GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים מהל: אני רוצה להגיד שהמכרז שואף לאיכות טיפול טובה יותר, אין מה לדבר.
חיים מהל: יש דרישות שלא היו בעבר וטוב שהן תהיינה.
חיים מהל: אני מבקש לומר שני דברים מנקודת הראות שלי, האחת – לפני שמדברים על מכרז ואתה הערת כאן כבוד היושב ראש, יותר טוב שמשרד הבריאות היה מפעיל את זה לבד.
חיים מהל: כי אם זה לא בחוק בריאות ממלכתי אז צריך להפעיל את זה.
חיים מהל: אם זה לא מופעל על ידי קופות החולים זה צריך להיות מופעל על ידי משרד הבריאות ולא על ידי גורמים פרטיים.
חיים מהל: זאת דעתי.
חיים מהל: וזה קיים כך ברוב ארצות העולם, לא בכולן.
חיים מהל: ואם לא צריך שיהיה מכרז, כי יהודה כהן מדבר כאן על עשרים שנות וותק, יש לו יחידות מצוינות ויש יחידות שבהחלט צריכות שיפור.
חיים מהל: המכרז זו הזדמנות לשפר, וזה בולט למי שמכיר את המערכת.
חיים מהל: אני לא יכול לדבר על המכרז כי ראיתי אותו ואני מבין שאסור לי לומר עליו דברים.
חיים מהל: בכל זאת אני כן רוצה להגיד נקודה אחת.
חיים מהל: הדרישות של המכרז לגבי הצוות והשירותים הן יותר גדולות מאשר העלאת התעריף.
חיים מהל: לדעתי העלאת התעריף לא תאפשר את השיפור הזה.
חיים מהל: זאת דעתי ואני לא איש כלכלה.
חיים מהל: אבל אם אתה רוצה למשל ש- 100% מהצוות ואתה נותן רק 50% תוספת במחיר, אלו לא המחירים ואל תטעו, זה לא בלתי אפשרי, או שהיה תעריף הקודם מוגזם או שעכשיו יש משהו.
חיים מהל: לדעתי יש פה נקודה שתצטרך התייחסות, ואני לא יודע איך.
חיים מהל: אני מבקש גם שתהייה נקודה נוספת במכרז כיוון שאנחנו מדברים על רצף טיפולי, וגם פה עכשיו נוכחנו שכיוצאים למכרז ופתאום יש עוד חצי שנה, עוד חודשיים, אני מדבר גם על הרצף מבחינת העובדים שעובדים 20 שנה ואתה פתאום משאיר אותם כך.
חיים מהל: המכרז היום לכמה שנים, לחמש או שלוש שנים - - -
יאיר אסרף: עם אפשרות להארכה לתקופה נוספת.
חיים מהל: אבל הוא למספר שנים.
חיים מהל: כדי שלא נתקע שוב בעוד כמה שנים עם אותה בעיה אז צריך מראש להגדיר, לדעתי, שההחלפה הבאה תהייה בהתראה של שנה מראש, כדי שלא יהיה שוב אותו הסיפור שכל המערכת היא תזזיתית.
יאיר אסרף: זה דווקא משהו ששומר על רמת השירות, אם ספק זוכה לתקופה שהיא לא מוגבלת זה מצב שיוצר את הניוון.
חיים מהל: אני מסכים איתך.
חיים מהל: אני אומר שאם זה לחמש שנים אז אחרי ארבע שנים צריך כבר לצאת עם המכרז ולא להמתין לחודש האחרון.
יאיר אסרף: לדעתי זה מוגדר, אני אבדוק, זה נושא ניהולי.
חיים מהל: זה נושא ניהולי שלדעתי צריך לתת עליו את הדעת כשמפריטים שירותים או כשממשיכים בהפרטה, צריך לחשוב מה עכשיו ב- 20 שנה ושהמעבר של המקל יהיה מסודר.
מוחמד ברכה: אני שמח שאתה מתקומם בכל פעם שמזכירים את ההפרטה.
יאיר אסרף: אני אומר שוב שאנחנו דואגים שהשירות יהיה ברמה יותר גבוהה.
מוחמד ברכה: התכנית תופעל באותו היקף שקיים עכשיו?
יאיר אסרף: באותו היקף והכל מטופל כמו שהיה.
יאיר אסרף: במרכזי הערים.
עופר לוי: בחלק מהמרפאות, ודיברנו על כך בישיבה הקודמת, המגמה שלנו לשמור על הנכסים כנכסי המדינה, כך שהחלפת הספק לא תפגע.
מוחמד ברכה: של המדינה או של הרשויות המקומיות?
עופר לוי: יש כאלה ויש כאלה.
עופר לוי: יש נכסים שאנחנו כמדינה שוכרים אותם ללא יחס למפעיל כדי לשמור על הרצף הטבעי של ההפעלה.
שבתאי לויט: חוץ מבאר שבע,
שבתאי לויט: איפה יש לך מקום כזה?
עופר לוי: בבאר שבע ובתל אביב.
עופר לוי: ביפו, שידרגנו את המרפאה במאות אחוזים.
מוחמד ברכה: איך החשב הכללי הסכים להעלאת התעריף?
אלי בראל: אנחנו נדרשנו לנושא הארכת הפטור.
אלי בראל: לדעתנו היה אפשר לצאת עם המכרז בזמנו.
