GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמד עמאר: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת את זה, גם להגיע להורים, גם להעמיד את ההורים.
חמד עמאר: אם נתחיל להעמיד את אותם הורים שמחויבים בחוק לשלוח את הילדים שלהם לבית ספר והם לא שולחים אותם, גם הורים צריכים להבין שהם יכולים לעמוד למשפט ולהישפט על הנושא הזה, ואולי ככה נוכל למנוע עוד כמה מאות ילדים שיגיעו לבתי ספר, בנושא הזה.
חמד עמאר: אני אומר לכם, אכיפה של מכירת אלכוהול, אתה דיברת על הנושא.
חמד עמאר: אני לא שמעתי על שוטר אחד שנכנס במגזר הלא יהודי, של אכיפה.
חמד עמאר: אכיפה של מכירת אלכוהול לא נמצאת במגזר הערבי, ואני בכל מקום אומר את זה.
חמד עמאר: כל אחד יכול לגשת, אפילו ילד בן שלוש אם הוא מסוגל, יכול וימכרו לו.
חמד עמאר: ותנסה את זה.
חמד עמאר: אני מוכן ללכת איתכם למשטרה ולבדוק את זה, ואם אני שולח ילד בן שלוש, בן חמש, יכול להיכנס בפנים, לקנות אלכוהול ולצאת כי המוכר לא יגיד לו, כי אף אחד לא אוכף את הנושא הזה של מכירת אלכוהול.
חמד עמאר: גם נושא של שפיכת אלכוהול, גם במגזר הערבי לא קיימת.
חמד עמאר: התופעה של לצאת ארבעה חמישה חבר'ה ביחד באוטו, לשבת באיזה גבעה ולשתות.
חמד עמאר: וזו תופעה.
חמד עמאר: והמשטרה לא נמצאת במקומות האלה, ויש מקומות כאלה מיועדים, שהולכים ויושבים.
חמד עמאר: אני חושב שלנושא הזה של האכיפה, המשטרה צריכה להיכנס למגזר הערבי בנושא הזה.
חמד עמאר: הכשרה של אחיות בתי הספר.
חמד עמאר: זה מאוד חשוב.
חמד עמאר: אני חושב שמשרד הבריאות צריך להיכנס לנושא הזה ולהתחיל בנושא הזה כבר עכשיו.
חמד עמאר: לא לחכות לשנה הבאה ולא בעוד חודש ולא באמצע שנה הבאה.
חמד עמאר: זה נושא חשוב.
חמד עמאר: צריך להיכנס אליו.
חמד עמאר: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
טלב אלסאנע: רבותי, בוקר טוב, אני פותח את הישיבה.
טלב אלסאנע: נושא הדיון הוא אלימות במגזר הערבי – הגורמים ודרכי ההתמודדות עם תופעה זו.
טלב אלסאנע: אני מקדם בברכה את כל המשתתפים, יש רבים שאמורים לבוא וליטול חלק מדיון חשוב זה, הם מתעכבים בשער הכניסה.
טלב אלסאנע: לדעתי הנושא הוא כל כך חשוב שהגיע הזמן להתייחס אליו במלוא הרצינות.
טלב אלסאנע: אנחנו בדיון היום לא נגלגל אחריות, אנחנו היום נקבע אחריות.
טלב אלסאנע: שכל אחד יקבל אחריות במסגרת התפקיד המוטל עליו אם זה במסגרת אחריות הורית, גם בית ספרית, שלטון מקומי והחשוב, האחריות של משרדי הממשלה השונים.
טלב אלסאנע: בתור תופעה חברתית אני חושב שיש צורך גם להתייחס אליה כאל תופעה חברתית ולרתום את הקהילה, את החברה כולה וגם את משרדי הממשלה.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שילדים יוצאים מן הבית ואנחנו בספק אם הם יחזרו בשלום אל הבית, לא יכול להיות שאתה הולך לחתונה ותחטוף כדור במסגרת השמחה הזו.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שאנשים הולכים בכבישים ולא חוזרים בשלום ולא יכול להיות שהרחוב הערבי יהיה מוצף בנשק, בכמויות כל כך אדירות ואנחנו עומדים במצב של אוזלת יד.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהבטחון האישי מעורער עד כדי כך ואנחנו במדינת ישראל אומרים שהם יכולים להגיע לכל פינה, לכל מקום, בזרוע ארוכה וקצרה ולא יכולים להגיע לישובים הערבים הסמוכים במידת האכיפה.
טלב אלסאנע: פעמוני האזהרה מצלצלים, האורות האדומים מהבהבים ואני אתן סקירה של מספר נתונים שנדהמתי לקבל: 80% מאירועי הירי הם במגזר הערבי, להזכירכם שהמגזר הערבי הוא בסך הכל 20% מאזרחי המדינה.
טלב אלסאנע: 51 מקרי הרצח במגזר הערבי, 18 מתוך 60, 48% מן ההצתות, 52% ממקרי השוד, איום על ראשי רשויות, בתי הספר - שהם המקום שאמור להתמודד עם התופעה לפעמים הם המקור של הבעיה.
טלב אלסאנע: קטטה בין שני תלמידים מגיעה לקטטה בין שני שבטים.
טלב אלסאנע: יש קשר בין סיבות העומק לכך, הענין של המצב הסוציואקונומי.
