GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כוכבה ברק: נכון.
טלב אלסאנע: גם יש בית ספר תיכון שלמנהלת---
יגאל עזרא: וגם הולכים להקים שם בית ספר חדש---
רן בטאט: זה בהקמה כבר, בבנייה.
טלב אלסאנע: אני ביקרתי בבית ספר, חטיבת ביניים, יש אולם ספורט שרוף שם.
כוכבה ברק: כן, נווה ירק.
טלב אלסאנע: טופל שם העניין?
טלב אלסאנע: בית הספר טעון שיפור, שיפוץ או החלפה אפילו.
כוכבה ברק: לדעתי יש שם כבר תכנית של החלפה.
כוכבה ברק: מדברים על החלפה, על מבנה חדש.
רן בטאט: יש בית ספר אלזהרא שאז הקימו מבנה חדש.
אברהם אביברגה: בחטיבת הביניים בשנה הבאה יהיה גם שש שנתי, מכיתה ז' לכיתה י"ב.
כוכבה ברק: זה כבר השנה, צומח.
אברהם אביברגה: מתי זה מתחיל?
אברהם אביברגה: אני שם בוועד הורים ואני לא יודע מה---
כוכבה ברק: לא, אני אומרת שזה יהיה בית ספר צומח בסופו של דבר, שכבר יש את כל המהלכים ל...
טלב אלסאנע: משרד הרווחה, יש לכם משהו להתייחס?
טל לב ארי: בוודאי.
טל לב ארי: משרד הרווחה מתקנן בלוד שלושה תקנים במשרה מלאה.
טל לב ארי: לצערנו כבר למעלה משנה משרת מנהל היחידה לא מצליחה להתאייש.
טל לב ארי: אנחנו עושים מכרזים, הם מקבלים את גובה השכר שהם אמורים לקבל וכולם מקבלים רגליים קרות.
טל לב ארי: האתגרים פה הם עצומים, יש אפשרות להגיע לרמת פעילות מ-0 תקציב ל-2-3 מיליון בשנה ועם רמת שכר כמו שהעיר לוד מתעקשת לשלם, אנשים טובים, לפחות בתחום של ההתמכרויות, ממש לא מתעקשים לעבוד פה.
טל לב ארי: לצערנו.
יעקב נוי: זה מאפיין גם אותנו.
טל לב ארי: ברור לי, אני גם שמעתי את האמירות האלה נאמרות.
יעקב נוי: יש פה תקן של רכז במגזר האתיופי ואנחנו לא מצליחים---
טל לב ארי: אני מציינת את זה כי אני חושבת שזה חסם מאוד משמעותי, אני חושבת שזו עיר מרכזית, אני חושבת שיש פה אתגרים, אני חושבת שיש פה תקציבים, יש פה הכול, יש פה שיתופי פעולה, שכר כל כך זעום להיקפי מקצוע שהם לא בסיסיים, ואתה לא משלם עליהם, צריך להיות.
טל לב ארי: ..
טל לב ארי: לא יודעת מה באמת צריך להיות, אבל אנחנו לא מצליחים לאייש.
טל לב ארי: במקביל לשלושת התקנים האלה שמתוכם עובדת במשרה מלאה, עובדת בטיפול במבוגרים, וכמובן עובדת נוער, שתיהן עובדות ותיקות, טובות, אנחנו גם משלמים באאוט סורסינג את כל הנושא של טיפול באלכוהוליסטים.
טל לב ארי: התקציב השנה עמד על קרוב ל-145,000 שקלים, רק טיפול מקביל לאלכוהוליסטים.
טל לב ארי: זאת אומרת שכשאנחנו מדברים על שירות לטיפול בהתמכרויות פה בעיר לוד, אנחנו בדרך כלל מתייחסים להתמכרויות שהן סמים---
טלב אלסאנע: איזה מענים יש לכם בעיר לוד לגבי הסמים?
טל לב ארי: בעיר לוד אין מענים.
טל לב ארי: הלוואי ויכולנו, אנחנו ברמת המחשבה והיצירה של התשתיות ההתפתחותיות, אנחנו מאוד רוצים לבנות מרכז יום רגיש תרבות, להלן האוכלוסייה הערבית, יש לנו היום מדריך, מכור נקי שפועל בתוך היחידה, דובר ערבית, מגיע מהקהילה, יש לו יכולת מאוד מיוחדת ליצור קשר ואם אנחנו נצליח לאייש, כדי שאפשר יהיה באמת להוביל מהלכים, לא רק, אגב, ללוד, אלא גם אפשר יהיה לייבא מטופלים מערים אחרות שזקוקים לטיפול רגיש תרבות.
טל לב ארי: לצערנו כרגע אין מענה ראוי.
טל לב ארי: רוב האנשים פה בלוד דוברי עברית יפה וטובה, אנחנו שולחים---
טלב אלסאנע: יש לכם תכניות עתידיות איך לתת את המענה?
טל לב ארי: מתוקצבות?
טל לב ארי: בוודאי, הבעיה היא לא התקצוב, שוב אני אומרת, תקציבים לשמחתנו קיימים, תקנו אותי אם אני טועה.
טל לב ארי: תקציבים יש, הבעיה היא לא תקציבים, הבעיה היא כוח אדם להפעלת הפרויקטים ואני חייבת לומר שזו עיר מלאת אתגרים.
