GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי שעיר: האוכלוסייה היא קשה.
מירי שעיר: הם צריכים מעבר לזה שהם צריכים רופא פסיכיאטר או טיפול במקום, הם צריכים גם סומכים או חונכים.
מירי שעיר: מישהו שיתלווה אליהם, מישהו שיהיה איתם.
מירי שעיר: גם אחוזי המדריכים, זאת אומרת יש לנו מדריכים במקום אבל זה לא מספיק.
מירי שעיר: זה הצריך הגדלת מכסה של עובדים במקום ובסך הכול יש לי חמישה שישה כאלה.
מירי שעיר: אני מדברת על שישה כאלה שמאוד קשים.
מירי שעיר: אז זה אוכלוסייה אחת, שאני אומרת שכן צריך רופא במקום, כן.
מירי שעיר: צריך להיכנס לשם והיום אנחנו משלמים את זה מהתקציבים שאנחנו מקבלים ולא משרד הבריאות.
מירי שעיר: הדבר השני זה אוכלוסיה של אסירים משוחררים.
מירי שעיר: ונכון שרחל המפקחת תגיד לי, אבל הם אסירים משוחררים ושרשות לשיקום אסיר תטפל בהם ו...ו...ו...
מירי שעיר: אבל אני, כנציגת רשות מקומית ושוב אני חוזרת ואומרת את זה, אם משתחרר אסיר שהוא באישיות שלו, באפיונים שלו ובהתנהגויות שלו, נכון שהוא זכאי לשכר דירה ואני יודעת למצות את הזכויות של האדם, אבל אם הוא לא מסוגל להתנהל, לא מסוגל ללכת, לא מסוגל לעשות את הצעדים האלה, הקלים ביותר, אז הוא בשבילי הוא דר רחוב.
מירי שעיר: זו אוכלוסיה שמחר היא לא תשרת את עצמה, היא תהיה בחוץ ואני אצטרך להביא אותה.
מירי שעיר: ואז אני שואלת את עצמי, וחבל פה שהרשות לשיקום האסיר לא פה, שגם מה קורה עם האוכלוסייה הזו?
מירי שעיר: אגב גם התחלואה כפולה, הם נכנסים לכלא וגם הם משתחררים משם בלי שום תכנית.
רחל אבידן: קלט לאסירים משוחררים חולי נפש.
רחל אבידן: זה היה סיכום בתכנית העבודה של 2011 אני הייתי בוועדת ההיגוי
מירי שעיר: אני מדברת שעד היום אין עדיין תכניות לזה.
טלב אלסאנע: בתוך בתי הסוהר יש את המסגרות המתאימות בשבילם?
מירי שעיר: אין להם שום מסגרת.
רחל אבידן: יש להם בתו ך בתי הסוהר, יש את המסגרת של בריאות הנפש, ויש את הגמילה.
רחל אבידן: אבל אם הם משתחררים ולא תפרו להם תכנית שיקום אז הם יתגלגלו ברחוב.
רחל אבידן: אבל זו אחריות באמת של שיקום האסיר.
מירי שעיר: לסיכום, אני ממליצה להרחיב את ההגדרה של דרי רחוב, שתחול גם על הנושא האסירים המשוחררים.
מירי שעיר: התקציב, אני לא נכנסת לזה.
מירי שעיר: הציעו להרחיב את זה לחסרי דיור, ואני מדברת על אישיות של האדם על היכולת שלו להתנהל באופן עצמאי.
מירי שעיר: להרחיב את המעגל של דיור מוגן או דיור ציבורי יחד עם סומכות, עם חונכות, מישהו שילווה את האוכלוסייה הזו.
מירי שעיר: אי אפשר להשאיר אותם לבד.
טלב אלסאנע: עיריית ירושלים.
תמר סיבוני: אין לי הרבה מה להוסיף.
תמר סיבוני: אני חושבת שחברי אמרו את הדברים שבהחלט חשבנו עליהם והעלינו אותם.
תמר סיבוני: העניין של צורך בחוות דעת רפואית, שעובדים סוציאליים לא יכולים לתת אותה, וטוב שכך, יש להם מספיק עבודה, אבל אם רוצים לטפל באדם לאור רחוק, כפי שנאמר קודם, ללא חוות דעת רפואית אין לנו מה לעשות.
תמר סיבוני: אז אי אפשר לטפל לאור רחוק.
תמר סיבוני: דבר שני שאני רוצה להגיד כאן, שלא כל כך דיברנו עליו זה המניעה של דרות רחוב, שאם אנחנו נשכיל ונשקיע במשאבים או בתכניות למניעה ניפגש פחות במספרים בדרי רחוב ופחות במורכבות בהמשך התהליך.
תמר סיבוני: אני רוצה גם להדגיש את העניין שחסר לי כאן נציג של משרד השיכון .
רחל אבידן: הוא אמר לי שהוא יגיע.
תמר סיבוני: מה שאני רוצה להגיד, שבעצם יש תקצוב ויש תכנית של משרד השיכון לדרי רחוב, וזה נהדר ונפלא, ויש להם שכר דירה מוגדל, והורחב הטווח של העזרה משנתיים לארבע שנים.
תמר סיבוני: זה נהדר.
תמר סיבוני: אבל בפועל מה שקורה בשטח, בקהילה בירושלים, בתל אביב בטוח יותר, בירושלים שכר הדירה או העזרה בשכר הדירה לא הולם את מה שקורה במחיר שוק הדירות, שהמחיר מאוד גבוה.