טלב אלסאנע: כאשר רואים ש- 50% מן המשפחות חיות מתחת לקו העוני במגזר הערבי ומצד שני 50% ממקרי הרצח הם במגזר הערבי.
טלב אלסאנע: יכול להיות שיש קשר הדוק בין העוני ובין האבטלה לבין המצוקות הקשות.
טלב אלסאנע: יכול להיות שהצעירים המתוסכלים, במקום שיוציאו את התסכול על מקור התסכול, מקור הכעס, אין שוויון הזדמנויות, גם בתעסוקה, אז את התסכול מוציאים על אחרים, כמו שאומרים, מנהל על מורה, מורה על תלמיד תלמיד על חבר או על רכוש.
טלב אלסאנע: יש השלכה בין כעס לתסכול.
טלב אלסאנע: אין לנתב את הכעס הזה בצורה קונסטרוקטיבית?
טלב אלסאנע: באיזו מידה החשיפה של הציבור שלנו לתרבות אחרת משפיעה?
טלב אלסאנע: ובאיזו מידה חוסר ההתחברות של השלטון המרכזי לתרבות הערבית משפיע?
טלב אלסאנע: או הנסיון לבטל את התרבות ואת הזהות הערבית, במיוחד בעיני הממשלה הנוכחית, גורם לתחושה של פגיעה בכבוד הפרטי והקולקטיבי והגברת התופעות?
טלב אלסאנע: באיזו מידה האלימות המרכזית או השלטונית היא גם מדרבנת או מנציחה או מגבירה את התופעה של האלימות ממנה סובלת החברה הערבית?
טלב אלסאנע: יש לנו ענין של הריסת בתים, תרבות ברוטאלית כזו או אחרת במסגרת ההפגנות.
טלב אלסאנע: לכן היום אנחנו נבקש שתהיה התייחסות לסיבות העומק וגם נשאל מה משרדי הממשלה עושים ונדרוש גם התוויית מדינות של כל משרד ומשרד בתחום אחריותו, אם זה משרד החינוך או משרד הרווחה או המשרד לבטחון פנים, מה המדיניות שהם מתווים כדי להתמודד עם התופעה, כאשר אנחנו יודעים שהנזקים הכלכליים של האלימות הם גבוהים הרבה יותר מן ההשקעה שיכולה להיות כדי למנוע את התופעה עצמה.
טלב אלסאנע: במסגרת המוזמנים שעוד יגיעו יהיו אנשי דת, אנשי חינוך ונציגים מן הקהילה.
טלב אלסאנע: אנחנו לא פוטרים את עצמנו משום אחריות.
טלב אלסאנע: אנחנו חושבים שזו בעייתנו בראש ובראשונה, זו אחריות שלנו כלפי החברה שלנו, אנחנו רואים שאנחנו מאבדים את הדבר החשוב ביותר והוא האדם, אנחנו שואלים את עצמנו לאן הולכת החברה שלנו?
טלב אלסאנע: מה יהיה אם המצב הזה ימשיך?
טלב אלסאנע: ומה כל אחד ואחד יכול לתרום?
טלב אלסאנע: אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת אחמד טיבי שעושה רבות בתחום הזה.
טלב אלסאנע: אנחנו ניתן לו את זכות הדיבור והדיון יהיה בצורה הזו: דר' חאמד אבו עסבה יתן סקירה כי הוא ערך מחקר, אחר כך נשמע התייחסות של משרדי הממשלה השונים גם לגבי הנתונים וגם לגבי השאלה מה הם עושים.
טלב אלסאנע: אחר כך נקבל התייחסות של המוזמנים, לאחר מכן תהיה תגובה של משרדי הממשלה ובסוף הסיכום של הדיון.
אחמד טיבי: תודה רבה לך אדוני יושב הראש.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך ולוועדה על היוזמה החשובה של קיום הדיון הזה בנושא שהוא כיום הנושא המדאיג ביותר את החברה הערבית במדינת ישראל.
אחמד טיבי: אם תשאלו את הציבור הערבי: מה מדאיג אותך, מה הנושא שמדאיג אותך הכי הרבה, תעשו מספר סקרים אם זה חברתי כלכלי, ענייני שלום, עניינים מדיניים או נושאים אחרים והתשובה הברורה והמוחצת תהיה: האלימות הפנימית והשימוש בנשק.
אחמד טיבי: לכן, לא פלא שזה הנושא המדובר ביותר בקרב החברה הערבית ולצערי הרב יש כל הזמן 'טריגר' להעלות אותו מחדש ואלה מעשי הרצח שמתרחשים כמעט כל שבוע או אפילו לפעמים בתדירות גבוהה יותר בישוב זה או אחר.
אחמד טיבי: אני בא מישוב מוכה אלימות, לאחרונה התפרצה האלימות הזו שנית, העיירה טייבה.
אחמד טיבי: בשנים האחרונות עשרות מקרי רצח אבל, לצערי הרב, ה'מחלה' הזו התפשטה לישובים רבים ואין כמעט ישוב שלא סובל מן הדבר הזה.
אחמד טיבי: יש שני רבדים שאנחנו מצביעים עליהם, והם שני אלמנטים.
