GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית ליכטנזון: שבכיתה ט' וי' איפה שיש ט', כן?
יהודית ליכטנזון: בדרך כלל זה חטיבת ביניים.
יהודית ליכטנזון: אבל מי' לומדים שנה מלאה.
יהודית ליכטנזון: ובכיתות י"א י"ב חלק מהזמן הילדים יוצאים לעבודה, משתכרים ולומדים בעצם את המקצוע דרך מקום העבודה, זה הייחוד של בתי הספר האלה.
יהודית ליכטנזון: אז אנחנו בנושא הזה, כיוון שאנחנו עובדים שוב עם נוער שבחלקו מגיע בלית ברירה אלינו, לא בתוך איזה העדפה ללמוד בתוך המערכת הזאת, אז אנחנו את הנוער בסיכון מכירים הרבה מאוד שנים וככל שנוקפות השנים אנחנו רואים שהעסק נעשה הרבה הרבה יותר מורכב ואני המון שנים במערכת ואי אפשר להשוות---
חמד עמאר: דווקא אצלכם חייבת להיות איזו תכנית מוסדרת לכל הנושא הזה, כי אצלכם לא מגיעים הילדים, זה ילדים---
יהודית ליכטנזון: נכון.
יהודית ליכטנזון: אז מה שבאמת המשרד השכיל לעשות, הוא נותן אלף חמש מאות עד אלפיים לשנה, אלפיים לשנה-אלף חמש מאות שקלים לכיתה כדי להתמודד עם הנושא של אלכוהול, סמים ואלימות.
יהודית ליכטנזון: אנחנו את שלושת הדברים האלה שמים במסגרת, וכל בית ספר בונה לעצמו על פי מתווה שכבר הכנו אותו, בדקנו אותו באיזשהו תהליך גם של מחקר קטן שעשינו בתוכנו, ושינינו אותו, אבל המתווה עובד על מה אנחנו עושים בט' בי' בי"א ובי"ב ומסכמים בכל שנה את התכניות בתוך חוברת של תיעוד של כל התכניות האלה, ואנחנו בהחלט כל שנה שוברים שוב את הראש איך אנחנו נתאים את עצמנו, נעשה אדפטציה למצוקות שעולות ובאות באמת חדשות לבקרים, כל יום דברים מאוד קשים.
יהודית ליכטנזון: גם חומרים חדשים יוצאים.
יהודית ליכטנזון: לכן התכנית היא, כל בית ספר בונה לעצמו תכנית עם צוות.
יהודית ליכטנזון: התכנית הזו מובאת למחוז, יש וועדה שיושבת במחוז מאשרת אותה, בודקת אם זה מתאים וכו' זה חוזר לבתי הספר, מפעילים את התכנית בסוף השנה.
יהודית ליכטנזון: יש מעקב קבוע, יש הדרכה קבועה כל הזמן אצלנו בתוך בתי הספר ליועצות, אבל זה גם צוותים וגם אנשי חוץ שמגיעים.
חמד עמאר: זה מגיע לכל בתי הספר שלכם?
יהודית ליכטנזון: כל בתי הספר בתמ"ת.
יהודית ליכטנזון: כל בתי הספר.
יהודית ליכטנזון: זה באמת תקציב שייעודי, שניתן לעניין הזה, והוא חשוב.
יהודית ליכטנזון: הוא חשוב מאין כמוהו.
יהודית ליכטנזון: אז זה בגדול.
יהודית ליכטנזון: אנחנו עובדים מאוד בקשר גם עם משרד החינוך וגם עם הרשות למלחמה בסמים, באופן מאוד הדוק.
יהודית ליכטנזון: יושבים יחד בועדות, יושבים יחד על תכניות ומבחינה, את גם בקהילה, למשל בתל אביב יש שם עבודה משותפת מאוד, אז אנחנו לא עובדים ככה לעצמנו, אנחנו בהחלט פתוחים לכל התהליך וגם מזמינים את ראשי הרשות לפעמים, במקומות השונים לשבת איתנו בועדה, לעזור לנו בכל מיני תקציבים כאלה ואחרים, לחשוב איתנו.
יהודית ליכטנזון: אז זאת הדרך.
יהודית ליכטנזון: מי שמוביל את זה בכל בית ספר זה היועצים כמובן, אבל גם הצוות.
יהודית ליכטנזון: אנחנו מאוד מקפידים שיהיה גם צוות, שזה לא יהיה רק משימה של אדם אחד בתוך בית ספר.
יהודית ליכטנזון: ככה זה בגדול.
אורית שפירו: צהריים טובים, אני מראש אגף חינוך ומניעה.
אורית שפירו: אני מחליפה את ריקי צימר אחרי שנים רבות, שהיא עשתה עבודה לעילה ולעילה ברשות, היא מסיימת את עבודתה ביום חמישי זה.
אורית שפירו: הרשות רואה את התלמידים על הרצף שבין החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי, מהבוקר ועד אחר הצהריים במסגרות השונות שהם נמצאים אחר הצהריים, בין אם זה מרכזי נוער, מתנ"סים, תנועות נוער.
אורית שפירו: כי ברור שחלק מהילדים שנמצאים בבוקר, אנחנו רואים אותם עם פעילות דומה או אחרת אחר הצהריים.