טל לב ארי: זאת אומרת שאתה לא יכול לקחת להובלה של פרויקטים מתקדמים עובדים זוטרים שיסכימו לבוא לעבוד בסכום הזה, אבל זה לא יצליח.
טל לב ארי: מה שמייצר עוד פעם איזה שהוא מעגל חזרתי של ייאוש וחוסר בתקווה.
טל לב ארי: אני כן יכולה להגיד שנערים שזקוקים למסגרות שהן מסגרות קצת יותר ארוכות, אם זה מרכזי יום ואם זה סידור חוץ ביתי, לא נתקלנו בקושי על רקע תרבותי.
טל לב ארי: זאת אומרת עוד לא קרה שביקשו ממני להגיע לאיזה שהיא ועדה, או למימון תקציבי כזה או אחר ובשל שפה זה לא קרה.
טל לב ארי: לא שזה כל כך מצוין, זה לא מה שזה אומר, מה שזה אומר שאנחנו לא באמת מצליחים, נכון לכרגע, בכוחות הקיימים, בהיעדר השפה, והלוואי שנצליח למצוא ולמיין מנהל יחידה דובר ערבית, כדי שנצליח באמת להגיע אל המרכזים שאנחנו עדיין היום לא מצליחים להגיע אליהם.
טל לב ארי: אל היחידות שלנו מגיעים בעיקר ולרוב באמצעות הפניה של שירות מבחן, חמישית מהאוכלוסייה, 20% מסך הפניות מגיע בשל פנייה של משפחה, נשים שאומרות, ' די, נו מור', וכל מיני כאלה, אמהות שאומרות 'אתה לא חוזר הביתה', מתחילים לראות טפטוף.
טל לב ארי: רוב האוכלוסייה שמטופלת ביחידה שלנו, כמעט רובה ככולה, דוברת ערבית.
טל לב ארי: זאת אומרת שזה איזה שהיא השתנות במבנה של אוכלוסיית היעד, כי עד לפני ארבע וחמש שנים רוב האוכלוסייה הפונה הייתה דוברת עברית, אוכלוסייה יהודית.
כוכבה ברק: תסבירי את המגמה, על רקע מה?
טל לב ארי: אני חושבת קודם כל שיש איזה שהיא הבנה שיש אפשרות במגזר הערבי לקבל טיפול והטיפול גם מעצם ההכנסה של המדריך שהוא באמת רגיש תרבות ברמה האמיתית של ה---
כוכבה ברק: את מדברת על מודעות?
טל לב ארי: קודם כל התרחבה המודעות.
טל לב ארי: אני גם חושבת שיש איזה שהיא מורכבות, גם של האוכלוסייה היהודית היום לקבל מענה.
טל לב ארי: בקבוצות, בקבוצת הכנה למשל, או כשאתה עושה קבוצת ניקיון או שימור ניקיון, ורוב האוכלוסייה מדברת ערבית והדיבור השוטף הוא ערבית, אז הנוכחות העברית הולכת וזולגת החוצה.
טל לב ארי: נצטרך לתת לזה מענים בהמשך.
טלב אלסאנע: סלימאן, אתה רוצה להוסיף?
סלימאן טנוס: כן רציתי להוסיף על מה שהיא אומרת ולהתייחס גם למה שאמרה דינה.
סלימאן טנוס: דינה הסבירה את הכול בצורה כללית, על מה אנחנו עובדים; עשינו מיפוי, אני חדש בתפקיד, אני ודינה, אבל לפני שהתחלנו לבנות תכניות כלליות, ממש עשינו ונפגשנו עם הרבה גורמים וראינו שיש באמת צמא לעניין החינוך והסברה ולמניעה, כי הם רוצים באמת לטפל בעניין.
סלימאן טנוס: ההכחשה שהייתה בעבר כבר לא קיימת, היא פחות קיימת וכן רוצים שהילדים שלהם יטופלו ויחזרו לשגרת החיים.
סלימאן טנוס: האוכלוסייה כאן מעורבת לחלוטין, כ-24% אוכלוסייה ערבית, 23% מביניהם הם מוסלמים, 1% רק נוצרים, שזה בסך הכול 770 נפש.
סלימאן טנוס: האוכלוסייה הערבית המוסלמית גם מורכבת מתת אוכלוסיות, שזה ערבים ותיקים, 7,000, השאר הם בדואים ויש גם חלק ניכר משת"פים, שהערבוב הזה קצת עושה קושי.
סלימאן טנוס: אבל כל כוונתנו כשאנחנו נכנסים, אם זה לבית ספר, יש את הרצון להתחיל ולתכנן פעילויות שכן יעזרו.
סלימאן טנוס: אם זה צוות מורים, אנחנו בדקנו את כל התכניות, כולל מילדות, גם במעונות אנחנו עובדים, בני נוער בסיכון, אמהות לאחר שהיה לי מפגש טוב עם דר' חוסני שחאדה, שהוא גם יליד העיר לוד, שהוא עשה סקר ארצי ובדק שבני נוער מאוד מתקשרים לאמהות, אז בדקנו את העניין כדי לבנות קבוצת אמהות של ילדים בסיכון, לתת הנחיה ומניעה הסברה.
סלימאן טנוס: אנחנו גם יודעים שיש עניין של צמא לחינוך בלתי פורמלי, לכן עשינו, גם בבית ספר יסודי, תכנית של מניעה והסברה עם שילוב של דת, שזה באמת חסר.