אחמד טיבי: אל"ף, אחריות המשטרה מצד אחד ובי"ת, האחריות שלנו, האחריות המדינית ולכן, למרות שאני מצביע על המשטרה כאחראית בנושא מניעה, בנושא פיענוח, בנושא איסוף נשק שלא מתקיים בצורה אפקטיבית, אני רוצה לומר שלא תמיד המשטרה - גם אם יש לה רצון טוב או כלים, יכולה למנוע מקרה רצח מסוים.
אחמד טיבי: למשל, אם מישהו רוצה לרצוח אישה אז הוא לא צריך נשק חם, כי לפעמים הוא עושה את זה בדרכים אחרות והנושא הוא נושא מוסרי, ערכי של הפרט, שמשתמש באלימות ככלי לפתור בעיה או באלימות לשמה.
אחמד טיבי: לא בכדי יושב הראש הזכיר את הנושא של ירי בחתונות.
אחמד טיבי: ירי בחתונות הוא תולדה ישירה של זמינות הנשק.
אחמד טיבי: כאשר יש נשק קל יותר להשתמש בו, קל יותר לבצע פשע או רצח או הרג בטעות, כמו שקרה לפני מספר חודשים, האח של החתן נהרג בגלל שימוש בנשק בעת חתונה.
אחמד טיבי: זו הסיבה שאני העברתי חוק - ואני מפנה את זה לקציני המשטרה, של החמרת הענישה על משתמשים בנשק או ירי בחתונות, לרבות בחתונות ובמקומות קהילתיים.
אחמד טיבי: אתם פשוט לא אוכפים את החוק.
אחמד טיבי: יש כלי, יש חוק, יש כפל קנס, יש ענישה מוגברת אבל אין אכיפה של חוק.
אחמד טיבי: אנחנו קוראים לכם למנוע ירי בחתונות.
אחמד טיבי: זה אלמנט ברוטאלי, לא תרבותי אבל גם הורג.
אחמד טיבי: התוצאות הן בשטח ולכן אני קורא לכם ליישם את החוק, לאכוף אותו.
אחמד טיבי: בי"ת, הזכרנו את הנושא של רצח נשים, הטענה הנבובה של "רצח נשים על רקע חילול כבוד המשפחה" אדוני יושב הראש, אין לה ולא כלום עם כבוד, גבר שרוצח אישה אין לו כבוד ולכן, השימוש במושגים חיוביים – לעתים על ידי דוברי המשטרה, בהודעות ל'ביפר', הוא שגוי, הוא לא נכון, הוא לא במקום.
אחמד טיבי: לא כבוד ולא רומנטיקה.
אחמד טיבי: בדרך כלל בעיתונות הישראלית מייחסים רצח נשים מן הסוג הזה לכבוד, "על רקע חילול כבוד המשפחה" ואילו אצל יהודים "רצח על רקע רומנטי", זה יותר 'דיגניטי'.
אחמד טיבי: ולכן, זה לא נכון וזה לא נכון.
אחמד טיבי: אפשר להסתפק אגב, באמירה של רצח נשים, זה חמור כשלעצמו, המעשה חמור, ולפעמים ההודעה הראשונה, כמו שקרה בלוד, לפני פחות משנה, ההודעה הראשונה היתה ש"אשה נרצחה כנראה על רקע חילול כבוד המשפחה" אז זו בחזקת התעללות בגופה כי אחר כך מתברר שזה לא כך וזה פוגע בשמה, בשם הבת שלה, בשם המשפחה, לדורי דורות.
אחמד טיבי: לכן הצעתי הצעת חוק שתחסום את השימוש בביטויים החיוביים בהקשר של רצח.
אחמד טיבי: הדבר החשוב ביותר הוא הסטטיסטיקה שהציג יושב הראש בהקדמה.
אחמד טיבי: 80% מאירועי הירי במגזר הערבי הם במגזר הערבי, יותר ממחצית מקרי הרצח, יש סטטיסטיקה שמדברת על 60% ויש על 40% אבל גם 51% זה נורא, אנחנו 20% מן האוכלוסיה ולכן, אנחנו קוראים לכם, למשטרה, ועדת המעקב הוציאה הודעה, קריאה, בקשה, דרישה, ואנחנו שבים ומעלים אותה כאן באמצעות הועדה, לאסוף את הנשק מן הישובים הערבים.
אחמד טיבי: פניתי לשר לבטחון פנים, היפנה אותי לשר האוצר, פניתי לראש הממשלה בנושא הזה, כולם יש להם גישה חיובית.
אחמד טיבי: שר האוצר מסרב להקצות עוד חמש מאות כלים שדורש השר כדי לטפל בנושא הזה ואנחנו נתקעים באמצע והירי ממשיך.
אחמד טיבי: בשבוע שעבר בטייבה היה אירוע של ירי מתמשך, שלושים דקות, עם מירדף בתוך הרחובות, אנשים חששו לצאת מן הבית, רק אחרי שהירי שנמשך חצי שעה נפסק, הגיעה המשטרה.
אחמד טיבי: זה נורא, אי אפשר לחיות.
אחמד טיבי: האדם, האזרח הפשוט, איבד את הרגשת הבטחון האישי שלו ולכן, נדרשת אחריות מכם אבל בעיקר, הביקורת העצמית צריכה להיות מופנית גם אלינו פנימה, צריך חינוך במסגדים, בבתי הספר, בבית, בעיתונות, בכל מקום, אלימות היא לא דרך, נשק הוא לא דרך ולכן, פתחנו בקמפיין לפני מספר חודשים, "די לאלימות!", "הנשק הורג אותנו!" וזה אכן קורה כל יום.