אורית שפירו: הרשות פועלת בשיתוף פעולה עם מגוון משרדים שונים, שחלק גדול נעים לשמוע על השיתוף פעולה כאן, בין היתר משרד החינוך, משרד הרווחה, תמ"ת, משרד הבריאות, בעיקר תחת המטריה של ועדת מניעה וקהילה, ששם מתכנסים כל הגופים.
אורית שפירו: ואנחנו בודקים אחת לכשלושה חודשים את עיקרי הנקודות, שאנחנו צריכים אולי להעמיק עוד יותר את הפעולה בגינה בשנה הקרובה.
אורית שפירו: אם אני מסתכלת על שנת 2010, 2011 הועדה שמה לעצמה מטרה לדבר על כל הנושא של מיפוי ואישרור תכניות, כיוון שהתכניות על הרצף של כל הגופים שעושים עבודה בכל הארץ, הם מגישים אותם חלק כתכניות, חלק כפעולות.
אורית שפירו: ואנחנו צריכים לבדוק האם הקריטריונים הם קריטריונים שיכולים באמת לקדם את פעולת הבלימה של השימוש בסמים ואלכוהול, ואחר כך של הצמצום והירידה.
אורית שפירו: ואנחנו מגיעים לשלב הישורת שבה כל חברי הועדה במהלך חודש ינואר יישבו ביחד ויציגו את עיקרי הפעילות לשטח.
אורית שפירו: ברמה הארצית, יש לנו עבודה עם מועצת תנועות הנוער, ולכן אנחנו הנהנו כאן כשדיברת על העבודה שנעשתה בתנועה, שדיברת עליה, כיוון שלשמחתנו השטח פועל ופועל יפה בנקודות כאלה ואחרות, אבל היה לנו חשוב ליצור איזשהו מנגנון שהוא רחב בבניית מתווה ואסטרטגיה ארצית, ולכן אנחנו כרגע נמצאים במגע עם שנים עשר תנועות נוער, שבו אנחנו מתחילים מלמעלה של חלחול והדוויה של בניית תוכניות מניעה על פי הצרכים שלהם ומה שאנחנו רואים בשטח, בכדי שהם יוכלו להוריד את זה הלאה ברמה ארצית.
אורית שפירו: גוף נוסף, אבל ברמה מקומית כזאת או אחרת, זה מועצת תלמידים ארצית, שכבר אני מקווה שבחודש הקרוב הם עצמם, עם הכוחות הנפלאים שלהם, ותת ועדה של התנהגויות סיכוניות בנתה תכנית, שעוד פעם המטרה שהם יחלחלו עד אחרון התלמידים והרשויות עצמן.
אורית שפירו: ברמה ארצית.
אורית שפירו: חשוב לציין, שרמה מקומית, ישנם למעלה משמונים מתאמים ורכזים שעובדים בערים השונות ובמגזרים ובמגדרים השונים.
אורית שפירו: בין אם זה דוברי רוסית, בין אם זה דוברי ערבית, בין אם זה דוברי אמהרית וכמובן עברית.
אורית שפירו: גם היום ברמה לאומית אנחנו מנסים לתת מענה מדוגם יותר ומדוקדק יותר למגזרים ולמגדרים שעולים, ובשלב הזה אנחנו בתחילת עבודה עוד פעם עם משרד החינוך ומשרדים נוספים על הנושא של המגזר הדתי, שגם כאן אנחנו עושים הפרדה בין החרדים לבין הציבור הדתי לאומי והמאפיינים של כל אחד ואחד נדרש לו בכדי שהתכניות תהיינה מותאמות לנושא הזה.
אורית שפירו: אילו עיקרי הדברים.
אורית שפירו: אני חושבת שהמתווה המשמעותי ביותר זה באמת שיתופי הפעולה, כיוון שיש גורמים שונים שעושים עבודות שונות וחשוב שנהיה כוח משלים אחד לשני בכדי שנשכיל להשתמש בכספים שעומדים לרשותנו ברמה לאומית.
חמד עמאר: דווקא בנושא הזה אני דיברתי על זה גם בכמה ועדות, אתם עדיין לא הצלחתם באמת, אפילו עובד אחד במגזר הדרוזי להכניס, בכל הנושא של הרשות למלחמה בסמים.
חמד עמאר: ואני דיברתי על זה יותר מפעם, ועד עכשיו, אני כבר שלוש שנים מדבר על הנושא, ועדיין לא הכנסתם.
חמד עמאר: יש מאה עשרים אלף דרוזים בישראל שאין לכם אפילו עובד אחד שאחראי על הנושא הזה ויכול לטפל בכל הנושא הזה מול הרשויות.
אורית שפירו: אני לוקחת את מה שאתה אומר.
חמד עמאר: אני חושב שאמרתי את זה גם למנכ"ל שלכם ואתם צריכים לקחת את זה בחשבון, ואתם חייבים להיכנס לזה.
חמד עמאר: כי אני יודע את זה ומכיר את זה עם העבודה שלנו כתנועת נוער.
חמד עמאר: אני דווקא, התחלנו בתכנית גם חדשה איך לשתף את ההורים, וזה גם משרד החינוך.
חמד עמאר: אני חושב, ההורים וגם אצלנו המגזר הדרוזי יש לנו יותר מארבעים אחוז של הגברים שעובדים, הבעלים שעובדים מחוץ לבית וישנים במסגרת הביטחון, ואז אנחנו הלכנו להסביר לנשים איך לזהות שהבן שלה הגיע לבית שיכור בלילה, איך עם הבן שלה, וזה בשיתוף פעולה איתכם.