אלי בראל: קיימנו דיון נוסף עם משרד הבריאות, ערכנו סיורים בשטח כדי ללמוד את המטריה, והחלטנו לתת פטור מדורג שאומר יש אפשרות להאריך עד לסוף השנה את ההתקשרות.
אלי בראל: אנחנו רצינו שההתקשרות תסתיים במהירות האפשרית כדי לאפשר העלאת הרמה, כאמור המכרז הוא לא רק תחרות בין ספקים אלא הוא עונה גם על רמה קצת יותר גבוהה למטופלים.
מוחמד ברכה: ומה דעתך על דבריו של חיים מהל?
אלי בר אל: כמו שהוא אמר הוא לא כלכלן, שישאיר את זה לכלכלנים.
אלי בר אל: לגבי איכות השירות אני שמח לשמוע את מה שהוא אומר וזה מחזק את זה שהמדינה שמה דגש מאוד חשוב על האיכות.
אלי בר אל: לנו חשוב שבכל פעם, בכל צומת דרכים, שמחדשים את ההתקשרויות בעצם משפרים את רמת השירות הנדרשת.
אלי בר אל: דרך אגב, לא תמיד כשאתה משפר את רמת השירות נדרשת תוספת תקציב.
אלי בר אל: לפעמים אפשר לעשות את זה למרות התקציב הקיים.
אלי בר אל: יש כאן אנשים שמגחכים אבל יש דוגמאות לאורך השנים שמוכיחות את זה פעם אחר פעם.
אלי בר אל: בסופו של יום כשהמדינה עושה התקשרויות ומחדשת אותן המטופלים והציבור נהנה משירות ברמה יותר גבוהה.
יאיר אסרף: מה גם אדוני היושב ראש, אנחנו כמדינה שקופים בהתנהלות שלנו גם בבחינת הפרוטוקולים, גם מבחינת רמות השכר של עובדי המדינה.
יאיר אסרף: האגודה לבריאות הציבור אינה גוף שמבוקר על ידי מבקר המדינה, מטבע הדברים גובה שכרם של כל העובדים ולרבות מנהלי המרכזים מצוי רק במשרדי האגודה, והוא לא נחלת הכלל.
יאיר אסרף: אני לא בטוח אדוני שאם רמות השכר, לא של כלום, של הבכירים במסגרת הפרויקט הזה היו נחשפות זה היה בעצם מגשר על האמירות שלך על הפער בין התקינה למחיר.
יאיר אסרף: אנחנו עשינו תמחור אפס, התחלנו מהבסיס של השירות לבחון מה צריך להשיג ברמות שכר סבירות ונאות כדי לתת שירות שכזה.
יאיר אסרף: הגענו לתמחור שהגענו, וזה אולי יכול לתת הסבר לפער.
יאיר אסרף: אנחנו כחברי הוועדה שמענו שמועות, לא ראינו מסמכים מבוססים, זו נקודה למחשבה.
סיגל לוי: אפשר לגשת היום לרשות התאגידים ולמלא טופס ואתה מקבל, זה שקוף.
יאיר אסרף: זו רק אמירה קטנה לגבי החשב הכללי, גם אני עובד החשב הכללי.
יאיר אסרף: החשב הכללי רק בתקופה האחרונה גיבש חזון וייעוד לאגף, אנחנו מהווים מנוע ביצוע להחלטות הממשלה.
יאיר אסרף: מנוע ביצוע הוא לאו דווקא בפן הכספי הצר.
יאיר אסרף: מנוע ביצוע זה גם לצורך בדיקה שהשירות יינתן באיכות ראויה, גם אם זה אומר תוספת של כמה שקלים, אבל בלבד שהשירות יינתן באיכות ובסטנדרט הראוי.
יהודה כהן: רציתי להעיר בין הקשר בין המחיר שקבעו, ואני לא יודע מהו, לבין הנושא של העובדים שזה בעצם מרכיב ההוצאה העיקרי.
יהודה כהן: אנחנו כל השנים הקפדנו בהתאם להסכמי השכר והעובדים, אצלנו זה במסגרת של הסכם השכר הקיבוצי, כך הקפדנו כל השנים.
יהודה כהן: לגבי כל העובדים שלנו, גוף פרטי למטרות רווח שיבוא יוכל להעסיק אנשים בשכר מינימום.
יאיר אסרף: לא דיברנו על שכר מינימום.
יהודה כהן: אני לא מדבר עליכם.
יהודה כהן: אני רק מציין על דבריו הקודמים של היושב ראש, כאשר גוף פרטי - - -
אלי בראל: מהן רמות השכר של מנהלי המרכז?
יהודה כהן: רמות השכר של מנהלי המרכזים נקבעו בהתאם לרמות השכר של מנהלי מחלקות במשרד הבריאות.
אלי בראל: אני שואל מה בדיוק?
מוחמד ברכה: יש התייחסות לשכר במכרז?
יאיר אסרף: לא.
יאיר אסרף: התעריף הוא תעריף מלא והיזם יחליט.
יהודה כהן: לכן אני אומר שיגיע ספק אחר וישלם שכר מינימום כדי להרוויח מקסימום כסף.
יהודה כהן: למשרד הבריאות יש מרפאות בירושלים וביפו.
יהודה כהן: המרפאה ביפו שימשה לנו מודל לתשלום שכר, היום השכר של המנהלים שלנו נמוך משכר מנהל של משרד הבריאות.