סלימאן טנוס: בשנה הבאה אנחנו חושבים גם להכניס את העניין של 'כן לספורט, לא לסמים ואלכוהול', אנחנו בודקים את השטח ונקווה שנחולל שינוי טוב בעיר לוד.
טלב אלסאנע: אני חושב שאנחנו מאחרים לסיור, אז אל"ף אני רוצה להודות למפקד התחנה ולאנשי תחנת משטרת לוד.
טלב אלסאנע: מתוך ההתרשמות שלי מהעיר הזו, שיש בה הרבה אתגרים, גם מבחינת המבנה, גם מבחינת ההתמודדות עם כל מיני משימות מגוונות, אני חושב שעושים את המיטב ובנתונים שקיבלנו אנחנו יכולים לראות מגמה בכיוון חיובי.
טלב אלסאנע: זה לא בא במקרה.
טלב אלסאנע: כשיש כישלונות אז כולם באים בטענות, אז כשיש הישגים צריך לזקוף את זה לזכותם של האנשים שפועלים לקדם ולהתמודד ולתת מענה שישפר את הביטחון האישי של תושבי לוד בכלל, גם את התדמית של העיר.
טלב אלסאנע: אני חושב שראש העיר, למרות שהוא לא נמצא, קיבלתי אינפורמציה מסוימת לגבי מדיניות שהוא מוביל כדי לשנות ולשפר.
טלב אלסאנע: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות לכל האורחים שכיבדו את ישיבת הוועדה בנוכחותם.
טלב אלסאנע: אנחנו נצא לסיור כדי להתרשם מהעשייה שאתם עושים בשטח בפועל.
טלב אלסאנע: סיור במרכז גמילה בית אביב בלוד
טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לשמוע התייחסות לגבי המקום, מתי התחיל, איזה שירות אתם נותנים, איזה צוות מקצועי יש לכם.
משה גוטליב: כרגע אני מדריך מקצועי, מדריך בכיתות טיפוליות.
משה גוטליב: כרגע עוד אין רישיון למקום.
משה גוטליב: שלחתי לרשות למלחמה בסמים, יש לנו פה את כל הרשימה, עובד סוציאלי, רופא, אח, שיבוא לחלק תרופות.
משה גוטליב: ברגע שיש לנו אישור למשל, לא צריך להיות רישיון, רק אישור לרישיון וכבר מותר לנו לעבוד.
משה גוטליב: כרגע יש לנו רק בעיה אחת שעוד לא נפתרה והיא תיפתר בקרוב, וזה תברואה.
משה גוטליב: הם היו כבר בביקורת, היה פה איזה משהו שצריך לעשות עם מהנדס, ארכיטקט שהיה צריך לקבל את הבנייה, הוא שלח את כל הדברים, רק מחכים שתבוא עוד הביקורת.
משה גוטליב: היא ביקשה חלון, עשינו חלון, מה שהיא ביקשה עשינו.
משה גוטליב: כרגע מי שנמצא פה בטיפול במקום פה אלה אנשים שעברו את תסמונות הגמילה הפיזית בירושלים ובכל מיני מקומות והגיעו עכשיו לגמילה.
משה גוטליב: בעצם הרבה מהם מחוסרי דיור.
משה גוטליב: יש לנו פה אנשים שהגיעו מרמזורים.
משה גוטליב: פה הם שוהים, הם אוכלים פה, הם שותים פה, מקבלים גם בגדים, מקבלים מה שצריך, חלק מהם כבר בוגרים שיוצאים לעבודה בחוץ וחוזרים לישון פה, עד שהם יחסכו קצת כסף ואז הם... יש חבר'ה שכבר השכירו דירות וכבר גרים בשכירות, עובדים ובאים לפה לקבוצות.
משה גוטליב: חלק מהבוגרים במשך היום הם נמצאים בעבודה או משהו ובערב הם באים לפה לקבוצות, או שיש כאלה שבאים וכל היום נמצאים פה ובערב הולכים הביתה לישון וחוזרים בחזרה לפה בבוקר---
טלב אלסאנע: אתם נותנים להם את התמיכה?
משה גוטליב: נותנים תמיכה והכול.
משה גוטליב: הקטע הכי דומיננטי פה זה שהם לא יהיו לבד, פה הם מרגישים---
טלב אלסאנע: אולי נשמע מהם אחד או שניים שרוצים להציג איך הם התגלגלו, מאיזה שירות, מה הם מקבלים כאן.
משתקם: מקבלים יותר מאבא ואמא, מה אני יכול להגיד יותר מזה?
טלב אלסאנע: כמה זמן אתה נמצא כאן?
משתקם: אני פה בערך עשרה ימים.
טלב אלסאנע: איפה היית לפני כן?
משתקם: בבית קברות, שיבינו גם בעברית.
משתקם: איפה שלא הייתי, ברחובות, דבר הכי גרוע הייתי.
משתקם: פה מחיים את המת, תבין את זה איך שאתה---
טלב אלסאנע: נותנים לך את המסגרת?
משתקם: את הכול.
טלב אלסאנע: נותנים גיבוי, תמיכה.
משתקם: משהו לא יאומן.
משתקם: אני אומר לך, משהו לא יאומן.
טלב אלסאנע: אתה עובד או כל הזמן נמצא כאן?
