמעט.
טלב אלסאנע: גם בתחום המסחר וגם בתחום השימוש.
יואל לביא: כן, יש ירידה מאוד דרסטית.
יואל לביא: במסחר, היום אני מקבל הודעה אם יש תחנת סמים או משהו כזה, או מישהו משחק קלפים או יש חשד שמישהו פתח קזינו- - -
טלב אלסאנע: זה בא מהקהילה עצמה?
טלב אלסאנע: שיתוף פעולה בינך לבין הקהילה?
יואל לביא: אנשים היום מדברים על זה חופשי.
טלב אלסאנע: וזה לא היה קודם?
יואל לביא: ממש אתה מקבל אס.
יואל לביא: אמ.אסים.
יואל לביא: זאת אומרת אם פעם היו רוצים לפגוש אותך כדי להגיד לך, היום הוא שולח לך אס.
יואל לביא: אמ.
יואל לביא: אס ואומר לך כתובת ואומר לך הכול.
יואל לביא: אתה מרגיש יותר ביטחון בלבטא דברים שאתה נגד, או שהמדינה או החברה היא נגדם.
יואל לביא: נפתח את זה לדיונים או נמשיך בעוד כמה?
טלב אלסאנע: אם אפשר לקראת סיכום, כדי שגם ניתן לאחרים להתחיל את הדיון.
יואל לביא: אני אגיד עוד משהו אחד, מנהלת מחלקת הרווחה פה, לאורך כל השנים, יש טיפולים לקבוצות סיכון כאלה או אחרות שמחלקת הרווחה מטפלת בהם פרטנית ואני חושב שמבחינה זאת יש המון פעילויות, יש את התוצרים, הם טובים.
יואל לביא: להגיד אם אנחנו יכולים לשבת על זרי הדפנה?
יואל לביא: אמרתי את זה באחד הפעמים לראש אגף חינוך ונוער אצלנו, הבעיה היא שאתה יכול להשקיע בעיר והם ישקיעו בעיר ויעזרו לך והרווחה תטפל והחינוך יטפל וכולם יטפלו, אבל בסוף הילד נוסע לריביירה בבת ים והוא נוסע למסעדה בתל אביב והוא רואה את האלימות, אז מה?
יואל לביא: המערכת העצבית שלו שונה, או הוא המרגיע הלאומי, הרמלאים פתאום יהפכו להיות המרגיע הלאומי?
יואל לביא: זה לא עובד ככה.
יואל לביא: זאת אומרת יש לך פה מסרים כפולים, יש לך את המסר החינוכי והעבודה, אני חושב האינטנסיבית, בתחום הזה ברמלה, מגיל צעיר מאוד, ומצד שני אתה נקלע לתוך אירועים כי אתה חלק מהחברה, ואת הסתירה הזאת לא כולם יודעים להתמודד ולהכיל, לא רגשית ולא קוגניטיבית, את המצבים המשתנים האלה.
יואל לביא: הוא לא יעמוד בצד כשהוא יראה שמתרחשת קטטה, זה לא האופי של הבית.
טלב אלסאנע: אני חושב שאפשר לסכם, כי יש כמה נקודות שרציתי להעלות בפניך- - -
יואל לביא: בפני כל הפורום.
טלב אלסאנע: בפני כל הפורום, בוודאי, וגם התייחסותך.
יואל לביא: אדוני חבר הכנסת, אני חייב להגיד לך, ברמלה אתה בא לוועדת היגוי, כל אחד מדבר פה.
טלב אלסאנע: מאחר שמדובר בישיבה פורמלית של הוועדה למלחמה בסמים, שמתקיימת בעיריית רמלה, אז אנחנו יוצאים מתוך הנחה שכל התופעות השליליות, אם זה אלימות או שימוש בסמים, הן לא בעיה אלא הן סימפטום של בעיה, או לפעמים סימפטום של בעיות שמביאות לתופעות השליליות של האלימות ושל שימוש בסמים ואני רוצה להקדים ולציין, גם בתור מי שמבקר ברמלה, בעבר וגם עכשיו, אני מרגיש שיש שינוי.
טלב אלסאנע: אני חושב שמבחינת הביטחון האישי, מבחינת ההרגשה, מבחינת ירידה ברמת האלימות, זה שינוי משמעותי לחלוטין, מה שהיה לפני שנים ומה שיש היום.