טלב אלסאנע: נקבל בברכה את הנציגים שמצטרפים.
גאלב מג'אדלה: אדוני יושב הראש, אורחינו המכובדים.
גאלב מג'אדלה: הנושא מאד מורכב, הוא נושא יסודי.
גאלב מג'אדלה: אנחנו, כנבחרי ציבור, נדרשים לנושא הזה וטוב שישנם כאן גם אנשי מקצוע כי בלעדיהם לא נוכל להתמודד עם הנושא.
גאלב מג'אדלה: ראשית אני אומר, לפני שאנחנו מפנים כל דרישה מכל גורם, אנחנו לוקחים אחריות על עצמנו ועל חלקנו בנושא כי זה לא מתחיל במשטרה, זה מתחיל בבית, זה מתחיל בבית הספר, זה נמשך במסגרות החינוך הבלתי פורמאלי, זה ממשיך בעיריה או ברשות המקומית ובשלטון המקומי, זה נמשך בשלטון המרכזי ואחר כך גורמי האכיפה למיניהם.
גאלב מג'אדלה: אז בואו קודם כל נניח את הנחות היסוד הנכונות, אדוני יושב הראש, ולכן אני אומר: הנושא מורכב.
גאלב מג'אדלה: הוא מורכב, הוא סבוך, הוא הולך ומחמיר, זה כבר לא תופעה - כפי שנהגנו לומר לפני מספר שנים אלא זה מעבר לתופעה שמאיימת על שלמותה ועל ראשיה של החברה הערבית.
גאלב מג'אדלה: אגב, גם על החברה הישראלית בכלל.
גאלב מג'אדלה: האלימות, הפשיעה, העבריינות, הסמים, לכן, אדוני יושב הראש, טוב עשית ונכון עשית וראיתי לפי רשימת המוזמנים, אמנם מן העם מוזמנים הרבה וזה טוב, אבל ראיתי גם שהגורמים השונים נמצאים כאן כדי שכולנו יחד נוכל היום לצעוד את הצעד הראשון הנכון בכיוון הנכון כדי להתמודד עם בעיה כאובה, נוגעת לכולנו, לכל אחד מאתנו, שלא תהיינה אי הבנות, "זה לא יקרה אצלי" ו"זה לא יקרה ברחובי" ו"זה לא יקרה בשכונה שלי" ו"זה לא יקרה בביתי", אלה מבוטלים לחלוטין.
גאלב מג'אדלה: הדבר הזה – פשיעה אלימות וסמים – יכול לקרות בכל מקום.
גאלב מג'אדלה: למען האמת, וצריך לומר את האמת, כי צופים בנו גם בבית, אזרחי ישראל, הנושא לא טופל עד היום, לא טופל טיפול שורש, טיפול אמיתי, טיפול מעמיק, ולא ניתן לו הטיפול הדרוש, לא אנחנו ברמת הבית והמקום, לא בית הספר וגם לא הרשויות.
גאלב מג'אדלה: גם הממשלה – או הממשלות לדורותיהן - לא הציבו ולא סייעו ולא תמכו ולא שמו את הנושא על סדר יומן.
גאלב מג'אדלה: אני שואל את עצמי שאלה אחת בסיסית, מה יותר חשוב מנושא כזה להתמודד אתו יום יום בכל הכלים שעומדים לרשותנו?
גאלב מג'אדלה: הרי אם אנחנו מטפלים טיפול מונע ונכון, ונתחיל בבית ובבית הספר ונמשיך הלאה, אז אם אתם רוצים במונחים כספיים-תקציביים - אנחנו חוסכים מיליארדים.
גאלב מג'אדלה: אם אתם רוצים בדבר הכי חשוב – חיי אדם – אז אנחנו מונעים הרג רב למינהו.
גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה להיכנס לפרטי הסוגים, אלימות נוער ונשים וקשישים, כל דבר הוא אלים והכל הוא אלימות, כל הפשיעה.
גאלב מג'אדלה: אין העדפה לשום דבר ומבחינתנו זו עובדה, אם זה נער בן שתים עשרה, כפי שקרה לפני שבועיים או באום אל פאחם, משפחה שלמה, או במקום אחר אישה – מבחינתי, כל אובדן הוא אובדן.
גאלב מג'אדלה: ואני רוצה להזהיר פעם נוספת ולומר: זו לא תופעה, ראו, אני פותח את הרדיו אחרי שאני שומע מחמש עד שבע רשת ב', אני פותח את הרדיו בערבית, גם קול ישראל וגם רדיו א-שמס, האם אתם יודעים מה הדבר הראשון שאני עם היד על הלב מפניו?
גאלב מג'אדלה: איפה קרה רצח הלילה ובאיזה ישוב?
גאלב מג'אדלה: לצערי הרב לא פעם מה שאני מפחד הוא שאני שומע ואני רואה.