משתקם: אני כל הזמן כאן, אבל הבטיחו לי בתקופת זמן מסוימת הם מוצאים לי עבודה, כמו שיש בוגרים פה שיוצאים לעבוד וכך אני אתחיל לצאת לעבוד גם.
טלב אלסאנע: יש כאלה שעובדים וחוזרים אחרי העבודה לכאן?
משתקם: בטח.
משתקם: אני 19 יום פה, באתי הרמתי ידיים, כנוע, ונכנסתי לפה, גם אני מקבל ביטוח לאומי וקשה לי לשלם ופה קיבלו אותי בברכה, בלב רחב.
משתקם: אני אבא לשני ילדים, בכיתה א' ובגן, הילדה, יש לי אישה אבל אין לי בית, אני חי בהשכרה.
משתקם: לא מספיק לי, אני התחלתי להתאושש ולעבוד קצת עם עצמי וגם קצת פיזית לעבוד קצת, אם אפשר, ואני בחיבור כאן, מכל הלב, ובשמחה אני עושה את הדברים ואני מאמין שאני הפעם אעלה על הדרך.
משתקם: אני חולה לב וחולה סוכר, הייתי מקבל קצבה מלאה, פתאום לפני 6 חודשים חתכו לי את הקצבה ל-2,000, סיגריות לא מספיק לי.
משתקם: אפילו הרופאים אמרו 'אסור לך לעזוב את הסיגריות'.
משתקם: בסמים אני לא נוגע, אנשים עוזרים לי פה, הם לקחו אותי כאן בלי כסף, בלי שום דבר, מה שאני רוצה הם עוזרים לי, הם רוצים לקנות לי תרופה, אני כבר עשרה ימים בלי טיפול, בלי כדורים של לב, בלי סוכר, בלי זה, אני לא יכול לעמוד על הרגליים, והכול סגור, אין כלום.
משתקם: רציתי ללכת לבית חולים ואמרו שאתם באים, אז אני מחזיק מעמד.
משתקם: אני לא יודע מה להגיד, אני בקושי עומד על הרגליים, אני הולך ליפול.
משתקם: אני נכנס למיטה ולא יכול לקום לבד, אני צריך עם ידיים.
משתקם: בקושי אני חי, באמת, ברצינות, תבדקו אותי עכשיו ותראו שייקחו אותי טיק טאק לבית חולים, לטיפול נמרץ.
משתקם: למה סגרו אותי?
משתקם: הייתי נעזר, היו נותנים לי קצבה מלאה והייתי נעזר, היה בא מישהו עוזר לי, מנקה לי את הבית.
משתקם-גילי: אני מכור וגם אני הייתי במקום הזה חודשיים, עברתי טיפול מאוד מאוד קשה, אני קיבלתי, אני המון אמון אסירות תודה לבית הזה ולמקום הזה, קיבלתי פה המון.
משתקם-גילי: אני מאוד מאוד מעריך את זה.
טלב אלסאנע: לפני שהגעת לכאן איפה היית?
משתקם-גילי: הייתי בהמון...
משתקם-גילי: בארץ ובחוץ לארץ, ושום דבר לא עבד בשבילי, כל מיני טיפולים, זריקה מזריקה.
אלינה פיפלקס: אין רופא בארץ שלא מכיר את גילי.
משתקם-גילי: אז בשבילי זה עבד ואני קיבלתי המון המון ויש לי המון אסירות תודה לבית הזה, הרבה חום ואהבה וזה שווה.
משתקם-גילי: בשבילי זה עבד ואני יכול להגיד לכם, אני עברתי המון סיפורים, פעמיים מוות קליני ומרכזי גמילה ומעצרים ובית סוהר ורחובות וממש גועל נפש הייתי, ואיך שהוא זה נהיה עוד פעם וחזרתי לחיים וזה לא קל ולא פשוט והמון המון עזרה צריך ולשים יד פה לפחות זה שווה.
משתקם-גילי: אני דוגמה בוגר של הבית, כבר שבעה חודשים בניקיון, זה המון, זה לא מובן מאליו, יש לי המון המון אסירות תודה לאלוהים ולמקום הזה, לשייח' יוסף, לשלומי, לכל החברים פה, וזה עובד.
משתקם-גילי: יש פתרון.
משתקם-גילי: אם יש בעיה, אפשר ביחד איכשהו ככה לשתף, לאחד כוחות, ולעשות משהו חיובי בעצם.
משתקם-ציון: אני מכור.
משתקם-ציון: אני צריך אתכם, המטרה שלנו פה באמת זה לעזור ואנחנו עוזרים מכל הלב.
משתקם-ציון: קודם כל בלוד התופעה של הקבצנים ירדה, אין קבצנים, היו בכל הרמזורים, בבקשה, מראש העיר והשיטור הקהילתי, כל הקבצנים פה, הם נקיים פה כבר 6 חודשים, אנחנו תומכים, עוזרים להם, מסדרים להם סיוע בשכר דירה, ביטוח לאומי.
משתקם-ציון: יש פה לדוגמה בחור בשם דני שהוא פה 6 חודשים, תעודת זהות לא הייתה לו, יש לו 27 תיקים, עליתי איתו לבית המשפט, השופטת אומרת לו 'איפה היית שנתיים?' אמרתי לה, 'כבודה, הוא היה ברחובות'.