חמד עמאר: אבל אני גם רוצה שהרשויות ייכנסו לעניין הזה ואצלכם לא.
אורית שפירו: אני אעביר את מה שאתה אומר, ואני חושבת שאולי, וזה באמת נקודתי אם כך ולא משהו רחב כמו שאתה רוצה, אבל אני חושבת שבעוספיה ובדלית אל כרמל כן היה מתאם, אבל אני לוקחת את מה שאתה אומר, בסדר גמור.
חמד עמאר: בעוספיה, יש בחורה אחת.
חמד עמאר: איתי אל תדברו על נתונים, אני בודק כל דבר.
חמד עמאר: בעוספיה יש בחורה אחת ברבע משרה שעובדת רק בעוספיה, והיא דרך ה"עיר ללא אלימות" אני מכיר כל דבר.
חמד עמאר: אז איתי לא, אל תדברו איתי על נתונים.
גל פליישמן: אני נציג מועצת תלמידים והנוער הארצית.
גל פליישמן: דובר באמת הרבה על הפעילויות שנעשות, אני רוצה לדבר על העניין של התכנים.
גל פליישמן: כי הרבה פעמים קורה מצב, שנגיד מגיע אלינו לבית ספר מישהו שהיה מכור לסמים או שנפל באלכוהול, מה שנקרא, ועכשיו הוא השתקם, אז הוא מדבר לנו על כל מה שקרה לו ועל עד כמה הדבר נורא, אבל אנחנו רואים שהוא בעצם עומד מולנו וכל הדברים האלה כבר מאחוריו--- מה שקורה, שיש כאן מסר הפוך.
גל פליישמן: כי אנחנו שומעים על הנזקים, אנחנו שומעים כמה הדבר מזיק, כמה הוא לא בסדר.
גל פליישמן: אנחנו אומרים, אנחנו לא רוצים להגיע לשם, אבל אנחנו רואים את הבן אדם הזה עומד מולנו והוא אומר, הכול כבר מאחורי.
גל פליישמן: אז יש כאן איזה שהיא סתירה כזו.
גל פליישמן: אני חושב שצריכים לחשוב על התכנים שמעבירים.
חמד עמאר: אתה מעלה נקודה מאוד חשובה, מאוד מאוד חשובה.
אפרת לינקובסקי: זה בדיוק פוגש את בני הנוער בחוויה של, אם הוא השתקם, אז מה הסיפור?
גל פליישמן: למה שאני לא אשתה?
גל פליישמן: למה שאני לא איהנה?
אפרת לינקובסקי: צריך לבחון טוב טוב את העניין.
חמד עמאר: היו על זה המלצות לא פשוטות בכלל.
חמד עמאר: המלצות חד משמעיות, לא לעשות את זה.
חמד עמאר: אז בוא ניתן לו לסיים, אחרי זה אני רוצה לשמוע את האחראי על הנושא של קידום נוער.
גל פליישמן: הנושא הזה עדיין ממשיך, עדיין מגיעים כאלה.
גל פליישמן: אנחנו באופן כללי חושבים שכדאי להפסיק את הדבר הזה לצמיתות כי הוא משדר משהו לא טוב לבני הנוער.
גל פליישמן: דבר נוסף, מבחינת הפעילויות, זה ראינו שפעילויות אינטראקטיביות מאוד טובות יש איזה שהם פעילות עם שלטים שבני נוער עוברים, ממש מכורים לחיים, שאני גם עברתי אותה.
גל פליישמן: שמעתי על בני נוער שעברו את הפעילות הזאת, פעילות מדהימה.
גל פליישמן: והיא לא רק ליומיים-שלושה זו פעילות שנשארים איתה גם שנה אחרי.
גל פליישמן: אם מציעים לבן נוער לשתות, אז הוא נזכר בפעילות הזאת שנה אחרי ואומר אני לא אשתה.
גל פליישמן: באמת צריכים לשים דגש על התכנים.
גל פליישמן: הדבר הנוסף הוא המכירה לקטינים בפיצוציות.
גל פליישמן: באמת אנחנו רואים ירידה.
גל פליישמן: הרבה פחות אנשים מוכרים לקטינים, במיוחד עם החוק עכשיו שנכנס שאסור למכור לפני השעה אחת עשרה, אבל הבעיה היא שבני נוער מבקשים מבני נוער מבוגרים יותר או מבוגרים לקנות להם, וזה פשוט מדהים לראות עד כמה אצל המבוגרים היד קלה על ההדק בלקנות להם.
גל פליישמן: אם אחד לשניים או לשלושה הולכים וקונים בלי לחשוב על ההשפעות שזה עושה לבני הנוער, ואני חושב שצריכים לשנות כאן משהו בתפיסה, לא רק אצל בני הנוער, אצל כל החברה כי אם מבוגרים זה נראה להם בסדר שבני הנוער שותים, אם הם רואים בן נוער שיכור זה לא נראה להם דבר רע או דבר חריג, ולכן צריך לשנות את התפיסה בפני כולם, לא רק אצל בני הנוער.
עמית צור: אני רוצה רגע להצטרף לגל ובאמת לדבר על הנושא של בית ספר.