תמר סיבוני: התנאים לשכור דירה הם מאוד קשים לאנשים עם בעלי תחלואה כפולה.
תמר סיבוני: הם צריכים להביא ערבים, הם צריכים צ'קים, הם צריכים להיראות מסודר מאורגן, ואם לא אז הם נשארים ברחוב.
תמר סיבוני: אנחנו דיברנו על זה, העלינו את זה ככה בנקודה ועברנו מהר לסדר היום, אבל כדי לשרוד במחיר, ביוקר המחיה, אנשים צעירים ומבוגרים מוכרים את הגוף שלהם.
תמר סיבוני: אמרנו את זה ככה בהינד עפעף, אפילו בלי להניד עפעף.
תמר סיבוני: אבל זה מה שאנשים עושים כדי לשרוד.
תמר סיבוני: אנחנו רואים את זה גם בצעירים.
טלב אלסאנע: אילת
מיכאל איתן: שמי מיכאל ריאכי ואני עובד סוציאלי בעיריית אילת.
מיכאל איתן: בערך עשר שנים בתחום הזה של דרי רחוב.
מיכאל איתן: ככה, לגבי איזושהי מבט לגבי אילת, אנחנו מטפלים בערך בכשישים דרי רחוב מטופלים במהלך שנה.
מיכאל איתן: אני מעריך שבערך הגרעין שאנחנו מדברים על תחלואה כפולה במערך, כשליש.
מיכאל איתן: זאת אומרת עשרים איש בהערכה שלי, שהם סובלים כנראה ממחלות נפש שלא מאובחנות, בעיני.
מיכאל איתן: זאת אומרת, אין את אותה נגישות שאנחנו פה מדברים במהלך הועדה של פסיכיאטר, לפחות באילת אני יכול להגיד, שמגיע ורואה אותם.
מיכאל איתן: ולכן, הם נשארים, לצערי הרב.
מיכאל איתן: גרים מאוד קשה מאוד בולט, אם הייתי יכול להגיד מבחינה מוניציפאלית מאוד מפריע, ויסלחו חברי שאוהבים ואוהדים את האוכלוסייה, גם אני מתוך אהבה מנסה לעזור להם.
מיכאל איתן: אבל, בעיר תיירות כזו יש בזה גם גורם מאוד מפריע לציבור, למלונות וכו' אנחנו מבינים גם את הפן הזה.
מיכאל איתן: בכל אופן, זו אוכלוסיה שאנחנו לא מצליחים להגיע אליה, לא מצליחים לעשות את הטיפול שאנחנו רוצים לעשות.
מיכאל איתן: אילת כמו שאתם יודעים בודאי, רחוקה.
מיכאל איתן: היא פריפריאלית, כך שגם בתי חולים לחולי נפש והוסטלים וכו' לצערי אין בקרבת מקום.
מיכאל איתן: כך, שאני כמי שאחראי על הטיפול באוכלוסייה הזו, אין לי מענה הולם, לצערי הרב.
מיכאל איתן: גם בשנה האחרונה גם הוסטל שהיה באילת נסגר מסיבות כאלה ואחרות, אני לא אכנס אליהם כאן.
מיכאל איתן: אבל, גם אם היה לי איזושהי מענה בתוך העיר, לצערי אין לי גם מענה מיידי לתת להם.
מיכאל איתן: ולכן, מה שאני עושה בדרך כלל זה לשנע, ואני מצטער על השימוש במילה הזו, זה להזיז את האנשים מאילת לכיוון קריית שלמה רעננה.
מיכאל איתן: אם אני מצליח לשכנע אותם להגיע לבית החולים בקריית שלמה.
רחל אבידן: זו עלות של אלף שקל.
מיכאל איתן: זו עלות של אלף שקל למונית.
מיכאל איתן: ולשכנע אותם ולנסוע במונית מישהו שאולי... אז נלקח איזשהו סיכון מאוד משמעותי לציבור עצמו גם וכו' לגבי להט ורחל אבידן אני חייב להגיד במהלך כל השנה---
טלב אלסאנע: למה נסגר ההוסטל שהיה באילת?
מיכאל איתן: אני לא בטוח שיש את כל התשובה לשאלה הזאת.
מיכאל איתן: אני מניח שיש פה מורכבות.
מיכאל איתן: זה מורכב גם מסיבות כלכליות.
מיכאל איתן: אחזקת המקום הייתה מאוד יקרה, לעומת זאת---
טלב אלסאנע: אבל אם עיריית אילת מעוניינת, וזה חשוב להם כעיר תיירותית וכל השיקול שאתה ציינת, אז הם צריכים למצוא את המסגרת גם כן.
מיכאל איתן: ללא ספק העיר אילת זקוקה לזה, והיא פועלת.
מיכאל איתן: אנחנו נמצאים בוועדות אצל מנכ"ל העיר כדי לפעול לתת מענה לאוכלוסייה בתוך אילת.
מיכאל איתן: אגב, אני מדבר על דרי רחוב שרובם אינם תושבי העיר, מבחינת תושבות.
רחל אבידן: דרי רחוב הם בדרך כלל לא תושבי העיר.
אנטולי מרגוליס: הם אוניברסאליים.
אנטולי מרגוליס: זה מה שאני גם מנסה להסביר, גם למשרד הבריאות.