טלב אלסאנע: אני מקווה שזה יימשך והמצב יילך וישתפר, אנחנו גם משווים למקומות אחרים שביקרנו בהם ואנחנו שומעים חדשות, ולכן מגיע יישר כוח לכל הגורמים שפועלים בתחום הזה של התמודדות עם אלימות שהביאו לתוצאות הטובות.
טלב אלסאנע: גם מבחינת העיר רמלה, בשנים האחרונות הכול משתנה, רואים שכונות, רמת פיתוח, אבל יש בעיות מבחינת המגזר הערבי, התחושה שרמת ההתפתחות או הפיתוח והתשתיות לא משתנה בקצב שזה חל בכלל העיר רמלה.
טלב אלסאנע: זאת אומרת אם אנחנו משווים איפה הייתה העיר ולאן הגיעה ועושים השוואה בשכונות הערביות, איפה הן היו ולאן הגיעו, רואים שהפערים הם גדולים, בעיקר הבעיות, אם זה באלימות או תופעות של סחר או שימוש, לצערי זה נמצא במגזר הערבי.
טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שזה ייעלם וייעלם בכלל בכל העיר רמלה, לכל תושביה.
טלב אלסאנע: מה העירייה עושה כדי לפתור את הבעיות של מצוקת הדיור, בעיות חברתיות שקיימות שיש להן השלכות על תופעות שליליות של אלימות- - -
יואל לביא: צריך לחזור.
טלב אלסאנע: כי אתה התמקדת בנושא שהוא חשוב, העניין של החינוך הלא פורמלי, אבל אם אנחנו נכסה יריעה של העיר רמלה, על כל תושביה, ההתפתחות שלה, שכונות, מגורים, מה הולך, מה העירייה מתכננת גם בתחומים האלה.
יואל לביא: אני אדבר קצת על תשתיות פיזיות וטיפול במגורים בשכונות.
יואל לביא: נתחיל בג'ואריש וזה נכון גם לגן חקל.
יואל לביא: העירייה מצויה עכשיו בשתי תכניות הרחבה שסיימו את תהליכי ההפקדה שלהן בוועדה המחוזית, גם הרחבה בג'ואריש וגם הרחבה של גן חקל.
יואל לביא: לא פשוט להתמודד בוועדות המחוזיות, בין היתר משום שנניח בג'ואריש, כבר גמרנו את כל ההליך, פתאום בדיון, שהעירייה לא נטלה בו חלק, מ"ח 170/3, אדוני יכול לבדוק את התכנית הזאת, פתאום החליטו שאין תכנית ביוב בג'ואריש.
יואל לביא: לא שאלו אותנו, אף מהנדס מהעיר לא השתתף בדיון.
יואל לביא: רצנו- - -
טלב אלסאנע: אתה חבר קבוע בוועדה המחוזית.
יואל לביא: היום לא, אני כבר הרבה שנים לא.
יואל לביא: זו ועדה שלא מטפלת בבעיות, אז אני לא אהיה במקום שלא עובדים בו, רק מתלבטים ורק מתדיינים, אפשר לחשוב שאלה תכניות אורבניות, בונים פה את שיקגו, דאון טאון מנהטן, לא יודע מה הם עושים שם בוועדה המחוזית.
יואל לביא: יש להם שם צפרדע של נחל פולג, התקשרתי במקרה לביולוג הראשי של האוניברסיטה העברית, שאלתי אותו אם יש צפרדע בנחל פולג, כי בוועדה המחוזית דנים עליה, הוא אמר לי, לא, הוועדה עוד לא מצאה את זה.
יואל לביא: אתה לא מבין איזה- - - אם יום אחד אני אכתוב ספר על הוועדות המחוזיות, זה פשוט אחד הדברים ש- - -
טלב אלסאנע: יש לך את הדיון בעניין של כל השינויים בחוק התכנון והבנייה בכלל מבחינת המבנה וגם הוועדות וגם לוח הזמנים, מתי מתחילים ומתי מסיימים.
יואל לביא: אני כחבר בחברה הישראלית מתחנן, אל תכניסו חוק תכנון ובנייה חדש, אל תכניסו, תישארו בישן.
יואל לביא: אתה יודע מה טוב בישן?
יואל לביא: כבר יש פסיקה כמעט על כל סעיף, כי בחדש כל של כל צד מתדיין יבוא ויגיד 'זו הפרשנות שלי' והשני יגיד גם, תחכו עכשיו- - -
טלב אלסאנע: לפסיקה חדשה.