יהודה כהן: זה הסטנדרט.
יהודה כהן: אני לא רוצה לציין בשקלים כי יש כאן חמשה עשר איש, הרמות שונות.
שבתאי לויט: אתם הולכים לחשוף את רמת השכר שלכם?
שבתאי לויט: גם אנחנו לא מוכנים לחשוף את שלנו.
יאיר אסרף: בערך שכר של 15,000 שקל, תוסיף 30% עלויות.
יאיר אסרף: לפחות ממה שקיבלנו.
שבתאי לויט: כמה מקבל אצלכם מנהל מחלקה, אתה יודע?
מוחמד ברכה: אתם לוחצים בעניין הזה.
מוחמד ברכה: אתם רוצים לחזק את החשש שלי מלפני רגע שיגיע כח אדם פחות מיומן?
אלי בראל: ישנן עמותות נוספות שנותנות את השירות.
אלי בראל: מאחר ונקבעה רמת איכות מסוימת אי אפשר להביא כל אחד כדי לבצע את העבודה.
אלי בראל: אנחנו טוענים שמאחר ויש מספר מציעים לא קטן, אני חושב שבסופו של דבר השוק יגיע לסיטואציה שבו האנשים הראויים מקבלים את השכר הנכון.
אלי בראל: מה גם שאנחנו מבקשים רמת איכות מסוימת נדרשת.
אלי בראל: לא כל אחד יכול לעבוד ברמה הזאת.
אלי בראל: זה גם לא הוגן כלפי עמותות או גופים אחרים שאין להם את האפשרות אבל יש להם את היכולת והידע והם לא יכולים לספק כרגע את השירות.
אלי בראל: מן הדין, וכמו שכתב מבקר המדינה, אנחנו פועלים על פי דוח מבקר המדינה, מן הדין שגם גופים אחרים שיכולים לספק את השירות יוכלו להתמודד.
יאיר אסרף: יש הסכמים קיבוציים.
אלי בראל: אדוני, אני לא יכול לחשוף את הפרטים לפרוטוקול.
אלי בראל: אבל אם אנחנו מדברים על עלות שכר של מנהל בסכום של 30,000 שקל אז אין בעיה.
אלי בראל: זה התמחור שלנו, 30,000 שקל.
מוחמד ברכה: בבקשה, אני מציע שנשמע את העובדים.
מוחמד ברכה: נעם כץ בבקשה.
נעם כץ: נזרק כאן המושג של רצף.
נעם כץ: השאלה איך מתייחסים אליו.
נעם כץ: לעניין העברה אם היא תידרש, לדעתי ישנה כאן קצת חוסר הבנה של השירות.
נעם כץ: לא מדובר על העברה של מוצרים.
נעם כץ: מדובר כאן בבני אדם, במטופלים ובעובדים.
נעם כץ: מטופלים שבהרבה מקרים הם מטופלים לכל החיים.
נעם כץ: האפיון שלהם הוא חוסר יציבות עד שהם הגיעו אלינו.
נעם כץ: החשיבות של היציבות מאוד גדולה גם עבורם וכתוצאה מכך יציבות הצוות זה משהו חשוב ביותר.
נעם כץ: אני אתייחס לוויכוח שהיה בניכם כאן לבין יהודה כהן, אני חושב שאתם לא כל כך מבינם את הטלטלה שאנחנו מצויים כבר הרבה זמן.
נעם כץ: אנחנו במספר לא קטן של חודשים במצב שבו אנחנו בעצם משותקים, כי אנחנו לא יודעים מה יהיה בעוד רגע.
נעם כץ: התכווננו לאפשרות מכרז שהיה אמור לצאת ולא יצא.
נעם כץ: אנחנו כבר כמה חודשים בכלל לא נלקחים בחשבון כחלק מהסיטואציה, ואנחנו חלק משמעותי בסיטואציה הזאת.
נעם כץ: כבר היום זה משפיע על מה שקורה בשטח, כיוון שבזעזועים שמתרחשים בכל פרק זמן אנשים מחפשים בטחון, כל אחד מאיתנו, והרבה מאוד מהעובדים בשטח מחפשים בטחון במקום אחר.
נעם כץ: אנשים שעובדים במקום שבו ישנה אי וודאות לגבי ההמשך, אם בעוד כמה חודשים או שנה שנתיים הם יאלצו לעבור שוב הטלטלה הזאת הם מחשפים את הבטחון במקום אחר.
נעם כץ: אני אישית, ואני מודה שאני לא כלכלן כמו שנאמר כאן, אם כח האדם המיומן חשוב פה ואם ישנה הבנה של חשיבות הטיפול ולא של מחיר הטיפול, אני לא מבין ואולי אני מפספס כאן משהו, למה לא להבטיח שמי שיכול להגיש הצעה הוא יהיה עמותה שמטרתה לא להרוויח על גב המטופלים, למה לא להבטיח את רצף הטיפול, כשמדובר על רצף טיפולי לא מדובר רק במתן המתדון.
נעם כץ: אתם מתייחסים כאן לפן מאוד מצומצם של הטיפול.
נעם כץ: מתן התרופה זה חלק אחד מהטיפול אצלנו, ואולי החלק היותר חשוב בהרבה מובנים, וזאת הסיבה שהחליטו להקים את המרכזים, והוא החלק הפסיכו-סוציאלי.