מיכאל איתן: אבל כשאני פוגש השבוע שניים שלושה חבר'ה צעירים אני מקבל, השבוע פגשתי שני חבר'ה צעירים מתל אביב, מירושלים בודאי בתקופה הזו של החורף.
מיכאל איתן: רובם מגיעים אלינו מירושלים מתל אביב, הם נודדים.
מיכאל איתן: אצלנו רבה יותר נעים, חם ולכן, אני מקבל אותם ונותן את המענה, מבחינתי הכי טוב שאני יכול.
טלב אלסאנע: באילת בלילה זה קר מאוד.
רחל אבידן: באילת כיום אין מענים באמת.
מיכאל איתן: אני כל הזמן נמצא איתם בקשר, אבל שוב אני אומר, לצאת לרחוב איתי, נניח הם לא זמינים.
טלב אלסאנע: אם למשל הוא מתקשר ומזמין אותם, לא יוצאים לרחוב?
מיכאל איתן: אני רוצה להגיד אגב אנחנו מצליחים להביא דר רחוב כזה לבית החולים בגלל בעיות בריאותיות, שהוא מגיע.
מיכאל איתן: מצבים מאוד ירודים או מחלת נפש, שאני מעריך שאולי הוא סובל ממנה.
מיכאל איתן: אגב, בית החולים הכללי בהוספטל הקטן ימהר, ואני אומר את זה במרכאות, ימהר מאוד אפילו תוך יום או פחות מיום למצוא את הדרך החוצה מבית חולים, מבלי אפילו שהוא יפגוש פסיכיאטר.
מיכאל איתן: ואם הפסיכיאטר ייתן מענה הוא ייתן אותו גם טלפונית, הוא אפילו לא יפגוש אותו.
טלב אלסאנע: כן ברור.
טלב אלסאנע: ד"ר איגור ברש.
איגור ברש: אני אתייחס לסוגיות הפסיכיאטריות שהועלו כאן.
איגור ברש: סוגיה ראשונה זה להוציא פסיכיאטר לרחוב.
איגור ברש: שירות אמבולטורי בבריאות הנפש נמצא במצב לא טוב.
איגור ברש: הפיתרון האולטימטיבי זה ביצוע רפורמה, שתאפשר להזרים משאבים.
איגור ברש: רפורמה בבריאות הנפש נדונה בועדה לבריאות ורוחה בכנסת.
איגור ברש: היא נתקעה שם.
איגור ברש: כבר לא היו דיונים, לדעתי שלושה חדשים ויותר.
איגור ברש: אנחנו מאוד מאוד תומכים.
איגור ברש: המנכ"ל שלנו מאוד תומך.
איגור ברש: כבר שנים רבות לא הוזרמו משאבים למערכת האמבולטורי בטענה שאוטוטו תיכנס הרפורמה.
איגור ברש: ההחלטה על דיונים לגבי הרפורמה התחילו מיד אחרי חקיקה של חוק לביטוח בריאות ממלכתי לפני חמש עשרה שנה, וזה לא מתקדם.
איגור ברש: היום מערכת אמבולטורית באופן כללי באי ספיקה.
איגור ברש: אנחנו לא מספיקים לתת שירות לאלה שבאים, ואין משאבים להוציא.
איגור ברש: אפילו אם יהיו משאבים, אי אפשר לבצע עבודה פסיכיאטרית ועבודה של בריאות הנפש.
טלב אלסאנע: אבחון ראשוני עדיף מאשר בכלל לא.
איגור ברש: אבחון ראשוני,כן.
איגור ברש: אבל הועלו פה טענות אחרות.
איגור ברש: בן אדם משתחרר מאשפוז לרחוב לטפל בו פסיכיאטרית ברחוב.
טלב אלסאנע: לא לטפל, לאבחן.
איגור ברש: הוא אובחן, הוא היה באשפוז.
טלב אלסאנע: אז מה יש לטפל?
רחל אבידן: הוא מוכר למערכת בריאות הנפש.
טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על אבחון, כדי שיוכל לקבל סל שיקום, וכדי שיוכל לקבל - - -
איגור ברש: אנחנו עוד לא הגענו לסל שיקום.
איגור ברש: בשביל שבן אדם יקבל טיפול, הוא פוגש פסיכיאטר, עובר אבחון, מקבל מרשם.
איגור ברש: הוא צריך ללכת עם המרשם הזה לקופת חולים לרופא המשפחה, שעושה המרת המרשם למרשם מהקופה שהוא לא - - -
חיים אמסלם: אז זה צריך להיות אחרת.
טלב אלסאנע: כמו שמרפאת מין בלוינסקי יוצאת לרחוב ונותנת גם את הבדיקות ברחוב וגם את הטיפול ברחוב.
טלב אלסאנע: יש פיתרונות.
טלב אלסאנע: השאלה היא אם רוצים.
איגור ברש: עוד פעם, הטיפול התרופתי ניתן בקופה, בקופת חולים.
טלב אלסאנע: אנחנו יודעים.
מירי שעיר: אבל הדר רחוב לא ילך לקופת חולים.
איגור ברש: אם הוא לא ילך לקופת חולים, מי יביא לו כדורים?
איגור ברש: מי יביא לו זריקות?
טלב אלסאנע: משרד הבריאות.
איגור ברש: לא מחלק טיפול תרופתי.
איגור ברש: הוא לא בא עם כדורים הוא לא בא עם זריקות.
טלב אלסאנע: בוא תתחיל לחשוב על איפה שיש יחידות או הוסטלים ברשויות המקומיות בוא תתחיל עם זה.