משתקם-ציון: רצו להוריד אותו למרתף, אמרתי לה 'הנה, עשיתי לו תעודת זהות לפני חודש', נתנה לו עוד צ'אנס, קצינת מבחן, דחתה לו לארבעה חודשים.
משתקם-ציון: יש פה עוד אחד, סיבוני, שהם תושבי לוד, שהיו בתופעה של הצמתים ותודה לאל, נקיים.
משתקם-ציון: יש פה אנשים מכל הארץ, אין יהודי, ערבי, קווקזי, תאילנדים, אצל כולנו זו מחלה ומחלה משותפת ואנחנו צריכים להירתם לעזור, כי לוד תמיד הייתה מעגל לבוא לקנות סמים, הכול היה סטיגמה, סמים, פשע, רצח, תמיד בכותרת, לוד, היום אנחנו צריכים גם להסתכל על חצי הכוס המלאה, שיש מרכז גמילה, שתומכים באנשים, שאנחנו נגד הסמים, שמי רוצה, הדלת פתוחה, יש לו כסף/אין לו כסף, רק יבקש עזרה, ירים טלפון.
משתקם-ציון: אז הבקשה שלנו היחידה, אני ויוסף ומשה, מנהל צוות המדריכים, שרק יעזרו לנו.
משתקם-ציון: מעבר לזה אנחנו לא רוצים, לא חומרי, לא כלום, רק שיעזרו לנו.
משתקם-ציון: ביקשו תכניות, שינינו עכשיו, הבאנו את המהנדס, הוא עשה תכניות חדשות למקום.
משתקם-ציון: מה שביקשו עשינו.
משתקם-ציון: מהרדיו שולחים אלינו, יש פה שני מטופלים מהרדיו, תכנית של אייל מידני, כל מוצאי שבת.
משתקם-ציון: בשבוע שעבר אני הבאתי בן אדם מרמת השרון, הנה הוא פה, לא רוצה להזכיר את שמו, הוא פה כבר 8 ימים.
משתקם-ציון: אז אני באמת רוצה שכולם יירתמו.
משתקם-ציון: היום דיברתי, שלחתי פקס לחבר הכנסת , שלחנו לו את הפקס, הוא אמר שהוא יעזור לנו, מה שאנחנו רוצים, בבקשה.
משתקם-ציון: כולם נרתמים.
משתקם-ציון: ראש העיר באמת, אני מצדיע לו, למאיר ניצן.
משתקם-ציון: הוא לא פה ואני משבח אותו ומצדיע לו.
משתקם-ציון: מתחילת הדרך הוא איתנו.
משתקם-ציון: גם באמת דורון, מפקד התחנה, זו פגישה שנייה שאני מכיר אותו, אני מרחובות, אני לא מלוד, ואני פה מהיום הראשון של המקום, ובאמת מפקד התחנה גם עוזר לנו, באמת.
משתקם-ציון: ואני רוצה שכולנו נירתם ביחד.
טלב אלסאנע: אני חושב שהמקום הזה נותן תקווה, עוזר לאנשים שזקוקים לעזרה.
משתקם-ציון: כולנו רוצים.
משתקם-ציון: ..
משתקם-ציון: זה עוזר לחברה, מה שאני עברתי, אני לא רוצה שהילדים שלי יעברו.
טלב אלסאנע: ואנחנו בוועדה נירתם כדי לעזור לכם ולאפשר לכם לעזור לאנשים שזקוקים לעזרתכם.
טלב אלסאנע: אני חושב שטוב שיהיו כאן מאשר שיהיו ברחובות של לוד, בצמתים, ובלי שום סיכוי לצאת מהמעגל של הסמים.
טלב אלסאנע: זה נותן אפשרות, נותן סיכוי לצאת מהמעגל, ולכן אנחנו נקיים ישיבה מיוחדת בוועדה למלחמה בסמים ונבחן ונבדוק איפה זה עומד ומה צריך ואני מקווה שהמקום הזה יוסדר ויפעל בצורה חוקית וגם יקבל תמיכה ממשלתית.
משה גוטליב: אני עובד בתור מדריך המון שנים, אבל פה אני כבר שנה וחצי בהתנדבות.
משה גוטליב: אני עכשיו באתי מהרצאה בהדסה עין כרם.
טלב אלסאנע: אתם עושים פה דבר נהדר, מספיק שאתם נותנים לאנשים הרגשה שיש להם מקום, לאן לחזור, ולבנות את עתידם.
משתקם-ציון: בוא נגיד מקום גמילה בישראל עשר שנים, כל מקום 5,000 איש הכניסו, המקום הזה הוא שנה ומשהו, תסתכל סטטיסטיקה, כל מקום עשר שנים, 1,000 איש, 5,000 איש שנכנסים, כמה יצאו שנגמלו?
משתקם-ציון: יש שני אנשים?
משה גוטליב: מספיק שייצא אחד, לא צריך אלף.
משתקם-ציון: אחד בעשר שנים?
משתקם-ציון: פה יצאו 70 בן אדם, תבדוק, יביאו לך רשימה.
משתקם-ציון: זה דבר לא יאומן.
אלינה פיפלקס: אני רק רוצה להוסיף שבכל זאת המקום, בשביל לקבל אנשים לגמילה, חייבים רישיון של , כל עוד אין פה רישיון של , המקום עובר על החוק וני מאוד שמחה לשמוע שנכון לעכשיו המקום הזה משמש כבית חם.