נעם כץ: אם היה מדובר רק במתן תרופה אז באמת היה ניתן לתת אותה בכל דוכן מפעל הפיס.
נעם כץ: אנחנו מבינים שמדינה מבינה שלא כך העניין.
נעם כץ: הרצף הטיפולי הוא גם מהפן הזה.
נעם כץ: אז למה לא להבטיח את המשך ההעסקה באופן כזה או אחר, את המשך זכויות העובדים ומקסימום העסקתם של העובדים הקיימים.
נעם כץ: בעיניי זה משהו חסר.
נעם כץ: אולי דוד אזולאי ירצה להוסיף כעובד יותר וותיק במערכת.
מוחמד ברכה: כמה זמן אתה עובד?
נעם כץ: אני עובד ארבע שנים ויותר.
יאיר אסרף: גם כמי שאינו כלכלן, אתה חושב שהאגודה לא מרוויחה מהפרויקט הזה מהתמורה שהיא מקבלת ממשרד הבריאות?
נעם כץ: כעובד סוציאלי, לא ככלכלן, אני יכול להגיד שאין לי ספק שבעולם של היום כל גורם שנמצא במקום כזה מרוויח.
נעם כץ: גם אני מקבל שכר עבור העבודה שלי.
נעם כץ: אבל השאלה היא מה המידתיות ומה האינטרס הנוסף שיש או שלא קיים.
נעם כץ: אם המטרה הראשונית של גורם היא להרוויח, או כשיש רווחים הוא לוקח את כל הרווחים לכיסו, או האם הוא משקיע חלק מהרווחים האלה בפיתוח השירות.
נעם כץ: אלו דברים מאוד משמעותיים.
יאיר אסרף: אתה יודע מה הוא עושה איתם?
מוחמד ברכה: סליחה, דוד אזולאי בבקשה.
דוד אזולאי: יש לי קצת רושם שיש איזה ניגוח בין יהודה כהן לבין לצוות של משרד הבריאות.
דוד אזולאי: אני רוצה להעיד ולא בגלל שיהודה כהן יושב כאן.
דוד אזולאי: אני עובד במערכת הזאת הרבה מאוד שנים, אולי גם בזכות יהודה.
דוד אזולאי: אני כעובד במערכת הזאת 25 שנה חושב שבזכות הפתיחות והיכולת להבין את המערכת הזאת, שהיא מערכת מאוד נוקשה ומאוד קשה לעבוד עם נפגעי סמים.
דוד אזולאי: אני לא יודע אם לאנשים האלה יצא לבקר ולראות מה זה מרכז טיפולי.
יאיר אסרף: ביקרנו.
דוד אזולאי: אני לא יודע מה זה לבקר במרכז טיפולי.
דוד אזולאי: לדעתי לבקר במרכז טיפולי זה להביא מישהו שישהה תקופה ויבין מזו המערכת הזאת.
דוד אזולאי: הרבה מאוד אנשים שהגיעו לביקור ליומיים כבר שינו את דעתם.
דוד אזולאי: אני חושב שאתם פוגעים, אתם אנשי מספרים ואני לא איש מספרים, אין לי ספק שאדם שיגיע לכאן ויקבל את המכרז, ואני כאדם שקצת מבין במספרים, הוא ירצה להרוויח הרבה מאוד כסף.
דוד אזולאי: זה יהיה על חשבון העובדים, המטופלים.
דוד אזולאי: הפגיעה תהייה ברורה ושלושת
דוד אזולאי: כם יודעים שבעוד כמה שנים משרד הבריאות ישלם הרבה מאוד כסף על התקלה הזאת.
דוד אזולאי: זו הולכת להיות תקלה מאוד רצינית.
דוד אזולאי: כאחד שמכיר מה זה מעבר, איך מטופלים נפגעים, איך מצליחים להביא מטופלים חזרה לטיפול, יש לפחות כ- 10,000 איש שאמורים להיות במרכזי מתדון ולא מגיעים.
דוד אזולאי: להביא אותם, ליצור אמון טיפולי ואת כל התהליך הזה, אני לא יודע מאיפה יביאו את זה.
דוד אזולאי: כשמתקשר אלי מטופל כשהוא משתחרר מבית החולים ואף אחד לא יכול לתת לו את המתדון שלו, בשעה 22:00 אני פותח את המרכז כדי שהוא יקבל את הטיפול, ואני לא רואה מישהו שיעשה את זה.
דוד אזולאי: בשעה 22:00 אני מניע את האוטו על חשבוני, פותח את המרכז ונותן למטופל את התרופה.
דוד אזולאי: זה בזכות המערכת שהיא מאוד חמה.
דוד אזולאי: אני לא מבין איך אדם שירצה להרוויח סכום כסף, איך הוא יעסיק אותי שאני מרוויח שכר, אני יכול לחשוף את השכר שלי, היא בין 6,000 ל- 6,500 שקלים, זו המשכורת שלי אחרי 25 שנות עבודה.
דוד אזולאי: אבל מה לעשות אני כבר מכור לטיפול הזה.
דוד אזולאי: יבוא אלי היזם החדש ויגיד לי "אני רוצה אותך כי אתה טוב, אני אשלם לך 8,000 שקל ולא 6,5000 שקל, אני אכשיר את האנשים, את הדור הבא ואז הוא יגיד לי אחרי שנה לך הביתה, ובזה סיימנו.