טלב אלסאנע: אחר כך תתחיל עם משהו אחר.
איגור ברש: לגבי השיקום.
טלב אלסאנע: לא סל שיקום אני מדברת על רופא.
איגור ברש: שיקום זה לא דיור.
איגור ברש: זה לא פיתרון דיור.
איגור ברש: אני פה שומ,ע שכשמדברים על או הוסטל או מערכת השיקום, זה קורת גג.
איגור ברש: איפה שמים את הדר רחוב?
איגור ברש: שיקום זה לא זה.
איגור ברש: שיקום זה שיקום תעסוקתי, חברתי ודיור.
איגור ברש: עכשיו, אי אפשר לשקם אדם בלי מוטיבציה, בלי רצון.
איגור ברש: אם הוא בא ואומר אני מוכן לגור פה, אל תדברו איתי על עבודה או מועדון חברתי.
איגור ברש: שיקום תלוי מוטיבציה.
איגור ברש: כל מי שסובל ממחלת נפש זכאי לסל שיקום, ומביע מוטיבציה הוא מגיע.
איגור ברש: האוכלוסייה כאן היא לא מוכנה.
איגור ברש: היא בקושי מוכנה לחשוב לגור איפהשהוא.
רחל אבידן: ד"ר ברש, לכן אנחנו מדברים.
רחל אבידן: דיברנו גם קודם וגם כאן, על אנשים שהם ברי שיקום ומביעים מוטיבציה לשיקום, והם צריכים סוג אחד של מסגרות.
רחל אבידן: ואנשים שאינם ברי שיקום או שאינם יכולים להביע מוטיבציה.
עידית סרגוסטי: מה זה לא בר שיקום?
איגור ברש: אין להם את המוטיבציה ויש לנו את הרצון.
רחל אבידן: אני בכוונה אומרת אנשים שלא מביעים מוטיבציה, אוקי?
רחל אבידן: אני יודעת לאן את מכוונת.
רחל אבידן: אני מדברת על אנשים שאינם יכולים להביע מוטיבציה היום לשיקום אבל, עדיין אנחנו רוצים שהם לא ידרדרו, לא במצבם הנפשי, לא לדרות רחוב.
רחל אבידן: והם צריכים מסגרת.
רחל אבידן: אם זה תחזוקתית כשלב א' וממנה אולי... ומסגרת קודם כל זה קורת גג.
רחל אבידן: אי אפשר לעשות שיקום של שום דבר בלי קורת גג.
איגור ברש: אבל שיקום זה מכלול של פעולות.
רחל אבידן: נכון, אבל אי אפשר ללכת למימוש עצמי לפני שיש איפה לישון.
רחל אבידן: אמר את זה מסלו פעם.
איגור ברש: ועוד משהו, מסגרות שיקום הן פתוחות.
איגור ברש: אין מסגרת שיקום או מגורים טיפוליים בכפיה.
איגור ברש: אם בן אדם לא רוצה להיות הכול פתוח שם.
איגור ברש: אין לנו בסיס חוקי לכפות עליו.
איגור ברש: זאת אומרת, אם הוא בא ואומרים לו, אתה בשעה שמונה אוכל ארוחת בוקר, שתים עשרה צהריים, אחר כך נכנס בין לבין לריפוי בעיסוק.
איגור ברש: הוא אומר, אני לא מוכן, אני לא מוכן אם אתם לא... אז אני הולך.
איגור ברש: הוא קם והולך.
איגור ברש: עכשיו, לעבוד עם סוג זה של אוכלוסייה בלי שהם מוכנים לקבל את תנאי המסגרת, תבינו אתם רואים את הצד של האדם שזקוק למשהו, ואנחנו רואים לא רק את מה שהוא רוצה או מבקש אלא גם מה שהצרכים הטיפוליים שלו.
איגור ברש: לא תמיד זה נפגש.
איגור ברש: עכשיו, לגבי הכפייה אני פה שומע המון לגבי כפייה.
איגור ברש: אי אפשר לכפות עליו כל עוד לא מבצע דברים שגובלים במסוכנות.
איגור ברש: על מנת לאשפז אדם בכפיה או להביא אותו לבדיקה פסיכיאטרית, לאשפז, חייב פסיכיאטר.
איגור ברש: על מנת להוציא הוראה לבדיקה כפויה לא חייב פסיכיאטר יכול להיות או עובד סוציאלי או אחות.
רחל אבידן: שיפנה לפסיכיאטר, שיעביר דוח לפסיכיאטר המחוזי.
איגור ברש: רגע, שום רופא מחוזי.
איגור ברש: עובד סוציאלי, או רופא משפחה, יכולים להתרשם.
איגור ברש: ואם הוא מתרשם, שיש עדות למצב פסיכוטי וסיכון והוא שואל, האם אתה מוכן להיבדק?
איגור ברש: הוא פונה לפסיכיאטר מחוזי בכתב ופסיכיאטר מחוזי מוציא הוראת בדיקה.
קריאה: אבל אני רוצה עם זה לסייג.
קריאה: בוא נבדוק ביחד כמה הוראות בדיקה וכמה הוראות אשפוז הוצאו בפועל.
קריאה: ובוא נודה כולנו, שיש בעיה ע ם חוק חולה הנפש, וממעיטים.
