GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר אהרון גרונדמן: מבחינת תרופות מזויפות היו כמה תפיסות על ידי המכס ושיתפנו אתם פעולה וגם מידע שאנחנו מעבירים, כל מיני אנשים שהם מובילים בתחום.
ד"ר אהרון גרונדמן: יש שיתוף פעולה ונשמח לשיתוף פעולה כמובן לכל אורך הדרך.
טלב אלסאנע: מישהו מהנוכחים רוצה להשלים או להוסיף?
טלב אלסאנע: אם כך, אנחנו יכולים לעבור לשלב ב', הביקור במרכז המבקרים וסיור בנמל עצמו.
טלב אלסאנע: נתקדם הלאה.
טלב אלסאנע: אני רוצה להתרשם משיתוף הפעולה, באיזו מידה שיתוף הפעולה מתבטא בתוצאות.
טלב אלסאנע: מערכת היחסים היא אישית, היא מערכת יחסים מאד טובה ושיתוף פעולה מעולה, אבל המבחן הוא מבחן התוצאה.
טלב אלסאנע: כפי ששמעתי כאן, בסך הכל נבדקים 2% מהמכולות ומהמוצרים שמיובאים לכאן וזה מציב סימן שאלה מאד רציני.
שוקי סגיס: צריך להבין את זה בראייה עולמית.
טלב אלסאנע: זה כך בכל העולם?
שוקי סגיס: בכל העולם.
שוקי סגיס: הנושא התפעולי של המכולות עומד בראש סדר העדיפויות.
שוקי סגיס: אי אפשר לעצור.
שוקי סגיס: העיכובים שנגרמים כשעושים את הבדיקות האלה גורמים לכך שבסוף זה מעכב אוניות.
טלב אלסאנע: זה מפריע לתחרות ואז יש ניגוד אינטרסים בין הרצון שלך להתחרות ולרוץ לבין הרצון שלך לבדוק ולבחון.
שוקי סגיס: זה מפריע לתחרות וזה גם מעלה את המחירים כי זה יגדיל מאד את העלויות ליבואנים וליצואנים.
שוקי סגיס: למעשה, בכל התהליך הם יצטרכו לשלם החסנה ואז להעביר ולהחזיר.
שוקי סגיס: בגלל זה, כל העולם מוצא פתרונות או דרך הפרופיילינג, שזה הדבר הכי חשוב, והוא למעשה נותן את המענה הטוב ביותר.
שוקי סגיס: אי אפשר לעשות פה כיסוי גדול וצריך להבין את העוצמות ואת הנפחים שיש פה.
שוקי סגיס: אפשר לשתק את הכל ולהתחיל לחפש בכל מכולה, אבל כך לא נגיע לשום מקום.
שוקי סגיס: צריך להבין שברגע שחברות ספנות יבינו שיש פה עיכובים בגלל הנושאים האלה, הן לא תגענה לפה.
שוקי סגיס: הן לא חייבות לנו כלום ואנחנו לא רק תלויים פה בעצמנו וצריך לקחת את זה בחשבון ברצינות.
טלב אלסאנע: הבדיקות שנעשות הן אקראיות לחלוטין או שבודקים במקרים שיש חשד או סממנים?
ארמונד כהן: אנחנו משתדלים כמכס להשתלב בתהליך השחרור כדי לא לעכב את הסחורה או לעכב במינימום הניתן.
ארמונד כהן: לשם כך אנחנו מפעילים את נושא הפרופייל.
ארמונד כהן: הלכה למעשה אנחנו בודקים רק 2%, כפי שנאמר פה, אבל בעין אנחנו בודקים הרבה יותר משום שבשיטת הפרופייל אנחנו מציבים כל הזמן חסמים וסננים בתהליך בדרך ומגדילים בזכוכית מגדלת דברים ספציפיים ונקודתיים בתהליכים שאנחנו קובעים.
ארמונד כהן: אנחנו יכולים לקבוע ארץ מקור דרך מסלול מסוים.
ארמונד כהן: כל מה שעבר במסלול הזה, אני רוצה לראות אותו פיזית בעין לפני שהוא משתחרר.
ארמונד כהן: אנחנו עושים את זה הלכה למעשה.
ארמונד כהן: אולי אנחנו לא נכנסים עם העין לתוך המכולה, אבל אנחנו יודעים מה יש בתוכה, מי הביא, מי עומד מאחוריה וכו', ואם יש משהו קצת חשוד, אנחנו מנפים הצידה ולוקחים לבדיקה, סמויה או גלויה.
ארמונד כהן: יש באפשרותנו לבחון כל מכולה שעוברת בתהליך הזה.
ארמונד כהן: אנחנו מפעילים כל מיני סננים על פי כל מיני סמ"חים – סימנים מחשידים.
שוקי סגיס: לדוגמה, אין טעם לבדוק את המכולות שטבע מייבאת.
שוקי סגיס: ברור לך שגם ארץ המוצא וגם היבואן ברורים.
שוקי סגיס: אתה יודע גם מי היצואן שלו.
שוקי סגיס: הבדיקות האלה מסננות הרבה מאד מהצורך של הבדיקה.
שוקי סגיס: צריך לעשות בדיקות חכמות, לא אחוזיות.
שוקי סגיס: אין סיכוי שטבע תבריח סמים או משהו כזה.
טלב אלסאנע: היה שר לשעבר שתפסו אותו משתמש בדרכון דיפלומטי.