גאלב מג'אדלה: מה שאני רוצה לומר אדוני יושב הראש, אני קודם כל מציע לך דבר פרוצדוראלי, לא להסתפק היום בדיון אחד, חייבים לבוא עוד שניים ושלושה דיונים יסודיים וממצים, שיבואו אליהם כל הגורמים הנוגעים בדבר וישתתפו ויתחייבו ויטלו חלק וכל אחד יאמר מה חלקו ומה הוא מתכוון לעשות.
גאלב מג'אדלה: אם לא נעשה את זה אני בטוח שאנחנו נחטא את המטרה ואני בטוח שאתה רוצה להשיג את המטרה שהיא של כולנו לטובת החברה שלנו, החברה הערבית ובוודאי לטובת החברה הכוללת, שלא יתבלבל מישהו.
גאלב מג'אדלה: האלימות בטייבה היא לא פחותה מזו שבנתניה והסמים ביישוב ערבי סמוך לישוב יהודי לא נעצרים ביציאה מן הישוב הערבי, שאף אחד לא יתבלבל ושאף אחד לא יחשוב לרגע שזו בעיה שלנו כי זו בעיה של החברה הישראלית כולה ואנחנו חלק אינטגראלי ממנה.
טלב אלסאנע: תודה רבה לחברי הכנסת שמשתתפים.
טלב אלסאנע: חברת הכנסת מיכאלי, חברת הכנסת זועבי, חבר הכנסת זחאלקה חבר הכנסת מסעוד גנאים וכל המשתתפים הנוספים.
טלב אלסאנע: זה מראה את החשיבות של הענין.
טלב אלסאנע: המטרה שלנו להציב את הנושא הזה בסולם עדיפות במקום הולם וברור לאור חשיבותו.
טלב אלסאנע: אין ספק שסוגיית האלימות לא מתחילה היום כי היא מימי קין והבל אבל, המצב היום הוא מאד מאד מדאיג.
טלב אלסאנע: אי אפשר להמשיך ולשתוק כי שתיקה מעודדת את התופעה.
טלב אלסאנע: כל רצח לא מפוענח מזמין את הרצח הבא אחריו.
טלב אלסאנע: אני אתן לחבר הכנסת זחאלקה להתייחס ולאחר מכן יציג דר' חאלד אבו עסבה את המחקר ונשמע את ההתייחסות של משרדי הממשלה השונים.
ג'מאל זחאלקה: כבוד יושב הראש, אורחים יקרים, - - -
טלב אלסאנע: רק ברשותך, חבר הכנסת זחאלקה, הנוכחים, הנציגים והאורחים של הוועדה, מי שירצה זכות דיבור נא למסור פתק למנהלת הועדה, בת שבע.
טלב אלסאנע: לרשום את השם ונדאג שהוא יקבל רשות דיבור.
טלב אלסאנע: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: הבעיה של האלימות והפשיעה בישובים הערבים מקבלת בשנים האחרונות ממדים מפלצתיים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו בחברה בחרדה, מגיעים למצבים שהורים מאד מפחדים על ילדיהם בלילה, ירי ברחובות, השתלטות של הפשיעה, כל כך מפחדים האנשים עד כדי כך שמשפחות וארגוני פשיעה מקבלים מקום של כבוד בישוב בכח, לא בגלל שאנשים אוהבים אותם אלא בגלל שהם כופים את עצמם.
ג'מאל זחאלקה: והתופעה צריכה טיפול וטיפול מיידי.
ג'מאל זחאלקה: אם יש פשיעה בארץ, כמו כל בעיה, ככה מטפלים בבעיות בעולם, אם יש יושרה מינימלית, הגינות, equate, אנחנו דורשים לפחות equality ואם לא שוויון אז לפחות הגינות.
ג'מאל זחאלקה: הטיפול בבעיה הזו הוא טיפול לא הוגן.
ג'מאל זחאלקה: אין מינימום, לא מתקרב אפילו.
ג'מאל זחאלקה: יש את הבעיה הזו, אנחנו במצב של תבערה ושל שריפה.
ג'מאל זחאלקה: את השריפה צריך לכבות מצד אחד אבל מצד שני, צריך להכין את הבית כך שיהיה מורכב מחומרים שהם לא דליקים עם חומרים מעכבי בעירה וכו'.
ג'מאל זחאלקה: כיבוי השריפה הנוכחית הוא עיקר המאמץ, יותר מ 80% להערכתי הוא בידי המשטרה.
ג'מאל זחאלקה: והמשטרה לא ממלאה את תפקידה בשורה התחתונה.
ג'מאל זחאלקה: למה היא לא ממלאה את תפקידה בשורה התחתונה?
ג'מאל זחאלקה: כי אנחנו סובלים מאפליה בכל תחומי החיים, גם בטיפול בפשיעה ישנה אפילה חמורה ועמוקה.
ג'מאל זחאלקה: לא דין רצח בתל אביב כדין רצח באום אל פאחם.
ג'מאל זחאלקה: שלא יספרו לנו סיפורים.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה מטפלת ברצח בתל אביב הרבה יותר חזק, עם כח הרבה יותר גדול, עם הקצאת משאבים הרבה יותר גבוהה, והתוצאות הן כאלו.
ג'מאל זחאלקה: יש מקרים בהם המשטרה והרשויות החליטו, לא רק המשטרה כגוף אלא הפוליטיקאים והממשלה, החליטו לטפל באלימות באופן ממוקד במקומות מסויימים.