טלב אלסאנע: ישיבה בתחנת משטרת רמלה
טלב אלסאנע: אנחנו פותחים את הישיבה בצורה פורמלית בביקור בתחנת המשטרה ברמלה.
דודי מירון: אני סגן מפקד התחנה, דודי מירון.
דודי מירון: הנציגים מהתחנה פה; אשר, קצין המודיעין שלנו, יוסי, היועץ המרחבי שלנו, יגאל, היועץ המחוזי, הם אנשי מודיעין, דוד מדר, שהוא קצין הנוער שלנו, שזה תחום שהוא מאוד חשוב לנו כמשטרה וכתחנה, נושא הנוער, רינת, היועצת המשפטית שלנו בתחנה והיא מלווה כל דיון בתחנה למעשה.
טלב אלסאנע: לתחנה יש יועצת משפטית או למרחב?
דודי מירון: לכל תחנה יש יועצת משפטית ובמרחב יש יועץ משפטי ובמחוז, כי אנחנו עוסקים בתיקי חקירה.
קריאה: בתחנה זה נקרא קצינת חקירות ומשפטנית ובמרחב היא נקראת יועצת משפטית.
דודי מירון: ויש כאן נציגים מהעירייה, אולי תציגו את עצמכם?
דודי מירון: (סבב נוכחות).
דודי מירון: טוב, ראשית אנחנו שמחים שבאתם אלינו.
דודי מירון: בסופו של עניין אנחנו שמחים על כל ארגון, או כל זרוע ממלכתית או אחרת שנרתמת לטובת המאבק שלנו, במקרה הזה אנחנו נדבר על נושא הסמים.
דודי מירון: הכנו כאן איזה שהיא מצגת שמציקה את התחנה בתמצית וסוגיית הסמים בתחנת רמלה.
דודי מירון: אני ארחיב במשך המצגת.
דודי מירון: חשוב מבחינתי שזה יהיה דיון פתוח, דיון חופשי.
דודי מירון: אחרי שאני אסיים את המצגת שלי, הרשות תדבר מהזווית שלה.
דודי מירון: אני רוצה לציין בפתח הדברים שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם הרשות המקומית, הם ממש חלק מאיתנו ואנחנו חלק מהם, סיוע הדדי, מטרות משותפות, ואנחנו פועלים בצורה הוגנת ושקופה, למען הציבור, ובמקרה הזה ציבור שלמעשה או סוחר או משתמש בסמים פה שנפגע בדרך כזו או אחרת מסמים ואנחנו פועלים על מנת לשקם או לעצור את מי שצריך לעצור.
דודי מירון: לגבי השטח הטריטוריאלי שלנו, כדי לפקס אתכם, האחריות של תחנת רמלה היא על רמלה, באר יעקב ומועצה אזורית גזר שבנויה ממספר יישובים.
דודי מירון: ניתן לראות את התחום על המפה כדי להבין את ההיקפים, כאשר רמלה היא המרכז, תרתי משמע.
דודי מירון: הנתונים הכלליים – בגזרת האחריות יש לנו 105,000 תושבים, יש לכם כאן עותקים של המצגות שתוכלו לקחת איתכם אחר כך.
דודי מירון: ברמלה 72,000 תושבים, בבאר יעקב 13,000, מועצה אזורית גזר 18,000 תושבים ויש לנו פה את היישוב ניר צבי שהוא אקס טריטוריה עם 600 תושבים, יישוב יוקרתי, סמוך והוא למעשה מגשר בין לוד לבין רמלה.
טלב אלסאנע: ניר צבי קשור לרמלה או ללוד?
דודי מירון: לרמלה.
דודי מירון: החומה לכיוון פרדס ניר, זה החומה בין ניר צבי לבין העיר רמלה.
דודי מירון: מבחינת המאמצים המרכזיים של התחנה, כדי לפקס אתכם – אנחנו עוסקים בנושא הפשיעה בסמים, עברות פע"ר, פע"ר זה כל מה שקשור לפריצות לרכבים, לדירות, גנבת רכבים, מה שפוגע באזרח ברמה המיידית, בביטחון האישי שלו, פשיעת נוער, שהיא נושא מאוד מרכזי בתחנה, אלימות רחוב, כבוד המשפחה וסכסוכי חמולות כאשר כבוד המשפחה זה לאו דווקא המגזר הערבי, יש לנו פה בוכרים, יש פה אתיופים, מי שמכיר את הנושא הזה מקורב.
קריאה: אלימות בתוך המשפחה.
קריאה: אני מבינה שכבר לא אומרים כבוד המשפחה.
קריאה: כשמדובר בנשים, אני רואה שזה זה.
דודי מירון: וסכסוכי חמולות שזה למעשה כן מאפיין את המגזר הערבי, שאם אנחנו נקלעים לסכסוך חמולות, אז התחנה יודעת איך להתמודד, בדרך כלל על ידי גישור, על ידי פישור של העניין כדי לייצר שלום שישכון בבתיהם.
דודי מירון: בהיבט של פח"ע (פעילות חבלנית עוינת), זו עיר מעורבת, יש כאן ריבוי של שב"ח, יש כאן את בסיס צריפין, רכבת, קניון, שוק, מוסדות שלטון ובתי חולים.
דודי מירון: זאת עיר מחוז ולמעשה כל הרכיבים הממלכתיים הם ברמה מחוזית.