יואל לביא: כן, שבית המשפט המחוזי בבאר שבע יאמר את דברו, הוא יגיד א', בית המשפט המחוזי בנצרת יגיד ב', ואחרי כן נחכה עוד כמה שנים שהבג"צ יגיד מה שהוא יגיד.
יואל לביא: אתה תוקע את כל מערך הבנייה- - -
טלב אלסאנע: יש לך משהו נגד עורכי הדין?
טלב אלסאנע: הם צריכים להתפרנס.
יואל לביא: לא, אני אומר לך רק על התהליך.
טלב אלסאנע: אבל אחד היתרונות הוא שיקבעו לוח זמנים מתי מתחיל.
טלב אלסאנע: היום יש סוגיות אין סוף, אין מגבלה של זמן.
יואל לביא: תתקן את החוק של שנת 65', אל תביא חוק חדש, כי בתיקון של החוק הזה יש כבר פסיקות על הכול.
יואל לביא: אנשים לא מבינים שכל המדינה הזאת תלך בסוף לבית המשפט, שאלה יכריעו.
יואל לביא: מי מכריע?
יואל לביא: בלי שיש פה אחד מעורכי הדין, הם לא בחדר, הגוף האקדמי היחיד שמתעסק כל היום בשינון זה הגוף המחליט המנהל את המדינה, לא מינהל עסקים או כלכלה או דברים כאלה, הכול בסוף בא לבית המשפט, שכל העסק שלהם זה שינון, מה כתוב בפסיקה הזאת, מה כתוב בפסיקה הזאת, מה התכוונה הפרשנות לחוק הזה, מה כתב וינוגרד ומה כתב השני.
יואל לביא: מה זה מעניין אותנו?
יואל לביא: תבואו, נעבוד פה קצת, כל היום משננים.
יואל לביא: אני אומר את זה בשיא הרצינות.
יואל לביא: אגב, לפעמים משננים חוק שחוקק לפני 40 ו-50 שנה, שהוא לא חזה את ה-50 שנה אחרי ועדיין הוא הקובע ולפיו פועלים ואין גמישות ואין כלום, ולזה תוסיף תהיות של כל מיני אנשים, ככה פתאום מתעורר עם תהייה, אומר לך פתאום.
יואל לביא: עדיף להישאר בחוק הקיים, מי שרוצה את חוק המרפסות לא חווה חוויה של ועדה מחוזית מימיו, הוא רוצה הפרטות והוא רוצה כל מיני דברים בומבסטיים ובסוף הפריטו את הנמלים, הם לא הופרטו, אבל אנחנו משלמים מחיר יותר יקר על ההובלה היום.
יואל לביא: אני יכול לתת לך דוגמאות ממאתיים דברים שכאלה, אף אחד לא עושה חקר לאחור.
יואל לביא: אבל אני רוצה לחזור.
יואל לביא: אז מ"ח 170/3, אף אחד לא משתף אותנו בדיון, פתאום אומרים שאין תכנית ביוב.
יואל לביא: עד שהם מפרסמים את הסיכום שלהם, גם לוקח שלושה חודשים, מה שאתה פה בוועדת משנה מפרסם מחר בבוקר, בוועדה המחוזית שלושה חודשים עד שמפרסמים את זה.
יואל לביא: אתה הולך, אתה אומר להם, 'רגע, חבר'ה, מה קרה לכם?
יואל לביא: אין תכנית ביוב?', 'מה, יש תכנית ביוב?', 'נגיש לכם נספח', תגישו, אל תגישו, תביא להם חדש, אל תביא להם חדש, עוד חצי שנה אבדה.
יואל לביא: אחרי שהבאנו להם, אמרנו להם איזה מן סעיף זה, שנה בזבזנו, התחילה ההפקדה מחדש כי היה כאילו עכשיו נספח שלא היה בהפקדה הקודמת.
יואל לביא: אבל גמרנו את ההרחבה שם, גמרנו הרחבה- - -
טלב אלסאנע: ההרחבה הזו, בכמה בערך דונמים מדובר?
יואל לביא: היום בשתי ההרחבות מענה לגידול הטבעי, מענה של עשרים שנה, ובלי לקחת בחשבון- - -
טלב אלסאנע: גן חקל א' או ב'?