עמית צור: דיברנו על זה שהרבה פעמים זה מאוד רגיל, שגם אם זה עוד שיעור אז זה עוד שיעור או עוד הרצאה ואם ההרצאה לא מספיק טובה אז זה בכלל עובר לידך ואתה לא מקשיב.
עמית צור: אז כן לבוא ולחדש.
עמית צור: אני אומרת, אם זה הנושא של טכנולוגיה, אפילו הרבה פעמים השימוש בסרטונים, השימוש במדיה, זה משהו שמאד מאוד משפיע על בני נוער, כי זה חלק מהעולם שלנו.
עמית צור: נגיד, לא להביא מישהו שהוא אחרי שיקום, אבל נגיד תוך כדי שיקום.
עמית צור: יש פה ליד ירושלים, את ליפתא.
עמית צור: כן.
עמית צור: אותנו הביאו וזה משהו שזה כן, כי לראות אותם תוך כדי שיקום ולראות אותם תוך כדי, שבקושי מצליחים להוציא משפט ובקושי הם זוכרים מה יקר וחשוב להם בחיים, את זה אתה זוכר.
עמית צור: את ההוא שהשתקם ומספר שכל יום מחדש הוא מתחיל, אז זה עובר לך לידך, כי אתה אומר אז אני אגיע למצב הזה ויהיו אנשים שיעזרו לי ונצא.
עמית צור: אבל כשאתה רואה את זה קורה אז זה משהו אחר.
עמית צור: שוב, בנושא הזה של לשנות איזשהו תפיסה.
עמית צור: זה גם תפיסה אצל הנוער.
עמית צור: שכן, זה נורא, זה לא פחית בירה, וזה לא איזושהי כוס, זה הרבה יותר מזה וזה נזק שהוא נשאר הרבה שנים.
עמית צור: אבל גם אצל המבוגרים אני לא בטוחה שזה לגמרי לא נראה חריג שבני נוער שותים, אבל זה מאוד מאוד קל לקנות, אם אתה מקבל פה את העשרה שקלים יותר.
עמית צור: זה לא משהו שהוא מנותק מהמציאות, זה קורה.
עמית צור: ואני גרה ברמת השרון, שזה נחשב יחסית למקום עם רמת חיים מאוד גבוהה וזה קורה גם שם.
עמית צור: וחברות שלי נמצאות על ספסלים, בנות מהשכבה שלי נמצאות על ספסלים לפעמים.
עמית צור: זה קורה בכל מקום ובמיוחד בסיכון, כמו שאמרתם.
עמית צור: אבל גם לצערי---
חמד עמאר: ד"ר אילן שמש, מפקח ארצי בתחום קידום נוער.
אילן שמש: מספר מילים לגבי החינוך הבלתי פורמאלי בכלל, לאחר מכן אומר גם מילה על קידום נוער.
אילן שמש: לגבי החינוך הבלתי פורמאלי, הוא לא מנוצל מספיק לנושא הזה, למרות שאנחנו שומעים פה דברים טובים על מה שקורה היום עם תנועות הנוער, עם מועצות הנוער, מחנות, סמינרים וכן הלאה.
אילן שמש: אני יכול להגיד דבר אחד, כל הסיפור של החינוך הבלתי פורמאלי הולך לקפוץ דרגה.
אילן שמש: יש חוק חדש שחוקק שעכשיו מתחילים ליישם אותו, תוך שלוש שנים הולך להיות מנהל אגף נוער בכל רשות מקומית, מה שאולי ייתן לנו אחר כך איזושהי יכולת טובה יותר באמת להפנים יותר בחינוך הבלתי פורמאלי כי כמה זה חשוב.
עמית צור: גם מועצה.
אילן שמש: מועצות נוער, מועצות תלמידים, סמינרים, כל הנושא הזה של תנועות נוער, אלה כוחות אדירים.
אילן שמש: נמצאים שם מסות של ילדים ונוער ובאמת צריך יותר למסד את הנושא הזה, והיה לי כיף לשמוע אתכם, בכנות.
אילן שמש: הם עושים את העבודה לפעמים יותר טוב מהמבוגרים.
אילן שמש: ולא שהמבוגרים רעים, זה פשוט כוח אדיר.
אילן שמש: לגבי קידום נוער.
אילן שמש: אני אגיד משהו קצר, כי זה קודם כל רק שיהיה לכם ברור, משרד החינוך יודע שמית בשנה האחרונה על כעשרים ואחד אלף בני נוער שנשרו ממערכות החינוך, וכשאני אומר נשרו ממערכות החינוך זה כבר נשרו מבתי הספר, שהם כבר נשירה שנייה, שלישית.
אילן שמש: אני מדבר על גילאי הארבע עשרה שמונה עשרה.
חמד עמאר: אין להם שום מסגרת?
אילן שמש: אלה ילדים, שבמחשב של משרד החינוך, הם כבר דווחו.
אילן שמש: אני לא מדבר על כאלה ששלושה חודשים נמצאים בבית ולא דיווחו עליהם.
חמד עמאר: אבל יש חוק חינוך חובה, שאתה יכול להביא את ההורה לבית משפט.
חמד עמאר: האם נעשה דבר?
חמד עמאר: אני ראיתי אחד.
חמד עמאר: במגזר הדרוזי, שהביאו אותו למשפט וזה היה הראשון במדינת ישראל.