ג'מאל זחאלקה: הרי לכם המקרה של נתניה שאנשים פחדו לנסוע שם.
ג'מאל זחאלקה: אני זוכר את הימים האלה, הפשיעה השתוללה שם, התקבלה החלטה לטפל באופן ממוקד כדי למגר את הפשיעה בנתניה ואכן, לאחר תקופה הוקצו משאבים ומיטב הכוחות, תקציבים, סיורים, מעצרים, חקירות ובסופו של דבר נתניה חזרה להיות עיר כאחת הערים.
ג'מאל זחאלקה: לא לגמרי, אי אפשר, אבל עיר כאחת הערים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים גם בענין הזה להיות אזרחים כשאר האזרחים.
ג'מאל זחאלקה: אחת הטענות שאולי תישַמָע כאן אבל אני מקדים ואני אענה לה והיא מקוממת; שהאזרחים הערבים לא משתפים פעולה, אם הם רואים מישהו הם לא מדברים עליו.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שהמשטרה תמסור לנו דוח על השאלה כמה אנשים העידו נגד משפחות הפשיעה בנתניה?
ג'מאל זחאלקה: שאתם עצרתם?
ג'מאל זחאלקה: כמה אנשים עמדו בבית משפט אזרחי ואמרו: אני ראיתי אותו, את פלוני או את אלמוני, בלי לנקוב בשמות?
ג'מאל זחאלקה: הרי אתם יודעים שיש בעיה, הכדור במגרש שלכם, אם אזרח יעיד אתם לא תגנו עליו, אין לו הגנה ולכן האזרח לא מעיד.
ג'מאל זחאלקה: זה גם אזרח ערבי וגם יהודי באותה המידה, זה גלגול האחריות עלינו ואנחנו דוחים את זה מכל וכל.
ג'מאל זחאלקה: מצד שני ההנהגה של הציבור הערבי מעוניינת מאד, ופועלת יום ולילה, כדי להילחם בפשיעה עד כמה שאנחנו יכולים.
ג'מאל זחאלקה: אם זה בהרצאות, אם זה בכנסים, אם זה בדיבורים, בהתערבות בסכסוכים, כל מה שאנחנו יכולים אבל אין לנו משאבים.
ג'מאל זחאלקה: והשאלה היא - אם אתם שואלים אותי - או שואלים אפילו את ראשי הערים והמועצות המקומיות: מה אתם עושים?
ג'מאל זחאלקה: תן להם תקציבים, תן להם תקציבים לבנות מרכזים של פעילות חברתית ושל ספורט וכד'.
ג'מאל זחאלקה: אין להם את התקציב, אין להם את הכלים, אתה לא יכול לזרוק אדם כפות לים ולהגיד לו: אתה אל תירטב.
ג'מאל זחאלקה: תנו לנו כלים, תשחררו את הידיים שלנו ואנחנו נטפל בזה הרבה יותר טוב.
טלב אלסאנע: דר' חאלד אבו עסבה יציג את המחקר שערך, בבקשה.
אבו עסבה: תודה רבה.
אבו עסבה: ראשית אני רוצה להודות לחבר הכנסת טלב אלסאנע, יושב הראש, שזימן אותי לוועדה ונתן לי את האפשרות להציג את מה שאני עומד להציג.
אבו עסבה: האמת היא שאני לא בא להציג מחקר אמפירי ולא חסרים מחקרים אמפיריים אשר מצביעים על מגמה של עלייה, לאורך השנים, בתופעות של אלימות ותופעות של שימוש בחומרים פסיכואקטיביים, בסמים.
אבו עסבה: כמי שעוסק בזה עשרים שנה וכמי שכתב את עבודת הדוקטוראט שלו בתחום, כמי שכרגע מלווה מחקר בינלאומי מטעם ארגון הבריאות העולמי, עם ה- h.p.c.
אבו עסבה: מי שמכיר מאנשי המקצוע שיושבים סביב השולחן, המחקר נעשה לאורך שנים גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי, כמי שכתב עשרות מאמרים, גם מדעיים בתחום, אני הגעתי למסקנה שיש צורך לבוא ולהציע מודל, לנסות ולהציע מודל שהוא מודל כוללני, שהוא מודל שלדעתי יכול להוות בסיס של עבודה.
אבו עסבה: אני לא אומר שהוא "תפור מכל הצדדים" אבל אני מנצל את הבמה הזו כדי להגיד - ואני לא רוצה לחזור על דבריהם של חבר הכנסת שהקדימו אותי, המצב הוא קטסטרופאלי, המצב הוא בלתי נסבל, הגיע הזמן לחשוב אולי קצת אחרת, לצאת מתוך הקופסה והריבוע ולהתחיל לחשוב על בניית מודל והמודל שאני עומד להציג אותו, אני אומר מראש, הוא עובד ברמה מקומית ולא ברמה ארצית.
אבו עסבה: זאת אומרת שאפשר להקים מינהלת שהיא מנהלת ארצית אבל אני מתכוון שהוא יעבוד ברמה מקומית-ישובית כאשר לכל ישוב יש את התנאים שלו, לכל ישוב יש את המבנה שלו ואת המבנה החברתי שלו, המבנה התרבותי שלו, המצב הסוציואקונומי שלו וכו'.