שוקי סגיס: זה נכון.
נסים מזרחי: גם אם המכס יביא עוד 2,000 בודקים, זה לא יפתור את הבעיה.
נסים מזרחי: קודם כל, לחסום במאה אחוזים אין סיכוי.
נסים מזרחי: הדילמה בין להגביר את הבדיקה ולעכב את המכולות - - -
טלב אלסאנע: אף אחד לא אומר את זה.
טלב אלסאנע: צריך לעשות את האיזון.
נסים מזרחי: בפרופיילינג יש ארבעה שלבים בתהליכי ההתרה, א' עד ד'.
נסים מזרחי: יש את הבדוקים, את הפשוטים, כמו טבע שצוינה, ואין סיבה לעצור ולעכב.
נסים מזרחי: ברגע שיש סימנים מחשידים, סמ"חים, שאותו מהנדס שעושה את הבדיקה של תהליך העבודה מזהה שספק נעליים, אחרי שבמשך עשרים שנה הביא נעליים, מתחיל להביא כוסות, אולי הוא יעצור אותו לבדיקה כדי לראות מה גרם לשינוי.
נסים מזרחי: לעולם אי אפשר לחסום את הכל, קל וחומר אם יבדקו כל מכולה ומכולה לא עשינו כלום.
נסים מזרחי: כמו שהוא אמר, אף אחד לא יגיע לנמל.
סנ"צ אביעד סוהר: לדעתי, אם היו אמצעי שיקוף נוספים זה היה מקל קצת.
סנ"צ אביעד סוהר: לא היה נוצר צוואר בקבוק כזה ברור ומובהק כמו שיש היום, אם היו יכולות שיקוף פי 10 ואני מבין גם את העלויות, היינו יכולים לבדוק פי 10 בלי לעכב יתר על המידה את התהליך.
טלב אלסאנע: מה אחוז המכולות שעוברות שיקוף?
שוקי סגיס: כמו שהוא אמר, בערך 2%.
סנ"צ אביעד סוהר: לדעתי פחות.
סנ"צ אביעד סוהר: עולמי זה 2%, לדעתי פחות.
ארמונד כהן: אפשר לחשב את זה.
ארמונד כהן: אין לי את הנתון ואני לא רוצה סתם לומר מספרים.
טלב אלסאנע: שיקוף לא אמור לעכב, לא?
שוקי סגיס: 5%-4% עוברות שיקוף.
ארמונד כהן: זה גם יכול לעכב ולו מסיבה פשוטה – אם אתה מביא עכשיו מכולה ואין מקום ואתה מזמין מקום, זה גם יכול להיות לארבעה ימים.
ארמונד כהן: במשך ארבעה ימים היבואן משלם החסנה ומעבר לנזק של הנמל יש נזק ליבואן שאתה מעמיס לו על ההוצאות.
טלב אלסאנע: מתי הכנסתם את המשקף לכאן?
ארמונד כהן: לפני כחמש שנים.
ארמונד כהן: בחיפה לפני שנה וחצי.
טלב אלסאנע: תודה רבה לכם, אנחנו נצא לסיור.
טלב אלסאנע: נושא הדיון שלנו היום הוא עניין מצב עמותת אל סם, עמותה שהיא פעילה ועושה רבות בתחום ולדעתי היא ראויה לשבח, להערכה ולהוקרה על מעשיה.
טלב אלסאנע: חברי, חבר הכנסת נסים זאב העלה את הנושא על סדר יום המליאה, אני מבקש ממנו שיציג את הנושא, ואחר כך נשמע מהם עצמם מה בדיוק הבעיה, למה נקלעו למצב אליו הגיעו ונשמע גם מה הפתרונות, אם כי יש לנו גם ביקורת שתשמעו בהמשך.
טלב אלסאנע: זה שאנחנו מעריכים מה שאתם עושים, אז בדרך כלל אנחנו מתחילים בצורה חיובית, אבל יש לנו עוד מה להגיד בהמשך.
טלב אלסאנע: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
נסים זאב: ברשותך אדוני יושב הראש, אני בהיותי גם כיו"ר הוועדה, עמותת אל-סם היא עמותה שפועלת ברמה מקצועית ואין חולקים על כך, שהייתי אומר ציבור הצרכנים צריך אותו, והצרכנים זה בעצם אלה שלצערי הרב נכנסים למלכודת הסמים וצריך את הליווי, ואגב עמותת אל-סם מאז ומעולם זכתה במכרז של משרד העבודה והרווחה.
נסים זאב: אני רוצה לומר ממש בקצרה, אנחנו כל הזמן מדברים על התמכרויות לסמים, על בעיה אסטרטגית מבחינת מדינת ישראל, איך בזמנו ראש הממשלה לשעבר שרון אמר זו בעיה שמאיימת על מדינת ישראל, כך הוא הגדיר את זה ואנחנו חייבים לעשות את הכל כדי הייתי אומר לנצח במלחמה הזאת.
נסים זאב: הוא אמר את זה מעל דוכן הכנסת, אני זוכר את זה.
נסים זאב: עכשיו, כדי לנצח אי אפשר לבוא ולומר אנחנו מנצחים רק בתיאוריות או אולי ברצונות.
נסים זאב: ניצחון צריך להיות במעשים.
נסים זאב: עכשיו, הויכוח בעצם שבמליאה, ואני אומר את זה ממש מהסוף להתחלה, מה שאמר שר העבודה והרווחה ועל זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.