אילן שמש: אני יכול להצביע על התמונה, אתה צודק, לא עושים מספיק בנושא.
חמד עמאר: יש חוק, אני חושב שמשרד החינוך בנושא הזה דווקא צריך לרשום את זה, מבחינת אכיפה אם אתה מדבר על מספר של עשרים ואחד אלך ילדים שמגיל ארבע עשרה עד שמונה עשרה, שצריכים לשבת על ספסל הלימודים, לא נמצאים על ספסל הלימודים, אני חושב שמשרד החינוך צריך לאכוף את זה.
ריקי צימר: קיימים קציני ביקור סדיר, זה התפקיד שלהם לעשות, אני לא מבינה.
אילן שמש: קציני ביקור הסדיר הם אלה שמכניסים למחשב את השמות של אותם ילדים.
ריקי צימר: זה לא נכון.
אילן שמש: אחרי שהם אישרו בבתי הספר, בקהילה וכן הלאה, שהילדים האלה לא לומדים.
אילן שמש: יש כאלה שאנחנו גם לא יודעים עליהם כל כך.
אילן שמש: אני מדבר על מדווחים.
אילן שמש: אני יודע בדיוק באיזה רשות מקומית, מי הילד.
אילן שמש: המספר הזה הוא מספר גדול לחברה הישראלית, הוא לא קל.
אילן שמש: ברור לנו היום, כבר שנים אנחנו עושים סקרים בנושא הזה, האוכלוסייה הזו היא סובלת מהתנהגויות סיכון בכלל.
אילן שמש: אני אתן לכם דוגמה מהנתונים שלנו, לפחות אחד מכל ארבע יש לו תיק פלילי וזה שיעור פי, לא יודע, עשר יותר מאשר בקרב תלמידים.
אילן שמש: אנחנו יודעים מהסקרים של הרשות למלחמה בסמים שאנחנו שותפים להם בחמש שנים, שלפחות עשרים אחוז מהם מדווחים על שימוש.
אילן שמש: אני מדבר על סמים לא על אלכוהול.
אילן שמש: אלכוהול זה כבר כמעט כולם.
אילן שמש: התמונה רעה מהבחינה של האוכלוסייה הספציפית הזו.
אילן שמש: אנחנו גם יודעים כיום שבקרב שתי קבוצות אוכלוסיה בארץ יש שיעור גבוה יותר.
אילן שמש: המגזר הערבי, למרות שיש שיפור קל, המגזר שני הוא המגזר החרדי.
אילן שמש: האתיופים דרך אגב, נושרים מעט כי הם בדרך כלל מסווגים לתוך פנימיות.
אפרת לינקובסקי: שם אחוז צריכת האלכוהול מטורפת.
אילן שמש: חבל על הזמן.
חמד עמאר: אצל האתיופים?
אפרת לינקובסקי: אצל האתיופים, האלכוהול זה פשוט מגיפה.
אילן שמש: כולם בסדרי גודל מפחידים.
אילן שמש: אצל הרוסים, יש דווקא ירידה.
אילן שמש: אצל הרוסים החדשים זה ברמות איומות.
חמד עמאר: אתם מפתיעים אותי, אני לא שמעתי את זה אף פעם.
אילן שמש: אצל האתיופים, בסדרי גודל שאנחנו לא הכרנו.
אילן שמש: לא ראינו דברים כאלה, גם באוכלוסיה של העולים מרוסיה.
אילן שמש: יש לנו עוד אוכלוסיות, אנחנו עובדים בכל המגזרים.
אילן שמש: המגזרים הבולטים היום זה המגזר החרדי והמגזר הערבי מבחינת נשירה.
אילן שמש: מבחינת נשירה.
אילן שמש: אני יכול להגיד לכם שיש גם קבוצות חדשות, כמו הנושא הזה של ילדי פליטים, שאנחנו לא נותנים עליהם את הדעת, אבל ביישובים מסוימים הם מתחילים להיות מסה ברורה.
אילן שמש: לא פשוטה.
אילן שמש: גם כן אנחנו, כמשרד החינוך על פי חוק חייבים לתת לילדים האלה השכלה, כולל אם הם נמצאים במוסדות, לפני לא יודע מה, ואנחנו עושים את זה.
אילן שמש: עכשיו, בישראל אנחנו עברנו שינוי.
אילן שמש: כי באמת יש ביקורת לא פשוטה איפה יש קידום נוער איפה אין קידום נוער, למה פתחו פה למה לא פתחו פה.
אילן שמש: אלה דברים ידועים.
אילן שמש: הם על השולחן, אנחנו מדברים על זה.
אילן שמש: אז שנה שעברה פרסמנו קול קורא עם קריטריונים.
אילן שמש: מה זאת אומרת?
אילן שמש: כל רשות מקומית בישראל שיש לה למעלה מעשרה נערים מנותקים, למעלה מעשרה נערים מנותקים, יש רשויות שאין בהם.
אילן שמש: הן נצרכות, אבל כל רשות מקומית שיש בהם למעלה מעשרה, עקרונית יכולה בקול קורא, חודש הבא אנחנו מפרסמים את הקול קורא ל 2012, יכולה להגיש בקשה.
אילן שמש: ככה, אם יש לה למעלה משלושים נערים מנותקים היא מגישה בקשה להקמת יחידה לקידום נוער.