יואל לביא: ההרחבה תהיה ב-ב'.
יואל לביא: כל השטח שבין שורת הבתים לבין כביש 40.
יואל לביא: אתה מכיר את זה.
יואל לביא: כל זה, שם גם צמודי קרקע, בג'ואריש גם נתנו קצת קומות, כי בלאו הכי בג'ואריש זה כבר כולל ארבע קומות, מחר בבוקר יגיעו לקומה חמישית, אז אם כבר עושים, אז מראש, נעשה את זה מתוכנן, מסודר.
טלב אלסאנע: מה עם תכנון בית ספר תיכון שם?
יואל לביא: יש גם בית ספר תיכון.
יואל לביא: יש פרוגרמה של 18 כיתות.
טלב אלסאנע: יש לך הערכה של זמן?
יואל לביא: איך שאתה בא, טאק, יש כסף.
טלב אלסאנע: איך?
יואל לביא: יגאל צרפתי שומר לנו את הסכום, יש פרוגרמה.
עופר תודר: משרד החינוך אישר את הצורך, אתה בא עם התב"ע (תכנית בניין עיר).
יואל לביא: רק התב"ע, רושמים ויוצאים לדרך.
טלב אלסאנע: ויש הערכה לגבי התב"ע, מתי תהיה?
יואל לביא: כל רגע.
יואל לביא: אם אדוני ירים טלפון לממונה על המחוז זה יעזור לנו מאוד, כי אנחנו באמת משחיתים זמן והתב"ע זה מ"ח 170/3, השחתת זמן סתם.
יואל לביא: פתאום אין נספח ביוב.
יואל לביא: יש מערכת ביוב עשר שנים, בתקופה האחרונה גם החלפנו שם צינור, היו בעיות והחלפנו שם צינור, בארבעה-חמישה חודשים אחרונים תאגיד המים החליף שם צינור ביוב ענק.
יואל לביא: אז גם לג'ואריש וגם גן חקל יש תכניות הרחבה.
יואל לביא: מעבר לזה אני איש בשורה.
יואל לביא: היה לנו מאבק עם המינהל ובמאבק עם המינהל אנחנו סיכמנו שתהיה הערכת שמאי על הקרקע בג'ואריש וישלמו 12% מהערך השמאי של הקרקע כהחזרת הזכויות, כבעלים על הקרקע בג'ואריש.
יואל לביא: נגמור את ג'ואריש, נוכל עם אותו הסכם ללכת לגן חקל.
יואל לביא: אני אומר לך, כולם יודעים את זה מהמנגנון המקצועי הפנימי, אני אמרתי שזה מבחינתי ייהרג ובל יעבור, אני רוצה שמקום יישוב אחד ערבי במדינת ישראל לא יוכלו לבוא ולהגיד שאין לו היתרי בנייה, לא מוכן, אני רוצה לגמור את זה.
יואל לביא: אנחנו נלחמים על זה, חתמתי על התב"ע שם כשהייתה תמונת מצב ב-95' עם פואד, שהיה אז שר הבינוי והשיכון, ואני רוצה שזה יקרה.
יואל לביא: נלחמנו במינהל, הגענו לשמאות ו-12% משלמים על ערך השמאות, שזה, אתה יודע, מחיר יותר מהגון.
יואל לביא: המינהל רצה שכל אחד יבוא ויחתום לי פה, אמרנו, 'רגע, לא מקובל עלינו', כמו שנניח חממי, הלך ובנה 500 יחידות, או מצלאווי בנה 500 יחידות, נתתם לאחד הסכם פיתוח, תנו לאחד הסכם פיתוח, הוא יבוא ויישב עם כל אחד ויגמור עם זה, תשימו צוות מנהלתי שיגמור את העניין הזה.
יואל לביא: הדבר השלישי היה מה הזכויות שלנו, מה העירייה מקבלת או לא מקבלת.
יואל לביא: היו לנו דיונים, בסוף היינו צריכים לבצע צו הריסה על שני בתים, אחד ממשפחת ג'רושי, אחמד, שהוא בנה עוד קומה, והשני היה משפחת אלוגרה, סאגר אלוגרה.
יואל לביא: הייתה לי בעיה עם סאגר אלוגרה על המדידה, לדודו הרסנו את הבית ונוצרו ספקות ביחס לתב"ע שהייתה בתוקף כשאני נתתי הוראה לשנות אותה.