נסים זאב: הוא אומר בעצם אנחנו לא נותנים כספים לעמותות כדי שיהיה להם כספים, זה לא התפקיד שלנו.
נסים זאב: אנחנו נותנים פר מטופל, אנחנו נותנים את הכסף למטופלים דרך אותן עמותות.
נסים זאב: אנחנו לא חייבים, אם העמותה לא יכולה להתמודד, אם העמותה לא מתנהלת כמו שצריכה להתנהג גם מקצועית ותקציבית, אז זה לא בעיה של משרד העבודה והרווחה, זו לא הבעיה שלנו.
נסים זאב: אנחנו משלמים את כל מה שמגיע על פי דין, ובאמת לא הייתה לי תשובה מה להגיד, כי אני לא יודע מהיכן באו הגירעונות, מהיכן הם צמחו הגירעונות.
נסים זאב: ואני, ברמת העיקרון אמרתי שגם אם נאמר שהעמותה נקלעה לקשיים והיא נמצאת בקשיים כספיים כלכליים והתפקוד שלה הייתי אומר נמצא בסיכון של סגירה, אני חושב שהממשלה ושר העבודה והרווחה מתפקידו קודם כל להעמיק ולראות למה יש את הגירעונות האלה, קודם כל.
נסים זאב: צודקים, לא צודקים, לא איזה מן אמירה כללית שהיא לא מחייבת ושאני לא יודע אם מישהו בכלל בדק אותה.
נסים זאב: וכפי שהממשלה דואגת לפעמים בגופים ציבוריים, נותנת תמיכות גם מעל ומעבר.
נסים זאב: בתי חרושת כמה פעמים עמדו בצו סגירה והממשלה נתנה עשרות מיליונים ואפילו מאות מיליונים כדי שהמפעל הזה ימשיך ויעבוד, ולמרות שהמפעל נמצא כל הזמן בגירעונות.
נסים זאב: על אחת כמה כשאנחנו מדברים פה בדיני נפשות.
נסים זאב: מדברים פה באנשים שבשבילם הגוף הזה, המקצועי, הוא חיוני להצלת חיים.
נסים זאב: לכן, אני לא יכול לענות, אני לא יכול גם לומר את עמדתי, מכיוון שזה בדיוק סלע ---
טלב אלסאנע: אנחנו קודם נשמע אותם ואחר כך נשמע גם את המשרד ואת את הרשות ואחר כך נתייחס.
טלב אלסאנע: בבקשה, מי מטעם העמותה יציג?
אורי קידר: אני רק רוצה להציג את עצמי, שמי אורי קידר, אני יושב ראש משותף של אל-סם מזה חודשיים והצטרפתי לעמיתי יהודה בר, שהוא מכהן כ-4 שנים בערך בתפקיד הזה, על מנת לסייע לו בקטע הזה ולכן אני מבקש הייתי רוצה שיהודה יפתח אולי באמירה הכללית, משום שאני הוא זה שבקיא יותר בקטע הכלכלי.
יהודה בר: אני כזקן הסגל פה באל-סם לכל הפחות, אני כבר למעלה מ-15 שנה, כ-15 שנה חבר פעיל באל-סם.
יהודה בר: עברנו כבר, אני, ארבעה יושבי ראש מכל המגוון – אנשי עסקים כולל השר גלעד ארדן שהיה יושב הראש האחרון שלנו שעזב ברגע שהוא התמנה כשר.
יהודה בר: אני רוצה לומר באמירה הכללית, מספר הנוער, נקרא לזה הנזקקים לטיפול, יש מספרים רשמיים שהם מפחידים ויש מספרים שהם לא רשמיים שהם עוד יותר מפחידים.
יהודה בר: כי הנתונים שהיום אנחנו מדברים עליהם והרשות, יאיר יוכל לתת את זה יותר טוב ממני, זה בעצם אלה שהודו שהם משתמשים בסמים.
יהודה בר: אנחנו יודעים את הבעיה הזאת סמים ולעשות ישר קם מקף אלכוהול, ששם הבעיה היא לא פחות חמורה.
יהודה בר: אנחנו, עם כל הרצון הטוב שלנו ועם כל היכולת ובאמת היכולת המקצועית שלנו, אנחנו נוגעים בקצה קצה של הבעיה.
נסים זאב: אל-סם מטפל גם בצורכי אלכוהול?
יהודה בר: אנחנו היום גם וגם.
טלב אלסאנע: כמה מהתפקידים שאתם ממלאים הרשויות המקומיות עושות, נכון?
יהודה בר: אני אומר ככה, תראו, בעצם האוכלוסיות המטופלות בשנתיים האחרונות באל-סם, אנחנו יכולים לחלק אותם לשני סוגי אוכלוסיות.
יהודה בר: יש אוכלוסיות שמגיעות באמת דרך משרד הרווחה שהן בנתונים של משרד הרווחה והם מופיעים והם ממומנים על ידי משרד הרווחה.
יהודה בר: לגבי נושא המימון ייגע אחר כך אורי.
יהודה בר: אבל מעבר לזה יש את כל אותם אלה שלא באים דרך משרד הרווחה והם זקוקים לטיפול הזה, ואל-סם בחזון שלה שמה לה והדגישה את זה שהיא לא דוחה אף אחד.