אילן שמש: אני יכול להגיד לכם שבמגזר הערבי שבע רשויות בשנה שעברה, בגלל הקול קורא, הגישו בקשה כזו, ולא הייתה לנו ברירה, כמשרד היינו חייבים להקים שם יחידה לקידום נוער.
אילן שמש: ברגע שהם נותנים את הרשימה של הילדים והם אומרים, אני רוצה.
אילן שמש: אנחנו חייבים לעשות איתם את הדין ודברים.
אילן שמש: יש לנו פילוח של כספים, גם הmatching אנחנו מבקשים, ובהתאם.
חמד עמאר: עד איזה אחוז יכול להגיע ה matching?
אילן שמש: ה matching תלוי במצב הסוציו אקונומי של הרשות, כי יש לנו, מה שנקרא, סולם.
אילן שמש: לפי היום זה בלאגן אחד גדול.
אילן שמש: אתה צריך לבדוק את, ככה ה matching צריך, הוא קודם כל עשרים וחמשה אחוז---
חמד עמאר: יכול להיות רשות שיש לה שלושים ילדים, ואין לה יכולת לשלם לך את ה matching להכניס אותה לקידום נוער?
אילן שמש: היום ברוב הרשויות האלה הם את ה matching משיגות באמצעות, או אני אתן לך דוגמה פתחנו בזרזיר.
אילן שמש: בגלל התורמת הלאומית, מקבלים השלמה דרך דווקא הרשויות האלה, בשונה מהרשויות הקשות, אתה מצליח לעשות איזשהו חיבור של תקציבים מגופים שונים, ואז הקמנו.
אילן שמש: אבל מקומות שאין בכלל הם מקימים דבר שנקרא שלוחה.
אילן שמש: יישוב קטן שיש לו עשרה ילדים מנותקים בסך הכול, הוא מקים שלוחה.
אילן שמש: מה זה שלוחה?
אילן שמש: הוא צריך לתת את המבנה, הוא צריך לתת את המבנה.
אילן שמש: אבל הוא לא צריך לתת כסף, כי הוא למעשה מקבל את השירותים מקידום נוער סמוך.
אלי בכט: המבנה הזה כמו שווי שימוש?
אלי בכט: זה נחשב כחלק מה matching?
אילן שמש: לא.
אילן שמש: אני אגיד משהו קצת על התפיסה של העבודה ואיך זה קשור בכלל לכל הסיפור הזה של סמים ואלכוהול.
אילן שמש: זאת אומרת, אם יש ביישוב רק עשרה, אני יודע מהבני עייש, רק עשרה נערים מנותקים, אז הם יכולים את הנערים האלה, הם צריכים לתת מבנה כדי שאפשר יהיה לתת שירות לילדים האלה.
אילן שמש: אתה לא יכול לתת להם את זה ברחובות לגמרי.
אילן שמש: אבל הם יכולים לקבל את כל המסגרת של ניהול ושל המרכז השכלה ושל פיקוח ושל תקציבי פעולה ושל העסקת המורים וכן הלאה וכן הלאה, דרך יישוב סמוך שיש שם יחידה לקידום נוער.
אילן שמש: כלומר עשינו את כל הדברים האלה כדי לנסות להגיע באמת לשטח.
גלעד נתן: יש לכם רשויות שאתם רוצים להיכנס, שיש נערים, אבל הן לא רוצות אתכן?
אילן שמש: כן.
אילן שמש: יש ראשי רשויות שאומרים, אתם באים אלינו אתם מביאים אלינו את הצרות.
אילן שמש: מה לעשות?
אילן שמש: קורה גם כן.
גלעד נתן: כמה יישובים כאלה?
אילן שמש: פעם אמר לי את זה ראש העיר ברעננה, ואחרי זה הם הקימו יחידה לקידום נוער לתפארת.
אילן שמש: נו מה לעשות?
אילן שמש: יש כאלה.
אורית חפץ: לי הייתה הזכות להקים את היחידה לקידום נוער ברעננה, אני היום בתל אביב, אבל ארבע עשרה שנה---
אילן שמש: במקרה היא הייתה המנהלת קידום נוער ברעננה, בגלל זה היא יודעת.
אילן שמש: קצת לגבי מה עושים.
אילן שמש: תראו, קידום נוער זה שירות של משרד החינוך, אני בכוונה אומר של משרד החינוך, אז דבר ראשון שאנחנו צריכים לתת לילדים האלה זה השכלה.
אילן שמש: ואני שמח להגיד לכם שיותר מחצי מהנערים האלה עושים בגרויות.
אילן שמש: זאת אומרת, הם נמצאים בתכניות של שתים עשרה, ובגרויות, הבגרויות הן אקסטרניות.
אילן שמש: זאת אומרת, כל התהליך הוא אחרת, כי זה למידה אופקט.
אילן שמש: נגיד כמו זוגות או שלשות והלימודים הם חיצוניים וזה אחר הצהריים בכלל.
אילן שמש: אבל התעודה שילד צריך לקבל היא תעודה פורמאלית לחלוטין, בשביל זה זה משרד החינוך.
חמד עמאר: הם מקבלים תעודה פורמאלית?
אילן שמש: תלך לשפרעם, תלך לנקד נקד ותשאל אותם כמה קיבלו תעודה.