קריאה: עובדים סוציאליים, שפוגשים את האנשים ברחובות במצבים לא קלים, מוציאים דוחות, פונים לפסיכיאטר מחוזי, ומעט מאוד מהם מקבלים את הוראת הבדיקה בכפיה.
קריאה: וגם אם הם מאושפזים בכפיה הם כעבור יום משוחררים לרחוב בחזרה.
רחל אבידן: אני חייבת להתייחס לזה, לתת דוגמה.
איגור ברש: אני חמש שנים הוצאתי הוראות בדיקה והוראות אשפוז.
איגור ברש: וכל שנה הוצאתי שלושת אלפים הוראות.
איגור ברש: אני מכיר את התחום הזה.
איגור ברש: חמש שנים עשיתי כמעט רק את זה.
איגור ברש: אשפוזים בכפיה ובדיקות רפואיות.
טלב אלסאנע: שלושת אלפים בשנה?
איגור ברש: שלושת אלפים בשנה במחוז מרכז.
איגור ברש: מחדרה עד גדרה.
איגור ברש: אז אני חייב להגיד, אם פונים לפסיכיאטר מחוזי במכתב מנומק ,שמתאר מצב פסיכוטי.
איגור ברש: סיכון וסירוב להיבדק הוא יוציא הוראת בדיקה.
איגור ברש: בדרך כלל הפניות לא כאלה.
איגור ברש: בדרך כלל מתקשר עובד סוציאלי ואומר,
חיים אמסלם: והוא רוצה לקפוץ מהחלון.
איגור ברש: מה אפשר לעשות עם לקפוץ מהחלון?
חיים אמסלם: וכבר קרה שלא הוציאו, והוא קפץ.
איגור ברש: כן, נכון.
איגור ברש: כי אם הוא...
איגור ברש: הרוב האנשים, שמתאבדים לא חולים פסיכיאטרים.
איגור ברש: התאבדות זה לא בהכרח תופעה פסיכיאטרית.
איגור ברש: זה שהוא עומד ליד החלון ולא מתועדת עדות למצב פסיכוטי, לא מהווה עילה לבדיקה כפויה, עם כל הצער והכאב.
איגור ברש: המחוקק לא הסמיך אותנו לכפות שום דבר על אדם, שהוא לא פסיכוטי.
איגור ברש: מי שלא פסיכוטי, כמה שהוא לא מסוכן, יהיה הוא אדון לגורלו.
איגור ברש: וכמו שזכותי להיבדק גם זכותו להיבדק.
תמר סיבוני: ד"ר ברש, זה נכון מה שאתה אומר.
תמר סיבוני: אבל זה נכון לגבי עוד בדיקה.
תמר סיבוני: במידה והוא מוכר כחולה נפש.
תמר סיבוני: אם הוא לא מוכר לא תצא הוראת בדיקה.
איגור ברש: זה גם לא נכון.
איגור ברש: בחוק לא כתוב שום דבר על מוכר.
רחל אבידן: אנחנו נעשה את זה מסודר ונוציא את זה בכתובים.
רחל אבידן: בסדר?
רחל אבידן: איך הוראת בדיקה באמת צריך להיות כתוב בדוח.
טלב אלסאנע: רבותי אני מודה לכל המשתתפים.
גלעד נתן: אני רוצה להגיד משהו.
גלעד נתן: טיפול בכפיה זה פיתרון אחד שמתאים לקבוצה אחת.
גלעד נתן: אבל זה לא הפיתרון היחיד.
גלעד נתן: עוד פיתרון שחסר כאן זה, כתבתי במסמך וזה לא המסמך של דרי רחוב, שעולה וזה הנושא של דיור תחילה.
גלעד נתן: זה מודל שקיים במדינות מערביות, וזה מודל שעובד בהצלחה.
גלעד נתן: וכן, לפעמים---
רלי קצב: הוכח היעילות הכלכלית שלו וגם ביעילות של הוצאת אנשים מהרחוב.
גלעד נתן: וזה אכן לא מתאים למסגרת של שיקום של בריאות הנפש.
גלעד נתן: עכשיו להיכנס להוסטל ולעבור לשלוש ארוחות ביום ובאמצע לעשות שיקום תעסוקתי לפעמים, יצירת האמון כוללת את ההתייחסות לזה, שמצאת להם קודם כל קורת גג, ואחר כך לתוך קורת הגג הזה, בדיוק כמו של טיפול שעושה rehching out כמו המזרקים, כמו מרפאה למחלות מין, מה שגם חסר.
גלעד נתן: נוצר האמון שמאפשר להם להמשיך את הטיפול בבן אדם ואז, לבדוק אם אנחנו מדברים על בן אדם, שרוצה להשתקם או על בן אדם שמה לעשות, ומדברים רק על טיפול של להחזיק אותו בקיום.
רלי קצב: ומדובר על קורת גג לכולם, שהיא לא מותנית.
איגור ברש: בריאות הנפש נותן טיפול או שיקום.
איגור ברש: בריאות הנפש זה לא קורת גג.
טלב אלסאנע: אבל דרי רחוב זקוקים לה גם כןף לקורת גגץ ולכןף זה חלק מהטיפולץ
איגור ברש: כשיהיו מרכזים לדרי רחוב כקורת גג, בריאות הנפש ייתן טיפול ושיקום.
טלב אלסאנע: הדיון הזה העלה הרבה יותר שאלות מאשר תשובות.
טלב אלסאנע: ולכן, לדעתי חייבים בהמשך, אולי בעוד שלושה ארבעה חדשים לקיים ישיבת מעקב אחרי הסוגיות שהועלו.
