GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלב אלסאנע: בבקשה, מר אריה עמית, מפכ"ל המשטרה לשעבר.
אריה עמית: זה שכל הארגונים וכל הגופים עושים עבודה טובה – זה אמת ויציב; משקיעים בזה המון, ועובדים, והמשטרה עושה המון עבודה.
אריה עמית: בשורה האחרונה אנו חיים בתוהו ובוהו, וכמות הילדים ששותים ולוקחים סמים היא פשוט מטורפת.
אריה עמית: אני לא רואה שום הבדל ב-3-4-5 השנים האחרונות לטובה, למרות כל הפעילויות היותר ויותר רחבות שעושים כל הגופים.
אריה עמית: ההבדל בין התקופה שאני הייתי במשטרה, ואני פרשתי לפני כ-14 שנה, לבין התופעות שראיתי כשהייתי בוועדה שהסתובבה בשטח וראתה מה קורה, הוא הבדל מטורף.
אריה עמית: ההבדל בין התקופה שבה ניהלתי את הוועדה, שזה לפני כ-5 שנים והיום, הוא עוד יותר גדול.
אריה עמית: אני נחשפתי לזה גם בסיורים שלי בשטח וגם על-ידי זה שבתוכנית הבוקר שלנו בערוץ 10 ראיינו הרבה פעמים כתבת נוער, שמסתובבת בשטח, והביאה לנו צילומים ממה שקורה בשטח, עם הסברים בעיני הנוער, איך התופעות הללו קיימות.
אריה עמית: עזוב את מה שהיה בוועדה – המלצנו המלצות, חלק לא קטן מהן התקבלו, חלק לא, ובחלק לא עסקנו.
אריה עמית: יש שלושה דברים, שלדעתי, הם הכי משמעותיים, ואם בהם לא יטפלו בצורה מקצועית, לא עשינו שום דבר.
אריה עמית: הדבר הראשון הוא נושא הפיצוציות.
אריה עמית: אומרים שיש חוקים ואכיפה וכו'.
אריה עמית: מנהלי הפיצוציות והבעלים צוחקים מכולם.
אריה עמית: מוכרים שם בניגוד לחוק בצורה מוחלטות ובכמויות אדירות משקאות לילדים וסמים מכל מיני סוגים, וכל פעם הגופים של המדינה מנסים לרדוף אחרי סוג הסם החדש שמישהו רוקח בבית, מוכרים את זה חצי שנה, שנה, שנה וחצי עד שמכניסים את זה לחוק הסמים, הם משנים משהו קטן בשקיות האלה, ושוב רודפים אחריהם שנה וחצי, בשעה שאפשר על-פי חוק הרוקחות לקרוע אותם, וכשמוכרים וודקה בבקבוקי מים, כדי שאנשים לא יידעו שזה וודקה, אפשר על-ידי סמכויות ראש העיר לסגור את הפיצוציות האלה, וזה שיש יותר ויותר פיצוציות, זה לא כי החיים שלהם קשים, אלא כי הם מרוויחים הון תועפות בזה שהם עושים מה שהם רוצים.
אריה עמית: כל עוד המקור הזה, שהוא מאוד משמעותי, גם לשתייה חריפה לילדים וגם לסמים מכל הסוגים, כל עוד לא תהיה מלחמת חורמה מוצלחת בפיצוציות האלה, כל היתר זה דיבורים.
אריה עמית: הדבר השני, שהוא עוד יותר משמעותי – הגעתי למסקנה שלמרות כל האכיפה והשינויים החוקתיים, שהם חשובים והם בגדר הצהרה של השלטון: הנושא הזה מטריד אותנו, אנו רוצים לטפל – הבעיה המרכזית היא שמטפלים בנושא הזה אנשים מבוגרים.
אריה עמית: אנחנו לא משכילים לדבר אל הנוער בגובה העיניים ובשפה שהם יקבלו אותה ויפנימו את מה שאנו מנסים להסביר להם כמבוגרים.
אריה עמית: ההבדל החשיבתי בין המבוגרים שעושים הכול לבין הנוער, שהוא זה שנמצא בשטח, שותה ולוקח את הסמים, הוא הבדל שצריכים ללמוד איך לעקוף אותו.
אריה עמית: צריך להחליט על קמפיין ענק, כמו שבזמנו היה הקמפיין של לא לקטוף פרחי בר, שעד היום הוא בגדר הצלחה עצומה, כי הצליחו לשכנע את כולם לא לקטוף פרחי בר – זה לקח זמן, אבל זה היה קמפיין לאומי רציני – אותו דבר צריך לעשות פה: להחליט על קמפיין, באחריות אפילו של ראש הממשלה באופן אישי, למצוא את האנשים המוכשרים, כולל חבר'ה צעירים שיבנו את הקמפיין בצורה שתשכנע את הנוער שיש על מה לדבר וצריך להפסיק לשתות.
אריה עמית: זה כלי הנשק הכי נכון; לא עוד שוטרים ושינויי חקיקה.
אריה עמית: אם את זה יעשו כמו שצריך, תוך 3-4 שנים המכה האיומה הזו תפחת משמעותית.
טלב אלסאנע: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
גילי דנה: אני רוצה לחזק את דבריך, אריה עמית, ואת דברי בני הנוער שדיברו כאן.
גילי דנה: רק לפני שבוע שמענו את המדען הראשי של הרשות למלחמה בסמים, ד"ר יוסי הראל.
גילי דנה: זו הזדמנות לומר שאנו בשיתופי פעולה גוברים עם הרשות למלחמה בסמים בכל הנוגע למסגרות החוץ בית ספריות.