אילן שמש: כמה קיבלו תעודה.
אילן שמש: עכשיו, תעודה יכולה להיות תעודה של שמונה שנות לימוד, יכולה להיות תעודה של עשר שנות לימוד, יכולה להיות תעודה של שתים עשרה שנות לימוד ויכולה להיות בגרויות, הכול זה קיים.
אילן שמש: אלה מסלולים בתחום של ההשכלה.
אילן שמש: וזה קיים.
חמד עמאר: דווקא יחידת נוער בשפרעם עושה עבודה מעולה.
חמד עמאר: יש לה הרבה ילדים שם והיא עושה עבודה מעולה.
אילן שמש: אנחנו במגזר הערבי חזק.
אילן שמש: אין לך ברירה.
אילן שמש: המגזר הערבי מציף אותנו.
אילן שמש: בוא נהיה הוגנים.
אילן שמש: עכשיו, אנחנו צריכים לתת שירות לנערים מנותקים, לכן אנחנו חייבים להיות חזקים במגזר הערבי.
אילן שמש: זה הגיוני.
אילן שמש: אני יכול להגיד לך, שיש לנו קושי יותר גדול דווקא אצל הבדואים בדרום.
אילן שמש: קשה לבנות שם תשתיות, קשה לאתר זה קשה.
חמד עמאר: חבל שראש הועדה הקבוע לא נמצא כאן, שתדבר איתו.
אילן שמש: אנחנו נמצאים שם, אבל זה יותר מסובך.
אילן שמש: באמת יותר מסובך.
אילן שמש: קודם כל אנחנו נותנים השכלה.
אילן שמש: הדבר השני שלא נותנים עליו את הדעת בכלל בחברה הישראלית, וזה אצלנו במקום שני, תעסוקה ועבודה.
אילן שמש: עולם העבודה מעסיק את הנוער בסדרי גודל שאין כדוגמתם.
אילן שמש: פיתחנו תכניות מיוחדות לנושא הזה, אנחנו היום את הנערים שלנו צריכים לראות אותם פה, כי אני יודע מה שהם עושים.
אילן שמש: אנחנו מכניסים אותם למיזמים עסקיים, אנחנו מלמדים אותם סדרי גודל ודברים שקשורים היום לאוניברסיטה, כמעט.
אילן שמש: ואני מדבר על יזמיות עסקיות, אני מדבר על חשיבה עסקית, אני מדבר על מינהל עסקי.
אילן שמש: עולם התעסוקה הוא ענק.
אילן שמש: בטח בתמ"ת יודעים את זה.
אילן שמש: זה מתחיל בהכשרות מקצועיות וזה נגמר בהכנה של כל המיומנויות של להכיר לדעת לנהל את זה.
אילן שמש: בכלל לפתח חשיבה אסטרטגית בנושא של שאיפות תעסוקתיות.
אילן שמש: זה עולם שלם, ויש לזה תכניות מיוחדות.
אילן שמש: היום בנינו אותם יחד עם הג'וינט.
אילן שמש: שיהיה לכם ברור, אנחנו עובדים על חוסר.
אילן שמש: זאת אומרת, אצלנו נער שמשתמש בסמים זה לא אומר שהוא לא יכול לעשות בגרויות, לעבוד וכן הלאה וכן הלאה.
אילן שמש: ואנחנו רואים, כמה שאנחנו מצליחים יותר לתת לו את ההצלחות האלה יש ירידה בשימוש.
אילן שמש: זה טבעי וזה נורמאלי.
אילן שמש: אנחנו מנסים לשלב הרבה מאוד פעילויות בתחום של מניעה, אנחנו נעזרים פה בתכניות נהדרות שפותחו לאורך שנים.
אילן שמש: חלקם כאן הוזכרו כמו ה"מכורים לחיים" הנושא הזה באלטרנטיב, ויש לנו סרטי קולנוע וכן הלאה.
אילן שמש: אנחנו נותנים את הפעילויות האלה לעובד כדי שיהיה לו מה לעשות עם הדברים האלה מול הנערים.
אילן שמש: אנחנו לא עושים יותר מזה נערים שהם משתמשים בצורה קשה, כרונית וכן הלאה אנחנו לא יודעים לטפל בהם, אנחנו חייבים באיזשהו מקום לקשור בינם לבין השירותים הקיימים היום.
אילן שמש: זה תפקידנו.
אילן שמש: ויש לנו חיבורים עם הרווחה יש לנו חיבורים עם מי שצריך לצורך העניין הזה ויש גם נערים כאלה, לצערנו.
אילן שמש: הנושאים הבאים שאנחנו נותנים לחבר'ה האלה, זה כל הנושא של חינוך חברתי.
אילן שמש: עכשיו אני אגיד לכם משהו בקטע של חינוך חברתי.
אילן שמש: חינוך חברתי זה הכנה לצה"ל למי שזה רלוונטי לו.
אילן שמש: המגזר הערבי זה יותר הקטע של שירות לאומי וכן הלאה התנדבות, מעורבות בקהילה.
אילן שמש: אבל חשוב לנו שנער כזה גם יקבל את מה שמקבל ילד בבית ספר ולפעמים אפילו יותר טוב צריך לקבל את זה.
אילן שמש: לכן כל התכניות האליטיסטיות של מינהל חברה ונוער בתוך בתי ספר חשוב שהם יהיו עם הנערים שלנו.