דוד אזולאי: זה מה אני רואה במערכת הזאת, לדעתי אתם יודעים שזה מה שהולך להיות.
דוד אזולאי: את האטימות הזאת אני לא מבין, אם זה רק עניין של כסף.
יאיר אסרף: להפך, אנחנו משלמים יותר כסף.
דוד אזולאי: למי?
דוד אזולאי: לי?
דוד אזולאי: אתם תשלמו למפעיל, וזה לא יגיע אלי.
יאיר אסרף: עצם העובדה שהקמנו בוועדת המכרזים צוות שמכיל את כל אגפי הבית שלנו בשיתוף הרשות למלחמה בסמים, ישב על המכרז הזה וזה מראה לך שאנחנו לא אטומים, אנחנו לא יושבים במגדל השן ואנחנו גם מבקרים במרכזים, מבקרים בלא מעט מסגרות גם של האגודה לבריאות הציבור בתחום בריאות הנפש, להגיד שאנחנו אטומים זה לא נכון.
דוד אזולאי: אולי זו לא המילה, לא התכוונתי לאטימות שלכם.
נעם כץ: אני יכול להוסיף משפט קצר בנוגע למה שנאמר כאן קודם.
נעם כץ: ביום חמישי האחרון היינו בכנס באוניברסיטה העברית שלקחו בו חלק גם האגודה וגם משרד הבריאות.
נעם כץ: הכנס הציג פעילויות שונות שנעשות גם במרכזי המתדון, לדוגמה התמחות שעשינו בשנים האחרונות בטיפול בטראומה, בפוסט טראומה במכורים, זה משהו שנעשה מעבר לעבודה היום יומית שמתחייבת מהעבודה במרכזים.
נעם כץ: זו העשרה שהושקעו בה הרבה מאוד משאבים, של זמן, כסף ושל הכשרה של העובדים.
נעם כץ: זו דוגמה של משהו שקורה היום בשטח.
נעם כץ: אני בכלל לא בטוח שהוא יכול להיות בסיטואציה אחרת.
נעם כץ: זו בדיוק החשיבות.
שי כהן: יש לנו כמה שאלות מקצועיות שאנחנו צריכים לקבל עליהן תשובה.
שי כהן: ראשית נאמר פה שאתם מעריכים וחושבים שאחוז גדול מהעובדים יקלטו במערך החדש.
שי כהן: אני שואל אם יש תנאי לניסיון של עבודה במרכזי טיפול.
יאיר אסרף: אני לא יכול לענות על השאלה הזאת.
שי כהן: אז אולי לשאלה טובה יותר.
שי כהן: דיברתם על שיתוף כל הגורמים, התשובה היא אין.
יאיר אסרף: אנחנו לא יכולים לפרט.
שי כהן: בסדר, נעסוק בזה כשהוא יפורסם.
שי כהן: ארגון העובדים המייצג פנה למשרד הבריאות, בתכתובת מסודרת, בבקשה להיפגש.
שי כהן: הייתי שמח להתייחסות שלכם כי עד לרגע זה לא קיבלנו תשובה בטלפון.
יאיר אסרף: למי פניתם?
שי כהן: למנהלת המחלקה כשלב ראשון.
שי כהן: אני אתן לך העתקים, נשלחו בדואר רשום ובפקס.
שי כהן: יש אישור מסירה מדואר ישראל.
שי כהן: בכל מקרה אתם מוזמנים לענות עכשיו.
שי כהן: מטרת הבקשה לפגישה היא להקטין את חוסר אי הוודאות ואולי לשמוע יותר.
שי כהן: לגבי הצגת המכרז והמינויים והשוויוניות.
שי כהן: אני לא יושב בוועדת מנויים, אני לא יושב כאן בפעם הראשונה בוועדה בכנסת שדנה במכרז, יש מכרזים הרבה יותר גדולים ואנחנו יודעים שיש פתרונות לכל בעיית שוויוניות במכרז, כל הבעיה בין המציגים והמגישים השונים, הם עשויים לקבל את האינפורמציה, בכל זאת וועדות הכנסת כן יכולות לקבל ומקבלות טיוטות מכרז.
יאיר אסרף: אדוני היושב ראש, לתת יתרון במכרז, אמרנו שנשקול את זה בוועדה וזה מרכיב איכות.
שי כהן: אני מדבר על הצגת הטיוטה של המכרז טרם פרסומו.
שי כהן: מה שיאלץ את העובדים להגיב דרך ערכאות, אני לא מבין.
שי כהן: העובדים דורשים לראות את המכרז טרם פרסומו.
שי כהן: מה מונע ממך?
שי כהן: הבטחתם להציג לפני הוועדה את המכרז.
יאיר אסרף: מה מונע מכל גוף לראות את המכרז?
שי כהן: אתם מבינים לאן זה מוביל את ההערות שיהיו, זה מוביל אותם למסלול מאוד ספציפי והזכרת אותו.
שי כהן: דבר אחרון להבהרה היות וזה נאמר לפרוטוקול.
שי כהן: העובדים, ובעיקר כשאנחנו שומעים שיש כוונת מכוון למתקפה על שכרם של מנהלי המרכזים, הם עובדים שכירים.
שי כהן: זה נאמר פה באופן ברור.
שי כהן: העובדים כעובדים עומדים גם על הטענה של אחריותו של משרד הבריאות, ובעיקר כשמדובר על מנהלי המרכזים, שדווקא אותם בחרתם להזכיר.