יהודה בר: משרד הרווחה, מי שבא היום ---
נסים זאב: אתם עוסקים אך ורק בגמילה?
יהודה בר: אנחנו לא עוסקים בגמילה, אנחנו עוסקים בעצם, ותסביר את זה רונית שהיא המנהלת המקצועית, אנחנו עוסקים באלה ---
טלב אלסאנע: תגיד אתה, אל תחלק הוא יסביר והוא יסביר.
טלב אלסאנע: אתה תציג ותן לנו הסברים בסיסיים.
יהודה בר: אנחנו עוסקים בתחום הזה של אותם נערים ונערות שהתחילו להשתמש בסמים ולהביא אותם להפסיק להשתמש בסמים.
יהודה בר: מי שצריך את שלב הגמילה אנחנו לא מתעסקים איתו.
טלב אלסאנע: מה אתם נותנים?
טלב אלסאנע: איזה מענה אתם נותנים?
טלב אלסאנע: הסברה?
טלב אלסאנע: מניעה?
טלב אלסאנע: איתור?
טלב אלסאנע: טיפול?
טלב אלסאנע: הכוונה?
טלב אלסאנע: מה בדיוק?
יהודה בר: אנחנו עוסקים ככה – טיפול ---
טלב אלסאנע: איזה סוג טיפול אתם נותנים?
יהודה בר: הטיפול הוא טיפול שנעשה על ידי עובדים סוציאליים שהם המטפלים, שהם ---
טלב אלסאנע: מה הם עושים?
יהודה בר: בבקשה, תסביר את זה המנהלת המקצועית, אני לא איש מקצוע.
טלב אלסאנע: לגבי האיתור.
טלב אלסאנע: מה הפרישה שלכם בשטח, מה אתם עושים, איך אתם מגיעים, מי העובדים?
טלב אלסאנע: תן לנו רקע, תן לנו להכיר מה אתם עושים בדיוק.
יהודה בר: אוקי.
יהודה בר: אנחנו פרושים ב-14 מקומות בארץ, יש לנו 14 תחנות בארץ.
יהודה בר: יש לנו כ-40 ---
טלב אלסאנע: כשאתה אומר תחנה – מה ההגדרה של תחנה, מה משמעות תחנה.
יהודה בר: התחנה יכולה להיות מסניף תל אביב שמעסיק 4 מטפלים, ועד תחנה בקצרין שיש בה מטפל אחד.
יהודה בר: מספר המטפלים מותאם בעצם לצרכים של המקום וליכולת התקציבית.
יהודה בר: זאת הפרישה שלנו.
יהודה בר: מבחינה ארגונית יש לנו את ההנהלה של אל-סם שניצה היא המנהלת, יושבת בתל אביב ובכל אחד מהסניפים האלה או התחנות האלה יש מנהל אדמיניסטרטיבי שהוא גם מטפל ויש מנהל מקצועי.
יהודה בר: עכשיו, אנחנו קשורים עם אגפי הרווחה של הרשויות המקומיות, שאותן רשויות עם משרד ---
טלב אלסאנע: מה הכישורים של המנהל האדמיניסטרטיבי
יהודה בר: עובד סוציאלי שהוכשר להיות מטפל.
יהודה בר: עובד סוציאלי, בדרך כלל תואר שני, שהוכשר להיות מטפל.
נסים זאב: וכל הפניות באות דרך משרד העבודה והרווחה?
נסים זאב: הם מפנים, משרד העבודה והרווחה או שזה ישיר?
יהודה בר: הפניות נעשות בצורה הבאה – חלק מגיע דרך אגפי הרווחה, חלק מגיע דרך קציני מבחן ובתי המשפט, ויועצי בתי הספר.
יהודה בר: מעט מאד מטופלים מגיעים בגלל הצורך, כמו שהוא הולך לרופא כי הוא מרגיש לא טוב, בגלל הצורך שהוא מרגיש שהוא צריך את הטיפול.
יהודה בר: מעט מאד נרתעים מזה כי גם אין בדרך כלל תמיכה משפחתית לעניין הזה.
טלב אלסאנע: איפה היישובים שיש לכם את הפרישה, 14 היישובים שציינת?
יהודה בר: יש לנו בתל אביב ובראשון לציון, נתניה, כפר סבא, חיפה, מעלות, קריית מלאכי, רמת הגולן, קצרין, סכנין.
טלב אלסאנע: זה בגלל סכנין?
יהודה בר: מה?
טלב אלסאנע: אוקי, בסדר.
טלב אלסאנע: זה שמפנים אליכם שירותי הרווחה ושירותי המבחן, אז מה אתם עושים?
טלב אלסאנע: מה בדיוק התפקיד שלכם?
טלב אלסאנע: אתה אמרת טיפול אתם לא עושים.
יהודה בר: לא, אנחנו עושים טיפול, רק טיפול.
רונית בן אפרים: טיפול ושיקום, אני אסביר.
רונית בן אפרים: טיפול ושיקום זה בדיוק התחומים שלנו.
יהודה בר: אם תרשה לי, תן לה להסביר את זה יותר טוב, כי אני לא איש מקצוע, אני במקצועי דבר אחר לגמרי.
יהודה בר: בבבקשה, תסבירי מה זה הטיפול.
רונית בן אפרים: טוב, מה שקורה דבר ראשון אוכלוסיית היעד שלנו זה צעירים ובני נוער.