טלב אלסאנע: אני שומע גם ויכוח בין הגורמים המטפלים, וגם הרווחה.
טלב אלסאנע: ולכן, יש סוגיות שטעונות הרבה ליבון בין שני הגורמים.
טלב אלסאנע: יש צורך בהרחבת ההגדרה של דרי רחוב ותחלואה כפולה.
טלב אלסאנע: גם לכלול אסירים שמשתחררים.
טלב אלסאנע: מי מטפל ואיך מטפלים, וגם עניין הנגישות של שירותי הבריאות, במיוחד בעניין של האבחון.
טלב אלסאנע: אני מצטרף להמלצה, שיש צורך שהפסיכיאטרים יגיעו למטופלים אם המטופלים לא מצליחים להגיע לפסיכיאטר.
טלב אלסאנע: ולכן, אם נמצאו מסגרות מתאימות אפשר להגיע.
טלב אלסאנע: הכול תלוי בפונקציה של רצון.
טלב אלסאנע: כמו שיש צורך במוטיבציה של דרי רחוב, צריך מוטיבציה של משרד הבריאות.
איגור ברש: משאבים
טלב אלסאנע: ולכן, אם ל יש לו את המוטיבציה, הוא יכול להגיע.
טלב אלסאנע: לא מדברים על תקנים של...
טלב אלסאנע: מדברים על שעות ספורות בשבוע.
טלב אלסאנע: ולכן, לדעתי גם במסגרת המשאבים הקיימים, אם עושים את החלוקה וההקצאה אפשר לתת מענה ולו חלקי, כדי לראות, לבחון אם מגיעים.
טלב אלסאנע: אז באיזה מידה זה מקדם.
טלב אלסאנע: והדבר הנוסף הוא הבשורה ששמענו, עניין של הקמת ההוסטלים.
טלב אלסאנע: אני חושב שזה צעד חשוב.
טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לשמוע שאכן זה מתבצע בפועל.
טלב אלסאנע: לגבי המסגרות לבני נוער ולגבי נשים לא שמענו על מסגרות הולמות.
טלב אלסאנע: שמענו שהולכים להקים - - -
איגור ברש: הסבה של מסגרת.
איגור ברש: מדובר בהסבת מיטות פסיכיאטריות במחלקה לנוער לטובת הנוער, שסובל מתחלואה פסיכיאטרית פלוס שימוש.
איגור ברש: זה לא מיטות נוספות, זה חלק מהמסגרת הקיימת.
איגור ברש: זה מה שכבר קיים ויתמקצעו במתן סיוע לנוער.
איגור ברש: היו"ר טלב אלסאנע: זה לא פסול, זה מקובל, זה טוב ולבחון את זה.
אנטולי מרגוליס: ובמסגרת המחלקות שגם ככה העומד עליהם הוא מאוד גבוה תהיה הסבת מיטות.
אנטולי מרגוליס: מה שאומר, שבמקרה הטוב אם הם יקבלו אז מישהו אחר לא יקבל.
אנטולי מרגוליס: ובמקרה הרע הם לא יקבלו.
טלב אלסאנע: אבל קודם כל לבחון את העניין, כדי שבינתיים לתת תחילתו של מענה.
טלב אלסאנע: אני מודה למשתתפים, גם לאילת, אולי יום אחד יגיע לאילת גם.
טלב אלסאנע: הנושא שעל סדר היום, הקמת מרכזי חלוקת תחליפי סם.
טלב אלסאנע: בתחילת הישיבה אנחנו נשמע מספר הערות ממנכ"ל הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, ובכל מה שנוגע להקמת הועדה בסוגיה של אי הפללה, איפה זה עומד?
טלב אלסאנע: אם הוקמה הועדה?
טלב אלסאנע: אם התחילה לפעול?
טלב אלסאנע: חבריה?
טלב אלסאנע: המנדט שניתן לה?
טלב אלסאנע: ואנחנו נבקש גם כן המשך מעקב אחרי הפירוט שלה, וכשהיא תסיים את המלאכה בשעה טובה, אנחנו נקיים דיון על המלצות, ונראה איך אפשר, אם יש דברים, התפתחויות חשובות בעניין הזה.
טלב אלסאנע: אז בבקשה.
יאיר גלר: תודה רבה אדוני היושב ראש.
יאיר גלר: ועדת אי ההפללה תצא לדרך, אם לא יהיה עיכוב, במהלך דצמבר כאשר החברים מתמנים ממש בימים אלו, על ידי כלל המשרדים.
יאיר גלר: פנינו לשרים ולמנכלי"ם, לשלוח אלינו את הנציגים, להערכתי בתוך כעשרה ימים אנחנו נקבל סופית את כל רשימת הנציגים מטעם המשרדים הרלוונטיים.
טלב אלסאנע: אלו משרדים?
יאיר גלר: כמובן בריאות ורווחה, ביטחון פנים ומשטרת ישראל, ביקשנו גם את השב"ס שיהיה שם ורשויות מקומיות.
טלב אלסאנע: משפטים, עניין של הפרקליטות, כי זה עניין של האי הפללה והמשמעויות של הדבר.
יאיר גלר: הפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה, כאשר אני יודע שגם בימים אלה היועץ המשפטי לממשלה כבר נותן את דעתו לקראת הועדה, על חוות דעת עדכנית, שיכול להיות שהיא תשתנה בעקבות מסקנות או לקחים שלנו שיובאו גם, כמובן לכנסת לדיון הרבה יותר עמוק.