שי כהן: שכרם אגב צמוד למדרג שקיים אצלכם ואתם מכירים אותו היטב, ורובם הועסקו על ידכם בשלב זה או אחר.
שי כהן: אני מבקש לשים לב שהעובדים לא מסירים את הטענה הזאת, אם יהיה צורך הם יעשו גם בה שימוש.
שי כהן: לכן, בואו בהידברות, זמנו את העובדים.
יאיר אסרף: הצגנו את המכרז.
שי כהן: סליחה, זאת לא הצגה של מכרז, זו לא הידברות, וזו לא הטיוטה, ואפילו העקרונות לא הוצגו כאן לשביעות הרצון.
שי כהן: לדעתי העובדים הציגו כאן את הסיבות לנזק שנגרם כבר עכשיו עוד טרם פרסום המכרז.
שי כהן: לדעתי אפשר לקיים דיון הרבה יותר מעמיק, עם פרטים יותר מדויקים.
שי כהן: אנחנו נכונים לכל הידברות.
שי כהן: יכול להיות שאנחנו נברך על המכרז הזה ויתכן שהוא בשורה.
שי כהן: אני חייב להגיד ממה ששמענו כאן - - -
יאיר אסרף: רמת השירות חשובה לנו.
שי כהן: בוודאי שרמת השירות חשובה לנו.
שי כהן: קיבלנו רמז כיצד האיכות תושג.
שי כהן: אם אני אדע שניסיון במרכזי הטיפול הוא משמעותי, ואין כזה, אז האיכות לא תובטח.
שבתאי לויט: הקמתי ואני מנהל שני מרכזים בירושלים ובאשדוד.
שבתאי לויט: השכר האחרון שלי היה 16,500 שקל ברוטו למשרה וחצי, תעשו את החשבון, אני בערך מרוויח כמוך דוד.
שבתאי לויט: זה נכון שיש לי רכב צמוד ואני עושה חמשת אלפים קילומטר בחודש.
שבתאי לויט: אני רוצה להגיד לכם שאני מעדיף את השקרים המלוכלכים של המטופלים שלי על השקרים הלבנים שלכם.
אלי בראל: זה לא בסדר, תחזור בך.
אלי בראל: אני מבקש, אנחנו עובדי ציבור ולא מוכנים לספוג את זה.
אלי בראל: אני מבקש ממך לחזור על מה שאמרת כרגע כי אחרת אני לא אוכל לשבת בדיון הזה.
אלי בראל: תחזור בך מהדבר הזה.
שבתאי לויט: בסדר.
שבתאי לויט: על מכבסת המילים, זו מילה טובה?
שבתאי לויט: לגבי איכות הטיפול אני לא מתכוון לומר שאתם מתכוונים לרעה.
שבתאי לויט: אני בטוח שאתם עושים את העבודה שלכם נאמנה כמו שאני עושה, זאת לא הפואנטה כאן.
שבתאי לויט: איכות טיפול, וכמו שאתה אמרת שהעלתם את התעריף וזה נהדר, זה שזה יאפשר להוסיף עובדים סוציאליים זה גם טוב, אבל עדיין זה לא אומר שזה יעלה את איכות הטיפול.
שבתאי לויט: אתה נתת דוגמאות שגם בלי כסף אפשר לעלות את איכות הטיפול.
שבתאי לויט: מה שקובע לפי המחקרים שאני ודוקטור מרים שיף ערכנו ופרסמנו, איכות הטיפול או שביעות הרצון של המטופלים מהטיפול, קובעת איכות הברית עם המטפל.
שבתאי לויט: לייצר ברית טיפולית עם מטפל עם אוכלוסייה כזאת קשה וזה לוקח בין שנתיים לשלוש.
שבתאי לויט: אתם יצרתם מצב שלא פרסמתם ביוני בשנה שעברה את המכרז, שלמעשה אנחנו הפסקנו לתפקד, לא הפסקנו לחלק מתדון ותמיד תמצאו מי שיחלק מתדון וזו לא תורה כזאת גדולה, אלא במובן הזה שאנרגיות של הצוות מופנות אחד לשני ומופנות לאי הוודאות וגם לחפש בחוץ.
שבתאי לויט: לי לא הייתה בעיה במלחמת עופרת יצוקה להביא את כל המטפלים שלי למרכז באשדוד.
שבתאי לויט: היום אם חס וחלילה יהיה מצב דומה הם יגידו "אף אחד לא דואג לנו,".
שבתאי לויט: הם במקום אחר ויכול להיות שהם יבואו או לא, אני גם לא אוכל לדרוש מהם.
שבתאי לויט: רמת המחויבות שדוד דיבר עליה, זה לא רק במרכז שלו, נכון שיש מרכזים טובים יותר ויש מרכזים פחות טובים, אבל כאן אנחנו שופכים את המים עם התינוק כי חלק מהעובדים כבר עזב.
שבתאי לויט: אפשר לבדוק ימי מחלה בתקופת אי הוודאות מול ימי מחלה קודמים.
שבתאי לויט: נוצר כאן מצב של אי וודאות, שזה אסון.
יאיר אסרף: ולא נקלטו עובדים?
שבתאי לויט: אני למשל היום בתת תקן של תקן שיש לי.
יאיר אסרף: אנחנו משלמים מחיר מלא.
שבתאי לויט: זה רק חודשיים.