רונית בן אפרים: זאת אומרת בני נוער מגילאי 12 עד גיל 24, אנחנו לא מתעסקים בנרקומנים הבגירים, אלא באמת באוכלוסיית הגיל הזאת שרובה מתנסה בשימוש בסמים, ויש סיכון מאד גדול שהיא תדרדר למצבים גם של התמכרות וגם מצבי סיכון תוך כדי.
רונית בן אפרים: אופי הטיפול אצלנו, בדרך כלל הם לא נזקקים לגמילה פיזית, כי כשמתחילים לשתות אלכוהול, להשתכר ולעשות כל מיני בלגן בגלל זה ומתחילים להתרגל להשתמש בחומר הזה או בסמים אחרים, כולל סמי פיצוציות שיש היום בהיקפים מאד גדולים, כולל כל מיני סמים שנרקחים חדשות לבקרים, לא רק הסמים הקלאסיים, מה שצריך לעשות זה בעצם לשכנע את הילד לעזוב את הדברים האלה ועל זה הטיפול – להפסיק לעשות את הדברים המסוכנים שלו ולחזור למסלול התפתחותי תקין.
רונית בן אפרים: זה באמת עבודה טיפולית מה שנקראת פסיכו-סוציאלית.
רונית בן אפרים: הם מגיעים לשיחות, מאד חשוב לתת להם מקום קבוע ומשהו מאד מאד סדיר.
רונית בן אפרים: יש חיזור מאד גדול, יש ---
נסים זאב: למי מותר להגיע?
נסים זאב: זאת אומרת אם זה בא דרך משרד הרווחה אז מחייבים אותם?
רונית בן אפרים: הרבה פעמים אם זה דרך שירות מבחן אז מחייבים אותם ולפעמים הם ימשיכו גם אחר כך, כי שירות מבחן מסתכל עליהם נאמר שלושה חודשים, אבל לא תמיד הבעיה של הרצון שלהם להזיק לעצמם נגרמת תוך שלושה חודשים, והם גם לא תמיד קולטים כמה הם בבעיה, אז לפעמים זה נמשך גם אחר כך.
רונית בן אפרים: יש גם הרבה מאד פניות של הורים למשל, פניות של בתי ספר, פניות של גורמים וולונטריים יותר ולאו דווקא שהם מחויבים להגיע.
רונית בן אפרים: זה קצת יותר קשה לגייס אותם אז לטיפול, אבל זה מאד חשוב בעינינו.
רונית בן אפרים: זה גם חלק מהאג'נדה שלנו.
רונית בן אפרים: כדי להגיע למטופלים אנחנו גם יוצרים איזו שהיא תנועה בתוך הקהילה שתבין שקיימת בעיה, שלא ייקחו כמובן מאליו שילדים משתכרים בסוף שבוע, עושים וונדליזם וזה כך.
נסים זאב: טווח של גילאים כשאת אומרת מ-12 עד 24, כמה שייכים לתוך מסגרת בית הספר ומחוץ?
רונית בן אפרים: מרבית הילדים שלנו דווקא נמצאים במסגרות חינוך והרבה במסגרות חינוך רגילות.
רונית בן אפרים: המיעוט זה ילדים נושרים.
רונית בן אפרים: אנחנו צריכים לזכור שחלק מהילדים שנושרים ממסגרות, מטופלים גם על ידי מסגרות כמו קידום נוער ומסגרות אחרות של הרווחה ושם גם אם יש קצת אלכוהול וסמים, הם לפעמים לא מפנים אותם אלינו, זה שיקול של מטפל.
רונית בן אפרים: באחוזים הגדולים אנחנו מטפלים הרבה מאד ביותר מ-50% של תלמידים בבית ספר.
רונית בן אפרים: הבעיה הזאת נוגעת היום בכל חלק שלנו.
רונית בן אפרים: מבחינת גילאים, יש יותר התכוננות לאיתור, בדרך כלל אחרי למעלה משנה שיש איזה שהוא שימוש.
נסים זאב: על ידי משרד הרווחה במהלך השנה האחרונה, 2011 בוא נאמר.
רונית בן אפרים: במהלך השנה האחרונה בימים אלה אנחנו עושים את הסיכומים הגדולים, אבל זה פחות מ-50% מהמפונים אלינו.
נסים זאב: אבל במספרים.
רונית בן אפרים: במספרים, או, תפסת אותי בנקודה שאני פחות יכולה לצטט אותה.
נסים זאב: במספרים, כמה משרד הרווחה מפנה, כי אני מבין שזה בעיקר צעירים במסגרת לימודית עדיין.
רונית בן אפרים: משרד הרווחה זה בעיקר שירות מבחן.
רונית בן אפרים: אם אנחנו מטפלים סביב 900 בני נוער בשנה אז, אני עושה בימים אלה את הפילוח, בגלל זה קשה לי להגיד לך נתונים אמינים על כמה על ידי משרד הרווחה, כשאנחנו מדברים על ידי שירות מבחן, אבל זה בדרך כלל סביב 30% שמגיעים דרך שירות מבחן.
נסים זאב: והשאר?
רונית בן אפרים: השאר זה פניות עצמאיות.
רונית בן אפרים: זה תלוי גם באיזה אזורים ו---
נסים זאב: זאת אומרת בעיקר הורים, אני מבין.
רונית בן אפרים: הפניות העצמאיות זה של משפחה, כן.
רונית בן אפרים: בדרך כלל הילד לא פונה בעצמו.