אילן שמש: ואני מדבר על המסע לפולין ואני מדבר על מסע לאתיופיה שיוצא ממשרד החינוך, ואני מדבר על דברים כאלה.
אילן שמש: כי נער שעובר את הדברים האלה זה נער שהסיכוי שלו להשתקם הוא יותר גבוה.
אילן שמש: זה כל הפילוסופיה.
אילן שמש: לכן קידום נוער זה גוף שנותן שירותים חינוכיים, השכלתיים לנוער הזה שנשר.
אילן שמש: מצער אותי לספר לכם, שיש לנו שמונה עשר אלף נערים פחות או יותר בשנה, שעוברים בתוך המסגרות שלנו.
אילן שמש: תשעת אלפים בסך הכול מתוכם הם נערים מנותקים.
אילן שמש: כי אנחנו היום עובדים גם בשולי בתי ספר מסוימים.
אילן שמש: לכן תשימו לב, מתוך כעשרים אלף אנחנו מגיעים לפחות מחצי.
אילן שמש: עדיין חצי נמצאים ואנחנו אפילו לא מאתרים אותם.
אילן שמש: אז זו התמונה האמיתית שלנו.
חמד עמאר: זה המדווחים.
אילן שמש: לצערי.
אפרת לינקובסקי: העשרים ואחד הוא מהמדווחים.
אילן שמש: העשרים ואחד זה המדווחים.
חמד עמאר: יש הרבה ילדים שעדיין נמצאים, הם לא נמצאים בשום מסגרת.
חמד עמאר: ויש בתי ספר שמדווחים שהם נמצאים אצלם, והם בכלל לא נמצאים אצלם.
חמד עמאר: זו תופעה שאנחנו מכירים.
אילן שמש: אמת.
חמד עמאר: אני מסכם את הדיון הזה, באמת היה דיון מאוד פורה.
חמד עמאר: אני חייב עד שתים עשרה לצאת מכאן, אני מאוד מצטער, אם אתה תגיד, בשביל כמה משפטים, אני אתן לך.
וודים דולגיזר: לגבי משטרה שאין דוחות פעילות, אם מישהו התאבד או כתוצאה מסמים או מישהו עשה תאונה כתוצאה מסמים או אלכוהול, משתיית אלכוהול, ואין תוצאות ואין נתונים.
וודים דולגיזר: אי אפשר לאתר כמה אנשים נהרגו משימוש?
חמד עמאר: מי שאמור להתחיל לאסוף את זה, זה משרד הבריאות.
ד"ר פאולה רושקה: אנחנו התחלנו עכשיו בפרויקט כזה.
ד"ר פאולה רושקה: התחלנו בזה.
וודים דולגיזר: ושנית כל הפעילות של משרד החינוך, כל ההרצאות וזה, זה טוב ויפה לסמן וי.
וודים דולגיזר: כי הנוער, אם מישהו למד פסיכולוגיה, נוער יגיד, אלי זה לא קשור, אני לא במעגל הזה.
וודים דולגיזר: ואם הנוער במעגל הזה, הוא יגיד אני אל הקו הזה לא אדרדר.
וודים דולגיזר: מה שהאדון אמר פה, זה באמת להכין תכניות, מסגרות לנוער שהם יעבדו, שהם יעסקו בכל מיני פעילויות פיזיות, הכנות לצה"ל כל דבר שהוא דורש מנוע, לא להישאר ברחוב, אלא להישאר במסגרת.
עמית צור: אני חייבת להגיד, אבל שכן חשוב הסברה.
עמית צור: זה צריך לעבוד גם וגם.
חמד עמאר: תודה רבה לך.
חמד עמאר: אני מסכם את הנושאים.
חמד עמאר: עדיין נושא המניעה הוא הנושא החשוב ביותר אצלנו, לא הטיפול אחרי.
חמד עמאר: ואני חושב שיש למשרד החינוך שעת מחנך, והתלמידה דיברה על הנושא של שעת מחנך.
חמד עמאר: צריך לנצל את זה שאותם מחנכים, אותם להעביר הכשרה ולא רק היועץ של בית הספר, כי הם מגיעים לכיתה, לפחות פעם בשבוע יש לכם שיעור מחנכת?
עמית צור: לפחות פעם בשבוע.
חמד עמאר: לפחות פעם בשבוע.
חמד עמאר: אז אותו שיעור, אני זוכר את עצמי כתלמיד, לא היו מנצלים את זה.
חמד עמאר: זה היה בשבילנו הפסקה.
חמד עמאר: אז אם ינצלו את זה, אני לא יודע היום איך המצב, אם ינצלו את זה לשעה שיכולים להעביר בה את כל הנושאים הקשורים, גם בנושא טיפול, מניעה של הסמים, אלכוהול, גם בנושא תעבורה, זה גם יכול לעזור ויקדם.
חמד עמאר: ומה ששמעתי, התכנית שלכם לא מגיעה לכל בתי הספר.
חמד עמאר: אנחנו צריכים באמת, כמשרד החינוך, לקחת את זה לידיים, לנסות להרחיב את התכנית שלו, להגיע לכל בית ספר ובית ספר.
חמד עמאר: ומבחינת הקידום נוער של עשרים ואחד אלף ילדים שלא נמצאים בתוך מסגרת, זה אומר לנו דרשני.