דודי מירון: מתקנים רגישים שיש לנו זה מפעל נשר, מפעל מל"מ, הרכבות בהיבט של חומ"ס (חומרים מסוכנים) ומתקן מצליח.
דודי מירון: לגבי סד"צ (סדר ציבורי) – כביש 431 וכביש 40 הם כבישים מרכזיים.
דודי מירון: ובהיבט של המצוקה הכלכלית, שלאחרונה אנחנו עדים להתרחשויות חברתיות סביב העניין הזה ואנחנו נדרשים לזה כתחנה.
דודי מירון: עכשיו הקמ"ן ידבר על תופעת הסמים באופן כללי.
בן ששון: אני אשתדל לעשות את זה קצר.
בן ששון: קודם כל ברוכים הבאים.
בן ששון: בסך הכול תופעת הסחר בסמים היא משהו עולמי וארצי.
בן ששון: תחנת רמלה, כשאני מסתכל היום על השימוש וסחר בסמים, היא לא שונה מערים אחרות, לא מלוד ולא מראשון, לא ממקומות אחרים שאנחנו נמצאים פה באזור השפלה.
בן ששון: בדרך כלל העברה הזאת גוררת עברות נוספות, עברות אלימות, עברות פשיעה אחרות ובאמת היעד השנתי של 2011 מבחינת התחנה היה הגדלת עברות החשיפה ב-10% משנת 2010, כשמיותר לציין שעברת סמים זה בעצם עברת חשיפה שאנחנו נדרשים בגינה.
בן ששון: מבחינת הנתונים, פה זה נתוני חקירות – ב-2011 פתחנו בסך הכול 510 תיקי סמים, מול 419, זה אחוז שינוי של 21.7%.
בן ששון: אנחנו מזהים עלייה בשימוש בסמים.
טלב אלסאנע: תישאר שנייה על השקף הקודם.
בן ששון: מבחינת נתוני הסמים – בסחר בסמים היינו 34 מול 38, החזקה לצריכה עצמית זה בעצם לפי החוק החזקה של סמים זה מעל במריחואנה ומעל 0.3 בהרואין וקוקאין.
בן ששון: עלינו במספרים נמוכים.
טלב אלסאנע: עלייה משמעותית לגבי החזקה לצריכה עצמית.
בן ששון: נרקומנים, משתמשים.
בן ששון: אתה תיכף תראה בשקף הבא שהעלייה היא בקרב בני נוער, שזה 91% שינוי שאנחנו רואים, מ-12 תיקים אנחנו מגיעים ל-23 תיקים, שהכול זה החזקה לצריכה עצמית.
בן ששון: זאת אומרת היום הילדים, מספיק הוא מחזיק אצבע חשיש זו החזקה לצריכה עצמית.
בן ששון: מבחינת תפיסות סמים ב-2011 – אנחנו באמת בתחנת רמלה נתקלים יותר בחשיש, במריחואנה, בסמים הקלים.
בן ששון: אין לנו פה תחנות סמים כמו שיש בלוד או במקומות אחרים ואנחנו לא רואים פה נרקומנים ברחובות, לא הרואין, לא קוקאין, הדברים האלה כמעט ולא, אבל אנחנו כן נתקלים בכל הסמים הקלים שהם עדיין סמים אבל זה סמים ובני הנוער מתנסים בסמים האלה, חשיש, מריחואנה, כדורי אקסטזי, כל הדברים האלה.
בן ששון: מבחינת הפעילות של התחנה - ב-2011 סימנו לעצמנו כמה יעדים ובחלקם עמדנו.
בן ששון: חלק אני אפרט, לקחנו את נושא בני הנוער ומיקדנו אותו כעדיפות עליונה.
בן ששון: באחת הפעמים נשלחה שוטרת מהתחנה לקנות מעבריין שהיה עומד בכניסה לבית ספר ומוכר לילדים סמים.
בן ששון: הוא נעצר, הבאנו לפה הרבה ילדים, הם הודו ובאמת מנענו תופעה באזור היהודי.
טלב אלסאנע: הוא הורשע?
בן ששון: התיק מתנהל בימים האלה, הוא עצור עד תום ההליכים.
בן ששון: עוד פעילות יפה שהתחנה עשתה, כפה עלינו במושב בן נון חוות מריחואנה רפואית.
בן ששון: אנחנו התנהלנו עם הסיפור הזה משהו כמו שנתיים וניסינו להבין איך מתגברים על התופעה הזאת.
בן ששון: זו הייתה באמת הנחיית מפכ"ל ב-2011, לעשות סדר בנושא המריחואנה הרפואית.
בן ששון: התחלנו לחפור שם בנושא והבנו שהעובדים הם לא רק מגדלים, הם גם משתמשים וחוטאים לאישור שדר' יהודה ברוך, מנהל ב, נתן להם.
בן ששון: הצלחנו להגיע לשם ובסופה של החקירה לפרק את החווה, היום כבר אין חווה במושב בן נון, הגשנו שם שבעה כתבי אישום כנגד כל המנהלים, על סחר בסמים, על שימוש, על הפצה, על אספקה.
בן ששון: מה לעשות שמדינת ישראל כמו במדינת ישראל החברה הזאת עזבה, הקימה בשם אחר ועברה לעבוד במקום אחר.
בן ששון: אבל זאת כבר לא בעיה שלנו, אנחנו את שלנו פה עשינו.