איריס פלורנטין: המשרד לא מפנה, הוא משלם.
טלב אלסאנע: משרד הרווחה לא מפנה.
איריס פלורנטין: זה הכל מכסות של משרד הרווחה.
איריס פלורנטין: אנחנו לא מפנים, אנחנו משלמים.
איריס פלורנטין: מי שיגיע יוכל לבוא.
איריס פלורנטין: סליחה על ההפרעה.
טלב אלסאנע: זה חשוב, ההערה הזו חשובה.
יאיר גלר: אם אני לא טועה אבל אתם כן מפנים.
איריס פלורנטין: אנחנו לא מפנים.
איריס פלורנטין: אם הילד שלי רוצה לדפוק בדלת באל-סם ולקבל טיפול הוא יכול ללכת לבד ואני אשלם את זה כמנהלת השירות, אוקי?
חיים אמסלם: פרט לשירות מבחן.
איריס פלורנטין: פרט לשירות מבחן.
רונית בן אפרים: על שירות מבחן אני דיברתי.
איריס פלורנטין: אבל זה גורם מפנה טיפולי, זה משהו אחר.
יאיר גלר: לזה התכוונתי, לשירות מבחן.
איריס פלורנטין: שירות מבחן בהיותו גורם מפנה טיפולי כמו יועץ או כמו מטפל אחר, הוא גורם מפנה.
איריס פלורנטין: זה גורם מטפל.
טלב אלסאנע: שירות זה משהו אחר.
גלעד נתן: יש כאן נקודה שצריך, כי היא חשובה.
גלעד נתן: יש פה שני דברים שהם שונים באל-סם.
גלעד נתן: יש מכרז שזה המחלקה בטיפול בהתמכרויות, לעבודה לפי המכרז ואת השאלות שקשורות בו, ויש את הנושא של העבודה של אל-סם שהיא לא קשורה במכרז הזה ומקורות המימון שלו, גם אם הם ציבוריים, הם אחרים.
גלעד נתן: זה יכול להיות מקור של משרד ממשלתי אחר, כמו הקליטה נותן, זה יכול להיות קרן שהמדינה נותנת או כל מקור אחר, אבל אלה שני נושאים והעבודה של אל-סם היא שונה בשניהם, כי אל-סם גם חלק גדול מהעבודה שמדברים עליה, לא היה ---
טלב אלסאנע: זאת אומרת לא קשורה למכרז עצמו.
גלעד נתן: לא למכרז עצמו וגם ההתחייבות לממן חלק מהעבודה שלהם לא הייתה של מקורות ציבוריים וכאן השאלה אחרת, וזאת השאלה שבאמת אם השירותים האלה הם חשובים ונדרשים – האם מדינת ישראל יכולה לסמוך על תרומות – וזו שאלה שנוגעת לעבודה של אל-סם וזו שאלה שנוגעת לעבודה של על"ם ושל הרבה גורמים אחרים שהם עובדים בחתך מסוים, על בסיס של תקצוב של המדינה, ובתקופות שאין בהן תרומות פתאום נוצרת מצוקה ואז דברים אחרים שהם עושים לא מקבלים, ואז צריך לשאול מה כן מגיע לו מימון, מה לא מגיע לו מימון, מה סדרי העדיפויות, מה הם עושים שהמדינה רוצה שייעשה.
טלב אלסאנע: כן, אבל קודם כל מה שבמסגרת המכרז ומתוקצב צריך להיעשות.
גלעד נתן: אז כן, זה כן.
טלב אלסאנע: ומה שמחוץ למכרז ולא מתוקצב זה עניין וולונטרי – ירצו יעשו, לא ירצו – לא יעשו.
טלב אלסאנע: אבל השאלה, זאת אומרת הרי זו משימה שמתוקצבת, אז מה שמתוקצב צריך לעשות.
טלב אלסאנע: השאלה מה בדיוק עושים במסגרת תקציב ומה נכלל במכרז ומה לא.
נסים זאב: עוד שאלה, בעבר המפלגות אני יודע נתנו.
יהודה בר: מפלגות?
נסים זאב: מפלגות כמו ש"ס וליבמרן, הם לא נתנו תקציב לאל-סם אף פעם?
יאיר גלר: לא, לא, לא.
אורי קידר: אנחנו לא בקונוטציה הפוליטית.
נסים זאב: לפני כמה שנים אני זוכר.
טלב אלסאנע: מה שניתן נתן לאיזה שהוא מוסד משהו, זה היה אז.
טלב אלסאנע: צומת היה לה כסף.
חיים אמסלם: היה, הוא צודק.
חיים אמסלם: כשגלעד ארדן היה שר אתם קיבלתם מיליון שקלים מתקציבים נוספים, אני לא יודע איך קוראים לזה, הסכמים קואליציוניים.
אורי קידר: מהליכוד?
חיים אמסלם: מחלוקה קואליציונית, אני לא יודע.
אורי קידר: לא מהליכוד.
נסים זאב: לא יודע אם מהליכוד, אבל אני יודע שהיה תקציב מהמפלגות.
חיים אמסלם: כן, מיליון שקל, זה היה משהו חד פעמי.
נסים זאב: תקציבים ייחודיים, נתנו חלק מהתקציב.
אורי קידר: אני אולי רוצה להבהיר אולי קצת.