שבתאי לויט: אבל כשאני מראיין עובד, כל הכבוד שאתם דואגים לכסף וכדאי שתקשיבו יותר ואולי תבינו יותר, אם אני מראיין מועמד ואומר לו "תראה האגודה מסוגלת לחתום איתך חוזה לחודשיים" , כי אין לנו יותר מחודשיים ויכול להיות שאחר כך אלוקים גדול.
שבתאי לויט: ולו יש הצעות אחרות, אני שואל אותך למי הוא ילך?
שבתאי לויט: לאן אתה הייתה הולך?
שבתאי לויט: – בוודאי שהוא ילך למקום אחר, זאת לא ההצעה היחידה שקיימת.
שבתאי לויט: הוא יכול לעבוד בלשכת רווחה, הוא יכול לעבוד בעמותה שיש לה חוזה לשלוש שנים, לא חסר.
שבתאי לויט: אם אני צריך למצוא היום עובדים ולהגיד להם "אתם באים למקום שאני לא יודע מה יהיה איתו בעוד שלושה חודשים".
שבתאי לויט: אפשר למצוא כך עובדים?
שבתאי לויט: אני אומר שאתם עושים את עבודתכם נאמנה, אבל יש כאן מצב שמחייב אתכם, ויפה אמר לכם חיים מהל, שתחשבו שזה לא יקרה בפעם הבאה, על בפעם הזאת אי אפשר לבכות על חלב שנשפך, אבל אם בפעם הבאה לא תעשו מועדים קבועים מתי המכרז ותגדירו כמה זמן להתארגנות.
שבתאי לויט: אם אתם חושבים שאפשר לייצר רצף טיפול ושיבוא ספק אחר ותוך חודשים ינהל מערכת כאילו לא קרה כלום, אתם לא מכירים לא את האוכלוסייה ולא את סוג העבודה הספציפית הזאת.
שבתאי לויט: הנושא של איכות הטיפול, וכל הכבוד שחשבתם עליו, הוא דורש איזה סוג של התמקצעות שלמעשה משרד הבריאות ואנחנו בזבזנו את ה- 18 שנה האחרונות, כולל הרשות, ולא יצרנו מספיק תשתית מדעית ומחקרית שתגיד מהי איכות טיפול.
שבתאי לויט: אם הייתה תשתית כזאת היה אפשר לראות מה היה קורה בעוד שנה ושנתיים, והייתם יכולים להגיד צדקנו העלנו את האיכות, או טעינו, ואולי זה מאוחר, אין לנו בכלל תשתית כדי לבדוק מה יהיה.
שבתאי לויט: אחד יגיד שהם בסדר או פחות בסדר, אבל זה הכל דיבורים.
שבתאי לויט: משפט נוסף, אני חושב שעם כל הביקורת שיש לכם על האגודה ועם ההתנהלות ארוכת היחסים וניתוק חבל הטבור, ו שיכול להיות שהיה פחות מוצלח או יות מוצלח במקומות מסוימים או אחרים, מאוד ברור לפי פרופסור שמידט שניהל את וועדת שמידט, שארגון שהוא לא למטרות רווח למרות שהוא יכול להיות מושחת, ויכול להיות שיש בו הרבה מאוד בעיות, עדיין האישו העיקרי שלו זה לתת שירות שלשמו הוא הוקם.
שבתאי לויט: במובן הזה האגודה, והפרויקט הזה, אף על פי שכשנכנסו אליו לפני שלוש שנים לא ידענו שעדנה פואד תזכה להיות אחת ממאה הנשים המשפיעות בעולם, לפי הטיים מגזין, כשנכנסנו לשם זו הייתה דרך לתת פתרון, כי לאוכלוסייה שלנו בקרב הנשים, 72% מהן עברו אידיו זמני ו- 50% מהן סובלות מפוסט-טראומה והיה ברור שהן לא תלכנה לטיפולים במרכזי טראומה מצוינים שיש בארץ, כי הן לא תלכנה למקומות שהן לא מכירות ולעובדים שהן לא מכירות, אז פיתחנו את השירות הזה.
שבתאי לויט: אתה שואל אותי אם יגיע אדם פרטי ויהיה מוכן להיכנס לתוך מערכת של חשיבה של שלוש שנים קדימה, למה יקרה?
חזי שרפסקי: זה כמעט אסון.
חזי שרפסקי: מהניסיון חילופי עובדים בגופים פרטיים, אני בכלל לא יודע איפה הביקורת של המחלקה על חילופי עובדים שלא מחזיקים אפילו חודשיים בעבודה כי משלמים להם 4,000 שקל.
חזי שרפסקי: לא נשארים במקומות פרטיים.
חזי שרפסקי: לא ברור לי איפה הפיקוח יהיה, אם הוא היה ואם הוא יהיה.
חזי שרפסקי: אני בא לטענות לפאולה שאנחנו מאוד אוהבים אותה כמנהלת, אבל זה לא פיקוח.
חזי שרפסקי: אנשים מתחליפים ומחזקים חודשים, זה לא ברית טיפולית, לא המשך טיפול ולא רצף.
אבי גור: הממשלה דיברה, המפעילים דיברו, אני רוצה להגיד כמה מילים מטעם ציבור ארגון ההורים הארצי.
אבי גור: אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות, גם מובילים כעת את טיפולי השיניים וגם בבריאות התלמיד.