אבו עסבה: אז תרשו לי בקצרה להניח מספר הנחות יסוד ולהציע את המודל.
אבו עסבה: אחת, אלימות היא סימפטום לבעיות חברתיות, התנהגות אלימה היא תוצאה של מציאות חברתית פוליטית וכלכלית.
אבו עסבה: אלימות היא לא הבעיה.
אבו עסבה: אנחנו לפעמים הולכים ומחפשים את המחט מתחת לאור כאשר היא נפלה באיזור החשוך.
אבו עסבה: הבעיה היא בעיה חברתית-פוליטית-כלכלית והיא לא בעיה של התנהגות אלימה.
אבו עסבה: אם היא היתה בעיה של התנהגות אלימה אז אפשר היה לטפל בה נקודתית.
אבו עסבה: היתה אלימות מאז ומתמיד ותמשיך להיות אלימות אצל אנשים מסויימים - לפי תפיסות מסויימות - אבל למעשה, אלימות היא סימפטום של בעיות חברתיות-כלכליות-פוליטיות שקיימות בתוך מציאות חברתית.
אבו עסבה: את זה צריך להגיד והבסיס הזה, הוא אחד הבסיסים שאני בונה עליהם.
אבו עסבה: האלימות והפשיעה הולכות ומתפשטות והפכו לנגע קשה בחברה הערבית עד כדי כך שניתן להבחינן כמרכיב בחיי היומיום, כפי שחברי הכנסת פה גם ציינו, מי שלא חי את המציאות לא יודע על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על מציאות לפיה היום אין בטחון אישי לשום אדם בתוך ישוב ערבי, בטחון אישי פשוט לילד, למבוגר, במקום העבודה, בכל מקום, מציאות מאד מאד קשה שהנורה האדומה מזמן כבר נדלקה בגינה ולכן, זו אלימות או פשיעה שמתפשטת ואוכלת כל חלקה טובה בתוך החברה הערבית.
אבו עסבה: שתיים, שינויים חברתיים מהירים לצד מצוקות כלכליות גרמו בין היתר לניכור חברתי ולמשבר ערכי ומוסרי חריף.
אבו עסבה: אני לא רוצה להיכנס לזה, אפשר לכתוב על זה מאמר שלם, על שינויים חברתיים ותרבותיים, לְמה גורם כשזה בקפיצות קוונטיות ובמהירות מסחררת, שגם אין התפתחות כלכלית לצידם ולכן, המודל בא וגם לוקח בחשבון גם את התופעות של התפתחות חברתית ושל שינויים חברתיים די מהירים ומזורזים.
אבו עסבה: תופעת האלימות הפכה מהתנהגות אלימה לתרבות אלימה אשר באה לידי ביטוח בצורות שונות, אלימות פיזית, מילולית, נפשית, תופעות שחיתות, אופורטוניזם, שימוש בעוצמה שלטונית ככלי לקביעת הגמוניה, כל התנהגות שהיא התנהגות אלימה אפשר לאפיין אותה כהתנהגות אלימה אבל כשהיא תרבות והיא הופכת לתרבות אלימה, אז גם השיח הופך להיות, השיח הופך להיות אלים, גם האינטראקציה בין הפרט לבין השלטון הופכת להיות אלימה, גם היחסים בין הפרט לבין הפרט האחר הופכים להיות אלימים ואני מדבר על תרבות שהיא תרבות אלימה ולא על אלימות גרידא.
אבו עסבה: מורגשת החולשה של האכיפה של החוק על ידי גורמי הבטחון אשר אמורים לספק בטחון.
אבו עסבה: בנקודה הזו לא אחזור על מה שאמרו חברי הכנסת אבל אוסיף דבר אחד: מי שקובע אם המשטרה עושה את תפקידה או לא לדעתי זה האזרח, האם הוא מרגיש בטחון או לא מרגיש בטחון.
אבו עסבה: נקודה.
אבו עסבה: ואם אנחנו הולכים אל האזרח הערבי הפשוט בתוך הישוב ושואלים אותו: האם אתה חש בטחון אז הוא אומר שהוא לא חש בטחון.
אבו עסבה: לכן, זה המדד, בעיניי זה המדד, אם המשטרה עושה את שלה או לא עושה את שלה.
אבו עסבה: מי אשם?
אבו עסבה: החברה אשמה, המועצה אשמה, האנשים אשמים, אותי - כאזרח מן השורה, פשוט, שחי בתוך ישוב, מה שמעניין אותי הוא שלי ברמת הפרט, יהיה בטחון אישי, ולבן שלי בטחון אישי, זה מה שבעיניי המדד לבטחון.
אבו עסבה: לא כמה מושקע שם ומה עושים שם והאם המשטרה כן עושה את שלה או לא עושה את שלה, האם הקהילה עוזרת או לא עוזרת, מעידה לא מעידה, את הפרט זה לא מעניין, אני אומר את זה באחריות, זה לא מעניין, יש תחושה בישובים הערביים שאין להם בטחון וברגע שלי אין בטחון והמדינה אינה מספקת לי בטחון אז אני צריך לספק לעצמי בטחון, ואז לא פלא שיש לי נשק, סליחה שאני אומר את זה ממש בגסות כזו, ואנשים רוכשים להם נשק כדי שהם יגנו על עצמם ולכן, לא צריך להתפלא למה אנשים מחזיקים נשק, תנו לי בטחון אז אני לא צריך את הנשק הזה ואני לא צריך את הפושעים ואני לא צריך את המאפיות שנמצאות בכל מקום.