אורי קידר: אני הייתי רוצה קצת לפרוש את היריעה ככה גם לתת לעניין הזה את ההיבט הכלכלי שלו, כי המיומנות שלי היא לא בצד המקצועי כמו של יהודה.
אורי קידר: אגב, גם יהודה וגם אני עושים את מלאכתנו בהתנדבות מלאה, דופקים המון שעות ופועלים להצלת אל-סם.
אורי קידר: אני נכנסתי לתמונה לפני כשנה, שנה וחצי, כשהצטרפתי הייתי חבר בהנהלת אל-סם, חבר מן השורה ולפני מספר חודשים פנה אלי יהודה וביקש שאני אצטרך ואני אסייע, לאור היקלעות למצב הקשה שאל-סם נכנס בו.
אורי קידר: אני רוצה להדגיש שהבעיה הכלכלית טמונה באל-סם הרבה, לדעתי הרבה זמן.
אורי קידר: זה משהו שהוא מובנה בפנים.
אורי קידר: לדעתי יש איזה שהוא מצב של גלגול שעובר משנה לשנה, אבל זה מסתדר.
אורי קידר: פעם מכסים פה, מכסים שם, אבל בוא נאמר שאם אני מסתכל על סוף 2010 – הדו"ח הכספי היה מאוזן.
אורי קידר: אני אומר את זה, הדו"ח הכספי המבוקר היה מאוזן.
אורי קידר: אם אני מסתכל על סוף 2011, חודש קודם, שעדיין אין דו"ח כספי מבוקר, יש רק מאזן בוחן או משהו שהוא בוא נאמר 85%-90%, אנחנו מוצאים את עצמנו בבור של סדר גודל של בין 600,000 ל-800,000 שקלים, אולי מיליון שקלים.
אורי קידר: אני מקווה שאני זה, כי יש עניין שצריך להיכנס כסף שהוא עבור השנה הקודמת, אז משייכים אותו.
אורי קידר: הנושא הזה כרגע נמצא, אבל מבחינת מאזן בוחן – אני נמצא בסוף 2011 עם 800,000 שקלים מינוס והעניין בלי השיפצורים שרואי החשבון עושים את זה.
אורי קידר: אני, כשאני נכנסתי לתפקיד לפני כחודשיים, חקרתי את הנושא, איך זה קרה הדבר הזה.
אורי קידר: ולמעשה, שני דברים בולטים עלו בעניין, אבל אני אגיד עוד מילה אחת מבחינת מבנה התקציב.
אורי קידר: מבנה התקציב הוא כ-5.5 מיליון שקלים בשנה, כאשר הקטע של הטיפולים שאנחנו דיברו פה ארוכות על זה, הוא סדר גודל של שליש מהתקציב, שליש או אולי קרוב ל-40%, משהו כזה.
אורי קידר: בערך.
אורי קידר: אם זה 5.5 מיליון, בסביבות 1.5 מיליון, 1.8 מיליון, 1.6 מיליון – זה משרד הרווחה, כשאנחנו, אל-סם, קבלני משנה שזכינו במכרז במשרד הרווחה לפני כשנתיים, נכון?
אורי קידר: והמכרז הזה עומד להסתיים עוד שנה.
אורי קידר: קודם לכן, בטרם נכנסנו לדבר הזה, קיבלנו תקציבים מהרשות הלאומית למלחמה בסמים.
אורי קידר: אני לא כל כך יודע, אני לא בקיא, לא כל כך הייתי שם בזה, אבל בעצם מי שמימן חלק מהפעולות של אל-סם הייתה הממשלה, בדרך של הקצבה, נכון יאיר, או משהו כזה וכדומה.
אורי קידר: מה שקרא בשנתיים האחרונות, שאנחנו הפסקנו לקבל תקציבים ---
נסים זאב: אתה מוכן לומר בקטע הזה, אתה אומר חלק זה משרד העבודה והרווחה – 1.6 מיליון ---
נסים זאב: השאר ---
אורי קידר: השאר זה פרויקטים שאנחנו עושים, יוזמים פרויקטים.
אורי קידר: דיברנו פה על פרויקטים בקהילה ---
נסים זאב: ותרומות, אתם מגייסים תרומות.
נסים זאב: הייתם מגייסים תרומות?
אורי קידר: אני אומר, כן.
אורי קידר: אני אומר חלק נכבד, סדר גודל של 600,000 שקלים בשנה שעברה היה מפרויקטים שונים, נכון?
אורי קידר: אנחנו עושים טלמרקטינג.
טלב אלסאנע: מול משרדים או מול ---
אורי קידר: לא, מול מוסדות.
ניצה אבידן: אני המנכ"לית של אל-סם, שמי ניצה.
ניצה אבידן: יש פרויקט גם ממשרד הקליטה שאנחנו עושים שם קבוצות עולים שמשם מגיע חלק גם כן מהתקציב.
ניצה אבידן: יש לנו מערך של גיוס תרומות, גיוס משאבים.
אורי קידר: טלמרקטינג.
ניצה אבידן: גם טלמרקטינג וגם לפרויקטים, אנחנו כותבים הצעות, מבקשים עבור לדוגמא דברים שהמשרדים לא מממנים ואנחנו באמת חושבים שזה חשוב.
ניצה אבידן: אני אתן דוגמא כמו ילדי עובדים זרים.
ניצה אבידן: יש לנו פרויקט שגייסנו כסף מהאו"ם, כסף צבוע, מסומן לילדים שמסתובבים בתחנה המרכזית בתל אביב.