בן ששון: אני חושב שכל נושא המריחואנה הרפואית בארץ הוא עדיין טעון פיקוח וטעון אישורים.
טלב אלסאנע: אחד הנושאים שנידונים אצלנו, שצריך שיהיה יבוא ולא גידול, בגלל הזליגה לשוק והסחר.
דודי מירון: אתה ער למה שנעשה?
טלב אלסאנע: זה מחזק את הדעה הרווחת שאם מגדלים אז כבר אי אפשר למנוע את הזליגה של המריחואנה לשוק השחור ולכן המגמה היא יבוא, זה מייקר ויש כל מיני טענות.
בן ששון: אני יכול להגיד לך, אדוני, בנושא הזה, שאנחנו היינו פשוט בהלם והבאנו לפה את אנשי המטה הארצי והבאנו לפה את אנשי ויש את התורה שצריך לעבוד ויש את ההלכה למעשה ויש פה בעיה, גם הקרבה לשוק, גם החיבור לעבריינים, גם הכסף הגדול.
טלב אלסאנע: אחת הבעיות, הם גם מגדלים וגם משווקים.
טלב אלסאנע: צריך לעשות הפרדה בין מי שמגדל ושיהיה גוף אחר שמשווק.
בן ששון: יש בחלוקת הרישיונות, מי מותר לו להסיע, מי מותר לו לגדל, מי מותר להם זה, יש אנשים שמותר להם לקחת, להסיע, למכור, הכול, ופה בעצם יש בעיה, כאילו נותנים לחתול לשמור על החלב.
בן ששון: זה מה שראינו פה ואני מקווה שהמטה הארצי הפיצו את זה הלאה ואני מקווה שבאמת יעשה חושבים.
בן ששון: עוד נושא ב-2011 – עשינו פעולה יפה.
בן ששון: ראינו שאנחנו לא מסוגלים לעבוד כנגד סוחרי הסמים שמשפיעים בקרב בני הנוער, גייסנו את הימ"ר המחוזי לטובת הסיפור, עשינו פה עבודה מאוד מורכבת של שלושה חודשים, של החדרות וכניסה לתוך החבורה.
בן ששון: נעצרו פה שבעה אנשים, שכל אחד מהם קיבל 52 אישומים של סחר בסמים, חילוטים, כלי רכב, כסף גדול שלקחנו להם, כשבאמת המטרה היא מעבר להכנסת האנשים האלה לכלא, ליצור בתודעה בעיר שסמים, בטח מריחואנה, בטח חשיש, לילדים ולקטינים זה מחוץ לתחום וזה באמת הטיל מורא על כל אנשי הסחר בסמים בעיר.
בן ששון: דיברנו על סוחרי סמים בעיר, חשיש ומריחואנה.
בן ששון: לסיכום אנחנו מנסים ובאמת עושים הכול כדי למנוע את הזליגה לבני הנוער.
טלב אלסאנע: מה הפעילות שאתם עושים לגבי בתי הספר?
בן ששון: נמצא פה קצין הנוער, תיכף הוא ירחיב בנושא הזה.
בן ששון: בסך הכול אפס סובלנות מבחינת המשטרה פה בעיר כלפי סחר בסמים או שימוש בסמים בקרב בני נוער.
דוד מדר: עברת הסמים בכלל ובפרט בנוער היא עברת חשיפה.
דוד מדר: זאת אומרת אפשר לשבת ולא לעשות שום דבר ואז הנתונים יצביעו לנו על שלושה תיקי סמים ובזה נגמר העניין, אבל כשאנחנו רואים בעצם את אותם הקטינים שמשתמשים בסמים, הם גונבים, הם דוקרים על מנת לקנות את מנת הסם, הם גונבים טלפונים לנערים האחרים תחת איומי סכין, שודדים אותם במטרה לקנות את הסם, לכן בפעילות אינטנסיבית, יחד עם רכז המודיעין של הנוער, שהוא בעצם בקשר הדוק עם כל מיני גורמים בקהילה, כולל בבתי ספר, ויש לנו גם עובדים של מוגנות ו'עיר ללא אלימות', שהם בקשר מאוד הדוק עם התחנה, אנחנו מקבלים אינפורמציה על מה שקורה בתוך בית הספר, הם למעשה העיניים שלנו בתוך בית הספר בכל מה שקשור לבני נוער או מכירת סמים מחוץ לכותלי בית הספר או בתוך כותלי בתי הספר.
דוד מדר: לכן התקיפה של הנוער בנושא הסמים הייתה באירוע של חשיפה.
דוד מדר: כל מידע טופל, כל קטין שהיה חשד לגביו שהוא משתמש בסמים מיד טופל והופנה לרשויות הטיפוליות.
דוד מדר: זה לא הכול תיקים פליליים, כל מה שראינו כאן אלה לא תיקים פליליים, הרוב זה טיפול ושיקום.
דוד מדר: זה הפניה למרכזים, זה לרווחה, לעו"ס לנערה במצוקה, ל'עיר ללא אלימות', למאבק למען הסמים, ליחידה למען הנוער---
טלב אלסאנע: איזה מסגרות טיפוליות יש ברמלה לגבי בני נוער שמשתמשים בסמים?
טלב אלסאנע: למשל תלמיד בית ספר שמכור לסמים, מה השלבים ומה המסגרות ומה המענה שיש לו?
דודי מירון: אולי ניתן לגלית להשיב?