בני אברג'יל: היה כדאי גם להזמין נציג מהמשפחות, מהפורום, שאולי גם יכול לתרום בנושא הזה ולסייע לוועדה.
טלב אלסאנע: נשמע ממנו אחר כך.
יאיר גלר: כל דיוני הוועדה יהיו פתוחים פרט לסיכומים, כמובן.
יאיר גלר: אנחנו מפרסמים את זה גם בעיתון, כל מי שירצה לבוא ולהביע את דעתו ולהשמיע את קולו יוזמן בכבוד רב, וישמיע את זה.
יאיר גלר: אם יהיה צורך תוך כדי הדיונים, כמובן ליו"ר הוועדה ולוועדה יהיה מנדט מאוד רחב.
יאיר גלר: אני לא מדבר על צירוף אנשים נוספים, אבל כמובן, לפתוח את זה למקומות וערוצים נוספים, שעדיין במנדט אולי לא חשבנו עליהם מבחינתנו.
טלב אלסאנע: משרד החינוך מיוצג?
יאיר גלר: משרד החינוך מיוצג כמובן.
טלב אלסאנע: גם השלטון המקומי?
יאיר גלר: גם מרכז השלטון המקומי מיוצג.
טלב אלסאנע: ניקח גם כן נציג מעמותות שפועלות בתחום הזה, גם כדי לתת איזון, שיהיו גם גופים וולונטריים שיש להם עמדות כאלו ואחרות, כדי שיעשירו את הדיונים בנוסף לשימוע בהרכב עצמו.
יאיר גלר: ברור.
יאיר גלר: הפתיחה, מבחינת "קול קורא" בתקשורת, תהיה מירבית.
יאיר גלר: כל מי במדינת ישראל שירצה לבוא ולדון, או הביע את דעתו ולהשמיע את קולו, יוזמן כמובן בכבוד רב.
יאיר גלר: הדיונים יתקיימו ברמת אפעל, נשכרו כבר אולמות לטובת העניין.
יאיר גלר: כמובן, עשינו זאת על חשבון הרשות, אנחנו רואים את זה כמנדט שלנו להוביל את זה, הם יקבלו מאיתנו את כל הסיוע הנדרש.
יאיר גלר: הרשות לקחה על עצמה את האחריות הטכנית, לא כמובן התכנית, אבל האחריות הטכנית וכל העניין הזה, אנחנו הקצבנו לעניין שלושה חודשים, כלומר הרצון שלנו שעד סוף פברואר נוכל, פחות או יותר עד סוף מושב החורף של הכנסת, לבוא ולהציג את הדברים, ובהנחה שזה יהיה מסוודר- - -
טלב אלסאנע: מה בדיוק המנדט שניתן לועדה מבחינת מה לבחון, מה לשקול?
יאיר גלר: הרעיון, או התפיסה, שעומדת בבסיס אומרת, שעד גיל שמונה עשרה אנחנו חייבים במדיניות מאוד עדכנית, שתהיה אולי אפילו פורצת דרך בעולם.
יאיר גלר: אני לחלוטין לא מנחה את יו"ר הועדה, הכול פתוח והכול על השולחן ואנו אוספים כל חומר רלוונטי מכל מקום בעולם.
יאיר גלר: אספנו כבר הרבה מאוד חומרים על התנהלותן של הרבה מאוד מדינות בהקשר הזה, משום שהמדיניות משתנה כמעט מקצה לקצה ממדינה למדינה.
יאיר גלר: כל החומרים האלה, באחריות של הרשות, יונחו על שולחן הועדה, יחולקו לכל החברים, וגם הם יהיו פתוחים לחלוטין כדי שנוכל בסופו של דבר לבוא ולבנות את התפיסה המרכזית.
יאיר גלר: אני לא יכול להנחות את כל גורמי החוק במדינת ישראל, אבל כמובן אם אתם תוכלו לסייע בעדינו, ואני יודע שיש נכונות רבה מצידכם, אני חושב שזה יוכל להיות באמת כדגם וכמודל להרבה מאוד מדינות בעולם, וודאי מהעולם המערבי.
טלב אלסאנע: ברגע שיהיה גם הרכב ויהיה כמעט מושלם, אנחנו נבקש סקירה יותר משמעותית ודיון ענייני, גם לגבי הרכב גם לגבי המנדט, נקיים ישיבה מיוחדת לגבי הנושא.
טלב אלסאנע: ולכן, חשוב שנהיה מעודכנים איפה זה עומד.
טלב אלסאנע: לפני שאנחנו פותחים את הישיבה בנושא הדיון היום, במהלך הפגישה שהתקיימה עם שר האוצר, נאמר לנו שחלק מהתקציב שהוקצב לרשות לא מנוצל.
טלב אלסאנע: אין מדובר בסכומים משמעותיים אפילו, הם אמרו, מה אתם מבקשים תוספת, כאשר מה שעומד לרשות היא לא מנצלת אותו?
יאיר גלר: אני כמובן לא רוצה לפגוע בכבודו ובמי שמעביר נתונים לשר האוצר, אבל בשלושים ואחד בדצמבר לאורך שנים, לא נשאר שקל אחד ברשות.
יאיר גלר: אנחנו כמובן עושים את ניצול התקציב בצורה מושכלת ושמתאימה לנו, אבל לעולם אנחנו לא משאירים.