יואל לביא: הייתה תב"ע של כביש טבעתי, אני נתתי הוראה ליישר את התב"ע ולהגדיל את התחום של התצ"ר (תכנית לצרכי רישום), מה שהיה ב-95' תצ"ר, שהוא תמונת מצב וליישר ולאפשר מגורים בהרחבה נוספת בחלק הצפוני של ג'ואריש, לא רק בחלק שתחום על ידי 431.
יואל לביא: היו פה בבית משפט השלום, פעמיים דחיות, אנחנו ביקשנו זמן לאפשר לבן אדם להסדיר את הזכויות שלו בקרקע, לא הסתדר, לא הסתדר, אמרתי לו, 'תשמע, לך לבג"צ'.
יואל לביא: יחד עם אחמד ג'רושי הם מימנו בג"צ, את כל החומרים שכתבתי לאורך השנים על המינהל הם הגישו לבג"צ.
יואל לביא: בג"צ אמר למינהל מקרקעי ישראל, 'תסתדרו'.
יואל לביא: לפני שבועיים בערך חתמנו על ההסדר עם המינהל שהם לקחו על עצמם את האחריות של ההשקעות שלנו, כי מה אנחנו באנו ואמרנו?
יואל לביא: אנחנו לא הולכים לתושבים, לתושבים אין זכויות, אני לא יכול לבוא אליהם, אני יכול לבוא למינהל שהוא בעל הקרקע, כלחץ על המינהל, 'תשלמו לי את ההשקעות בביוב, במים, אתם הבעלים'.
יואל לביא: לא רצו לשלם, אמרו לי 'אנחנו לא הבעלים', אמרתי לו 'מה אתם לא בעלים?
יואל לביא: אז מי הבעלים?
יואל לביא: אתם חייבים להגיע להסדר', ואנחנו הצגנו את עצמנו בבג"צ שזה מה שאנחנו רוצים, ועכשיו הפרקליטות הגיעה להסדר איתנו וההסדר איתנו, שנחתם גם בהחלטת מועצה, יוצג בבג"צ ויבוא סוף לעמדה של המינהל שמנעה עד היום לגשת ולסדר ולהקים צוות מנהל, יעבור בית בית, או משפחה משפחה, לא יודע, יקפצו מבית לבית, אני לא יודע איך יסדירו את זה, אבל אני מעריך שבהליך של שנה-שנתיים יכולים לגמור את העניין הזה ולכל אחד יהיו את הזכויות שכן הוסדרו ב-52' או כן נרשמו ב-52', אחת ולתמיד, ב-12% של עלות הקרקע.
יואל לביא: יוכלו להגיש בקשות, בקשה להיתר צריכה להיות חתומה על ידי בעלים או בעלי זכות חכירה בנכס, עד היום העירייה לא יכלה לטפל בשום היתר בנייה.
יואל לביא: עכשיו שאנחנו עוברים את המצוקה הזו, אנחנו יכולים לטפל בהיתרי הבנייה.
טלב אלסאנע: זו תקנה בחוק התכנון והבנייה, שצריך לקבל את ההסכמה של הבעלים, של המינהל.
יואל לביא: כן, אני חייב שמישהו יהיה חתום.
עופר תודר: צריך לדעת עוד דבר אחד, שזה לא רק הסיפור שהם לא מוסדרים, יש גם בעיה קשה עם העניין של החשמל- - -
יואל לביא: אני אסביר את זה.
יואל לביא: עוד מאבק מול היועץ המשפטי, יהודה זמרת, של משרד הפנים.
יואל לביא: הייתה לנו דלקה לפני שנה, שנשרפה אישה עם שתי בנות שלה, חידשנו את המאבק, באנו ואמרנו להם, 'חבר'ה, יש לנו ועדה פנימית מ-2005, עם היועץ המשפטי, לא ישבתי בוועדה, בואו תאפשרו בית, גם אם אין לו היתר, אבל הוא קיים, תן לו חיבור חשמל נפרד', אז יהודה זמרת התנגד, כי כתוב שמי שאין לו היתר בנייה, אי אפשר לחבר אותו לחשמל, למרות שבבתים חיים כבר שלושים וארבעים שנה.
יואל לביא: ויכוחים מפה עד להודעה חדשה, אי אפשר היה לצאת מזה.