אבו עסבה: הקהילה לבדה לא מסוגלת לטפל בתופעה בהיעדר אחריות של הרשות המרכזית.
אבו עסבה: הרשות המרכזית - אני מדבר על המדינה.
אבו עסבה: מכאן שעל הרשות המרכזית על כל מרכיביה, אחריות בשעה שמעלים פתרונות.
אבו עסבה: אי אפשר לבוא ולהגיד: תלכו ותתבשלו במיץ של עצמכם, יש לכם את התקציבים שלכם, הרשות המקומית שלכם, הקהילה שלכם, החברה האזרחית שלכם – תטפלו בזה.
אבו עסבה: אנחנו לא מדינה.
אבו עסבה: סליחה, בישוב הערבי, המועצה הוא לא מדינה, היא לא יכולה לטפל בנושאים שהם תפקידה של המדינה.
אבו עסבה: לאסוף נשק זה לא תפקידה של הרשות המקומית, עם כל הכבוד, לא עם איזושהי ועדה ולא איזשהו גוף שיקום שם שיטפל בתופעת האלימות, זה תפקידה של המדינה.
אבו עסבה: כל מודל אשר מתכוון להעלות פתרון כדי למגר או לצמצם את התופעה, חייב להיות כוללני כאשר מטרתו המרכזית היא ביטוח חברתי וכלכלי.
אבו עסבה: שוב אני אומר, בלי ביטוח חברתי וכלכלי ברמה ישובית וברמת החברה הערבית אנחנו לא נפתור את הבעיה, אנחנו חייבים לפעול כך שהמודל הזה יעבוד ולא רק לכבות שריפות כי לכבות שריפות כן צריך, חבר הכנסת זחאלקה, מאד צריך, מחר בבוקר כבר לכבות את השריפות אבל צריך לחשוב גם עשרים שנה ושלושים שנה קדימה וללכת ולעבוד על פיתוח חברתי וביטוח כלכלי.
אבו עסבה: בית הספר הוא אחד ממוסדות החברה ולכן לא ניתן להרחיקו מסביבתו הטבעית.
אבו עסבה: המוסד החינוכי חייב ליטול אחריות חברתית בכל הקשור לחינוך הילדים בצד אחד ומתן אופק עתידי לכל התלמידים בצד השני.
אבו עסבה: על זה, שוב, אפשר להיכנס כאן לעולם ומלואו ולדבר על גישות חינוכיות בהקשר של השאלה מה צריך לעשות אני מניח את המודל הזה, אני אעשה, ואמר לי כבוד יושב הראש שיש עשר דקות או רבע שעה שהוא יתן לי ולכן לא אספיק לפתח את זה, אני מניח שאנשים שהם אנשי מקצוע, אני מוכן לשבת ולפתח את זה ולדבר על זה יום שלם אפילו עם סדנאות.
טלב אלסאנע: אנחנו ננצל דיון מיוחד למטרה הזו, רק תציג באופן כולל את הנושאים אבל כל נושא הוא חשוב, גם פיתוח כלכלי חברתי וגם בתי ספר- - -
אבו עסבה: אני רק אנסה להציע את המודל, אני בינתיים מדבר על הנחות בסיסיות.
אבו עסבה: קיימת חשיבות באיתור הנתונים וניתוחם אולם אין בכך מספיק, אלא שיש ולהעלות הצעות ומודלים לפתרונות.
אבו עסבה: מופעלים בשדה פרוייקטים ותכניות יחודיות ולאומיות ואין בהן די.
אבו עסבה: אין ביכולתן להתמודד עם גודל ועוצמת התופעה, יש "עיר ללא אלימות", אני מכיר אותה, אני מכיר אותה לפרטיה, אני יודע איך היא פועלת, אני יודע מה המבנה שלה, האנשים שיושבים כאן מן הקצונה שמעו אותי בטירה, כשדיברתי גם לגבי התכנית הזו ולגבי תכניות אחרות.
אבו עסבה: יש את תכנית שמידט, יש תכניות לאומיות, מושקעים שם, חבר הכנסת מוג'אדלה, מושקעים שם מאות מליונים, מאות מליונים והשאלה היא איך אנחנו - - -
גאלב מג'אדלה: "עיר ללא אלימות" התחילה עם משרד המדע, התרבות והספורט ובטחון פנים.
אבו עסבה: או.
אבו עסבה: קיי.
אבו עסבה: , השאלה היא לא שאלה של: האם יש תכניות או אין תכניות.
אבו עסבה: כי יש תכניות והשאלה היא האם יד ימין יודעת מה עושה יד שמאל, השאלה היא האם אנחנו יושבים כולנו ביחד עם כל התכניות ובונים קו כך שאנחנו יודעים מה אנחנו עושים ברמה ישובית?
אבו עסבה: ואגב, לא כל הישובים נמצאים ב"עיר ללא אלימות" ולא כל היושבים נמצאים ב"שמידט", של ילדים ונוער בסיכון אלא רק ישובים מעל חמישה עשר אלף תושבים וכי רוב הישובים הערבים הם מתחת לחמישה עשר אלף.