אבי גור: אנחנו מעריכים את כל אלה שיושבים מסביב לשולחן כאן.
אבי גור: אני יכול להגיד שהעובדים והמומחיות שלהם זה ההון האנושי החשוב ביותר בכל התהליך הזה.
אבי גור: יש לי ניסיון גם בתחומים אחרים בבריאות, ובמיוחד בבריאות התלמיד.
אבי גור: אי אפשר להשיג אנשים כאלה בצורה קלה.
אבי גור: לכן חייבים לשמור עליהם.
אבי גור: השמירה למשל במסגרת המכרז של בריאות התלמיד נעשתה על ידי סעיף במכרז שבו היה כתוב ש- 75% מכח האדם יעבור.
מוחמד ברכה: 75% או לפחות 75%.
אבי גור: אתה צודק, המטרה הייתה שלפחות 75%.
אבי גור: כי אין לנו אנשים כמותם, אין לנו אנשים במדינת ישראל שיש להם את ההכשרה.
אבי גור: אם הם לא יעברו לגוף החדש, אנחנו, וכאן אני מקבל את דבריו של יאיר שעושה הרבה בתחום הזה, והוא מעלה סטנדרטים של איכות במכרזים של הממשלה, זה מאוד יפה, אבל צריך אנשים שיבצעו את זה, צריך אנשים.
אבי גור: צריך למצוא מנגנון שגם בתחום הזה תינתן אפשרות למעבר וזה צריך להיות במכרז.
אבי גור: אני מבקש להגיד משהו על עניין העבודה של משרד הבריאות.
אבי גור: אני מצפה שבישיבה של הוועדה יינתן להם תקציב וכלים לפיקוח ובקרה על כל התהליך החדש.
אבי גור: גם את זה למדתי בנושא בריאות התלמיד.
אבי גור: אם הולכים כאן לתהליך חדש חייבים לתת להם עוד אנשים, אנשים שישבו איתם ושידרשו פיקוח ובקרה על הכלי החדש.
אבי גור: היא לא יכולה לעשות את זה עם החלטה באוויר.
אבי גור: צריך שיהיה תקציב לנושא הזה.
אבי גור: אני יודע שהאוצר מוכן לנושא הזה, כי יש לי שיחות עם האוצר בעשר השנים האחרונות, הם מוכנים ללכת עם תקציבים, הם נתנו לפיקוח ובקרה בבריאות התלמיד למעלה מ- 70 משרות פיקוח ברחבי הארץ.
אבי גור: אין שום סיבה ואני חושב שזה יכול להופיע בהחלטות הוועדה.
אבי גור: עניין נוסף שחשוב לי זה נושא הרצף, כאן אני מגיע לשיחות שהיו לי עם יהודה ועם מי שהיה לפניו בחברת מתן ועם משרד הבריאות.
אבי גור: העניין שלא רק לתת לספק חדש זמן להערכות, אלא גם לתת לספק הנמצא זמן לסיום.
אבי גור: הכוונה היא בדיוק הנקודה שאתה אדוני היושב ראש העלאת, הוא שוכר דירות, מחסנים וכל מיני דברים אחרים כדי לקיים את השירות.
אבי גור: גם אותו דבר המשרד היום, אותו דבר לגבי כל אותם מקומות.
אבי גור: הם לא יכולים להודיע לבעל הבית "אדוני מחר אני לא משלם לך שכר דירה כי אני לא עובד".
אבי גור: צריך לתת לו זמן.
אבי גור: הזמן המקובל בשכירויות זה לפחות שלושה חודשים.
אבי גור: הזמן שמקובל בחוזי אספקה זה בסדר גודל של חצי שנה או חמישה חודשים.
אבי גור: אני מעלה נוקדה נוספת והיא האם אפשר שמשרד הבריאות יתחשב בנושא הזה וגם בכל הנושאים ולא רק בנושא שאנחנו דנים היום, שיהיה חצי שנה.
אבי גור: אני יכול להגיד לך אדוני שמיציג את העובדים, היות וראית שאני תומך בך, אני יכול לומר לך שמעבר לנושא , גם בתחום בריאות התלמיד, אם אתם תשלחו את הדברים שמדאיגים אתכם למשרד הבריאות כבר עכשיו, ובלי שום קשר אם יש דיון או אין, תעלו את הנקודות האלה, תשלחו אליהם.
אבי גור: יש מצד הבריאות נכונות לכך, ואני אומר לך שבהיבט המשפטי יש משמעות לשליחה במועד ושלא המתנתם לאחר מכן.
אבי גור: משני הכיוונים אתה יכול להרוויח.
אבי גור: אדוני היושב ראש, דבר אחרון הוא נושא פניות הציבור.
אבי גור: צריך שיהיה לפאולה ולאנשי משרד הבריאות תקציב כמו בבריאות התלמיד.
אבי גור: בבריאות התלמיד יש עכשיו בכל מחוז של משרד הבריאות במדינת ישראל אנשים שנותנים מענה בפניות הציבור.
אבי גור: נושא פניות הציבור מעוגן בחוק בריאות ממלכתי,שם יש נציב בנושא הזה.
אבי גור: בכל שאר התחומים שמשרד הבריאות עוסק בהם מי שנותן את התשובה להורים, לציבור שפונה אלו הם אנשי משרד הבריאות ששם ומספר הטלפון שלהם מתפרסם בכל מקום.