יואל לביא: מה הבעיה בפועל?
יואל לביא: לבתים מסוימים יש מונים, אז בבתים האלה חיבור החשמל נעשה לבתים האלה והם גם יכולים להגדיל, נניח במקום שיהיה 20 על 3, תלת פאזי, יכולים להגיע ל-80 כפול 3, תלת פאזי, ואז לקחו מהמונה הזה, זה לקח והשני לקח והשלישי לקח, אבל כל אחד התחיל להתווכח, 'אני לא צרכת', 'אני לא הפעלתי דוד כל החורף', 'אני לא הפעלתי חשמל כל הקיץ', 'אני לא הפעלתי מזגן כל החורף', כל מיני, וזה מביא לאלימות.
יואל לביא: רצינו לפתור את העניין, לא הלך, אז גם העניין הזה, כמו שעופר אומר, ייפתר בדרך הזאת, כי מרגע שיש לך היתר ואתה יכול להוציא את ההיתר, אתה יכול גם לעשות חיבור חשמל ואז החיכוך הזה בין האחים או בין בני דודים ייגמר אחת ולתמיד.
יואל לביא: יש לזה הרבה יתרונות.
יואל לביא: אנחנו מחכים עכשיו, הגשנו את המסמך יחד עם המינהל כדי שיוכלו לטפל בעניין הזה.
יואל לביא: אני אגיד עוד משהו על תשתיות פיזיות.
יואל לביא: אנחנו עושים שם גני ילדים, אנחנו עושים שם בתי ספר, אנחנו עושים גני משחקים, אנחנו הולכים לעשות מגרש דשא סינתטי בג'ואריש ואני אגיד לך גם את המניע שלי.
יואל לביא: אני רוצה שהילדים בשכונה יהיו בשכונה, קודם כל שיהיו תחת פיקוח ולא הרגשת חוסר ביטחון ולא שטלב יבוא ויגיד לי 'לא שוויוניים', לא רוצה, אני רוצה להוכיח שאני שוויוני.
יואל לביא: מה הבעיה שלי?
יואל לביא: 4 מיליון שקל?
יואל לביא: אני אבקש מטלב שיעזור לי בתכנית החומש.
יואל לביא: אבל זה בערך העניין.
יואל לביא: בשביל מה?
יואל לביא: לא יותר טוב לי להסתובב חגיגי ושאף אחד לא יעיר לי הערות על הדברים האלה?
יואל לביא: ויש לנו את הדברים האלה, אני אחרי ויכוחים, יש לנו את השטח החום ויש לנו את כל הדברים האחרים ואנחנו גם עם תקציבים לעשות את הדברים האלה.
יואל לביא: אז יהיו בתי ספר ויהיה זה.
יואל לביא: היית אצל רבאב, בתיכון המקיף הערבי המשותף שהיה של רמלה-לוד ועכשיו הוא של רמלה?
טלב אלסאנע: כן, הייתי.
טלב אלסאנע: לפני שנה היינו, הייתה מנהלת.
יואל לביא: עכשיו יש מנהלת חדשה, רבאב, היא מטירה.
יואל לביא: תראה איך בית הספר נראה.
טלב אלסאנע: שמעתי שרמת ההישגים לא הגיעה לרמה של בתי הספר של- - -
יואל לביא: אתה יודע למה?
יואל לביא: היא נלחמת בתופעת ההעתקות, היא לא רוצה העתקות, היא רוצה ילדים הישגיים והיא תחנך אותם להיות בעלי הישגים כדי שיוכלו ללמוד ולא ששלושה מורים לוקחים את הבן של זה ואת הבן של ההוא, מכניסים אותו לכיתה, זה הפתרון, והוא גם נכשל.
יואל לביא: גם את המורה שמכשיל אותם, הוא חושב שהוא יודע- - -
טלב אלסאנע: כל בית הספר היום הוא באחריותך?
טלב אלסאנע: בית ספר טכנולוגי יש?
יואל לביא: אנחנו עכשיו עומדים לפתוח את המח"ק, עם רשת דרור.
קריאה: יש בית ספר ערבי גם בנצרת, שהוא- - -
יואל לביא: שוב, המניע, שילמדו.
טלב אלסאנע: זו ההשקעה הכי כדאית, מבחינת התוצאות.
טלב אלסאנע: כמה אתה משקיע כאן ומה אתה מקבל בתמורה.