ניצה אבידן: אז יש לנו הרבה מאד פעילות מהסוג הזה.
ניצה אבידן: יש לנו גם פעילות של הסברה ומניעה בתוך בתי ספר, הרצאות ---
אורי קידר: כישורי חיים.
טלב אלסאנע: ומי תקצב אתכם, משרד החינוך?
ניצה אבידן: לא, משרד החינוך לא מתקצב אותנו בכלל.
ניצה אבידן: אנחנו משיגים תרומה ואנחנו עושים את הפעילות.
ניצה אבידן: ככה אנחנו עובדים.
טלב אלסאנע: מחילוט לא קיבלתם?
ניצה אבידן: מחילוט כמובן, אנחנו מקבלים.
ניצה אבידן: קיבלנו ב-2011 - 300,000 שקלים.
אורי קידר: אני רוצה לומר, ואני אגיד את זה רגע מהכובע הקודם שלי.
אורי קידר: אני הייתי מנכ"ל עיריית רעננה כ-20 שנה, והייתי בצד שמסייע לסניף אל-סם ברעננה.
טלב אלסאנע: עם בילסקי או לפניו?
אורי קידר: עם בילסקי.
אורי קידר: באתי עם בילסקי והלכתי קצת אחריו.
אורי קידר: והרשויות, יש מה שנקרא תמיכות, תומכות בסכומים לא גדולים, סדר גודל של בין עשרות אלפי שקלים, אני חושב שהתמיכה הכי גדולה היא נדמה לי של עיריית הוד השרון, היא 160,000 שקלים, אבל כל יתר התמיכות הן נמצאות פחות מ-100,000 שקלים.
אורי קידר: אני יודע שרעננה היום תומכת ב-60,000 שקלים, 70,000 שקלים, משהו כזה.
אורי קידר: בזמני זה היה 120,000 שקלים, לא יודע מה קרה שם, אני כבר לא בתמונה.
אורי קידר: כלומר, יש איזו שהיא תמיכה בזה שהרשויות כן נותנות.
אורי קידר: אני אגיד עוד מילה לגבי הפרישה הטיפולית.
אורי קידר: הרשויות ---
נסים זאב: גם ברשויות שאין שם את התחנות שלכם, את הסניפים?
אורי קידר: לא.
נסים זאב: או רק איפה שיש סניף?
אורי קידר: לא, רשות יכולה לתמוך רק בעמותה שעושה פעילות אצלה, בקרבה.
נסים זאב: באים בכל זאת בני נוער גם מערים או סמוכות או באזורים מסוימים.
ניצה אבידן: זה שנוי במחלוקת.
ניצה אבידן: לדוגמא, אני אתן פה על השולחן את גבעתיים.
ניצה אבידן: ראש עיריית גבעתיים, הייתי אצלנו בכמה פגישות.
ניצה אבידן: לטעמו אין סמים בגבעתיים, אז בני הנוער בגבעתיים באים לטיפול בתל אביב.
ניצה אבידן: גבעתיים לא תומכת באל-סם, אבל את הטיפול אנחנו מקבלים באמת זה הועדה ממשרד הרווחה.
ניצה אבידן: הם חותמים בנוהל הועדה.
אורי קידר: בני הנוער בהרצלייה באים לקבל טיפול מרעננה למשל, כשבהרצלייה אין סניף.
טלב אלסאנע: מה ההסבר לכך שעד שנת 2010 הייתם מאוזנים?
אורי קידר: לא, אני אגיד מה ההסבר לכך שמשנת 2010 לא היה ---
טלב אלסאנע: יש את החריגה כאשר מקורות התקציב לא השתנו, גם השירות שאתם נותנים לא השתנה באופן משמעותי.
טלב אלסאנע: אז מה מקור החריגה, האם זה מהשירות המתוקצב על פי המכרז, או משירותים נוספים שאתם עושים?
נסים זאב: עוד רק לחדד את השאלה – האם הגירעונות החלו אך ורק מ-2010, או שזה במצטבר שנים עברו – 2008, 2009.
אורי קידר: יש זליגה משנים קודמות שמה שנקרא בהתנהלות המובנית יש העברה.
אורי קידר: זה לא משהו חדש, אבל מה – הסתדרנו.
אורי קידר: הגענו איך שהוא.
אורי קידר: אני לא יודע להגיד לך בוודאות כי לא הייתי ב---
נסים זאב: האם ב-2009 הייתם מאוזנים או לא?
אורי קידר: ב-2009 היינו מאוזנים יהודה?
ניצה אבידן: כן, כל השנים.
ניצה אבידן: אולי אני אסביר לכם, כל השנים ---
נסים זאב: אז הגירעונות החלו רק ב-2010?
אורי קידר: הגירעונות בוא נאמר צפו על פני השטח ב-2011, כשהגיעו מים עד נפש.
אורי קידר: הסיבה לגירעון לדעתי נעוצה בשני דברים.
אורי קידר: אחד, תקציב חסר של מחיר הטיפול, או מחיר ההועדה מה שנקרא במונחים של משרד הרווחה.
אורי קידר: הועדה אנחנו מקבלים כ-600, 600 ומשהו שקל עבוד הועדה.
אורי קידר: בהועדה זה ילד שעושה X טיפולים בחודש.
אורי קידר: אנחנו מקבלים עבור ילד שטופל במהלך החודש – 630 שקלים.