יאיר גלר: שנה שעברה אפילו הסתיימה בגירעון קטן של כעשרים אלף שקלים, וגם השנה אין סיכוי שיוחזר שקל אחד לאוצר, להיפך אנחנו היינו אפילו מאושרים אם התקציב היה גדל.
יאיר גלר: אינני יודע מי העביר לו את הנתונים, אני אשמח מאוד לבוא איתו בדברים ולתקן לו את הנתון המתאים שהוא מעביר לשר שלו, אבל זה ממש שגוי.
טלב אלסאנע: אוקי רבותי, נחזור לעניינינו.
טלב אלסאנע: אז זו לא הישיבה הראשונה בנושא הזה, זו ישיבת מעקב לדיונים קודמים, אשר התייחסו לעניין של טיפול בתחליפי סם.
טלב אלסאנע: במסגרת אותם דיונים, הועלו מספר סוגיות, מספר בעיות לגבי עניין של החלוקה, לגבי של ההמתנה וגם לגבי הסוגיה של הפרטה, וגם היו המלצות של הועדה שאין צורך להפריט, כאשר אנחנו מתייחסים לטיפול הניתן טיפול רפואי וזו האחריות של המדינה.
טלב אלסאנע: מדינה, לא יכולה להתנער מאחריותה בתחום של הטיפול הרפואי.
טלב אלסאנע: ניתן לראות גם את העניין הפרדוקסאלי, כאשר בעניין של הקנבס הרפואי, דווקא המדינה רוצה שהיא תחלק והיא תשלוט, וקיימנו דיון ושמענו הרבה נימוקים מדוע זה צריך להיות באחריות המדינה, ואי אפשר להעביר את זה לגופים פרטיים.
טלב אלסאנע: מצד שני, במקביל, בדבר שהוא לדעתי מהיותר חמורים, את הניסיון והריצה הזו ללכת ולהפרטה, כאשר השלכות יישאו המטופלים.
טלב אלסאנע: וגם ההיגיון לא נראה ואיננו משכנע.
טלב אלסאנע: הייתי רוצה לשמוע מנציג משרד הבריאות, מה המצב היום מבחינת המעקב, לעומת הדיון הקודם, לגבי המלצות שניתנו בדיונים הקודמים, מה התקדם לגבי מרכזים חדשים, לגבי ההמתנה, לגבי המענה.
טלב אלסאנע: גם העמדה שלכם לגבי ההפרטה של חלוקת תחליפי סם, בהקשר הזה אני יודע שיש עתירה, אנחנו לא נתייחס או לא נדון בעניין שעומד ותלוי, אלא נדון בהמלצות שהיו.
טלב אלסאנע: מה התקדם מאז הדיון הקודם ועד היום?
אנטולי מרגוליס: אני אתייחס, לכמה דברים שקשורים למעקב בנושא.
אנטולי מרגוליס: כעת, אנחנו במשרד הבריאות, מטפלים כמעט בארבעת אלפים מטופלי מתדון ובופרונפרין, כמה בשלושה עשר מרכזים, כולל ניידות, ואנחנו - - -
טלב אלסאנע: מהי החלוקה בין מרכזים ובין ניידות?
אנטולי מרגוליס: יש לנו שלושה ניידות סך הכול.
אנטולי מרגוליס: שתי ניידות בצפון ואחת ניידת בדרום, כי כחמש עשרה אחוז מטופלים בניידות, ושאר המטופלים הם מטופלים במרכזים נייחים.
טלב אלסאנע: יש סיבה לחלוקה של ניידות למרכזים נייחים?
אנטולי מרגוליס: יש ניידת בדרום שמטפלת בכל הפריפריה, שהיא כל הערים הקטנות, וגם יש שתי ניידות בצפון שהם מטפלים בכמה ערים וגם כמה כפרים בצפון, בשביל להקל על אנשים שהם לא יגיעו יום יום לקבל את הטיפול במרכז נייח אלא, אבל טיפול פסיכו סוציאלי וטיפול רפואי הם מקבלים במרכזים נייחים, זאת אומרת הם צריכים להגיע פעם בשבוע, פעם בשבועיים או פעם בשלושה שבועות לפי רמת הטיפול, לפי שלב הטיפול שלהם, אבל שתיית התרופה הם שותים את זה במרכז נייד.
טלב אלסאנע: זאת אומרת, המרכזים הניידים אינם נותנים את המענה לטיפול הפסיכו רפואי.
אנטולי מרגוליס: פסיכו סוציאלי ורפואי לא נותנים, רק את חלוקת התרופה, אבל מטופלים לפי הצורך.
אנטולי מרגוליס: הם מגיעים גם לטיפול רפואי למרכזים נייחים, בגלל זה כל הניידות הן שייכות למרכזים נייחים.
אנטולי מרגוליס: זאת אומרת, יש שני מרכזים בצפון- מרכז בטבריה ומרכז בחיפה, שכל אחד יש להם ניידת ויש גם מרכז מטרה בדרום בבאר שבע, שיש בה גם את הניידת.
אנטולי מרגוליס: לגבי תור המתנה, הרישומים, בינתיים רשומים בתור המתנה כארבע מאות איש משהו כזה.
טלב אלסאנע: מה היה המספר בדיון הקודם?
אנטולי מרגוליס: בוא נגיד כך, אנחנו בשנת 2011 אנחנו קיבלנו מאה חמישים מטופלים נוספים, שנת 2011.