גילי דנה: מיוסי הראל, שאני ממליצה לכבוד היושב-ראש להזמין גם אותו לאחת הוועדות, שמענו דאגה רבה על המון תוכניות שמתנהלות בשטח בעשר השנים האחרונות בכל הנוגע לתוכניות מניעה, ולא מצליחות להוריד את הנתונים המדאיגים שאנו שומעים מדי יום ביומו.
גילי דנה: מה כן מצליח להוריד - במחקר בין-לאומי הוא הגיע לארבעה פרמטרים שאסקור אותם בקצרה, אבל כולם מתקיימים במסגרות החוץ בית ספריות: אחת, מבוגר משמעותי, לאו דווקא עם מדים.
גילי דנה: ואם אנחנו מדברים על תנועות הנוער ומועצות התלמידים וכל מסלולי המנהיגות הצעירה שמשרד החינוך, מינהל חברה ונוער מפעיל, הרי שמבוגר משמעותי הוא באמת, תוכל לשמוע מכל אחד מהחבר'ה וגם מכל אחד מאתנו, מתקופה של נערות צומחת, היא מישהו שאתה הולך אחריו, אם הוא מדריך בתנועה או מנחה המועצה וכו'.
גילי דנה: שתיים, חוויה יום-יומית טובה בבית הספר או בתנועה, במועצה וכו'.
גילי דנה: לצערנו, בבית הספר, וגם את זה אמר ד"ר יוסי הראל, אנחנו מהגבוהים בעולם בחוויה שלילית בבית ספר, יום-יומית.
גילי דנה: זה צריך להדאיג את כולנו – מחקר בין-לאומי.
גילי דנה: לעומת זאת, במסגרת החוץ בית ספריות אין ספק שהחוויה היום-יומית, המוטיבציה, ההגעה לשם מרצון חופשי עומדת בקריטריון הזה.
גילי דנה: שלוש, תחושת ערך עצמי, מועילות, הצלחה, דימוי עצמי, ששוב – לצערנו, בבית הספר כולם נמדדים על הישגים.
טלב אלסאנע: כל הדברים האלה, מי אמור להקנות את הערכים ואת התפישה הזו?
גילי דנה: זה קורה יום ביומו בחוץ בית ספרי, ולכן צריך להשקיע, והמדינה לא משקיעה מספיק.
גילי דנה: אין תקציבים ייעודיים לעשייה החוץ בית ספרית.
גילי דנה: אנחנו מתחילים, אבל מהגורן ומהיקב; מעודפים שאנחנו מוציאים מכאן ומשם.
גילי דנה: וכבר דיברנו, וגם אתה חיזקת אותנו, שצריך להתמיד ולהשקיע במסגרות החוץ בית ספריות.
גילי דנה: תודה.
טלב אלסאנע: הישיבה הזו מיוחדת, כי יש יותר מעורבות של בני נוער בישיבות הוועדות.
עוז חורי: אני מפתח תקווה.
עוז חורי: בנוגע לפיצוציות, אני מרגיש שזה חלק ניכר ממה שקורה.
עוז חורי: יש עיר אחת שמתפקדת בצורה מדהימה – אילת.
עוז חורי: הגענו לשם, וראיתי אנשים שמחפשים ולא מצליחים לקנות בשום מקום אלכוהול - בני נוער ללא תודת זהות לא מצליחים, או אחרי 23:00 גם מבוגרים – מתחננים, ולא הולך להם.
עוז חורי: שאלתי את בעלי הפיצוציות: מה קרה?
עוז חורי: הם פוחדים שיסגרו להם, כי סגרו כבר המון.
עוז חורי: זה דבר שחייבים לעשות אותו, לדעתי, כי בעיר שלי אני יכול לבוא בלי תעודת זהות, לקנות, עם 18, בלי 18, אחרי 23:00, לפני – לא פוחדים.
טלב אלסאנע: זה עניין האכיפה - מידת ההתייחסות של השוטרים בישוב זה או אחר, וזה מחלחל.
עוז חורי: בכל עיר צריך לסגור כמה פיצוציות, כנראה, כדי שזה יעשה רעש ויתחיל לעבוד.
עוז חורי: לגבי ההסברה, מה שנאמר פה, שזה צריך להיות בגובה העיניים, ודיברו על תנועות הנוער – אני בתנועת נוער, וכתלמיד בתיכון, ביסודי, בחטיבה, לא עודדו אותי ללכת לתנועת נוער, ואני כמדריך בתנועה, ורוצה לתמוך, להביא חניכים, אין לי סיוע אפילו מהמורים, שזה לדעתי, מחריד.
עוז חורי: אני צריך להתחנן בפני המנהלת: תני לי להיכנס לכיתות, לגייס.
עוז חורי: זה נשמע לי הזוי.
עוז חורי: איבדנו את כל הערכים שלנו, ועכשיו אנחנו חברה כזאת, שבטח שנשתה אלכוהול ושנמצא עצמנו במקומות כאלה.
מאור תורג'מן: אני לומד בקריית שמואל, נציג מועצת תלמידים, מועצת נוער.
מאור תורג'מן: אני תלמיד כיתה י"ב.
מאור תורג'מן: בבית הספר אצלנו אין הבעיה של השתכרות ואלכוהול – שותים אלכוהול, אבל יודעים מתי לעצור את עצמם.
מאור תורג'מן: זה נובע מכך שאצלנו בבית הספר כן מדברים על אלכוהול, אך מדברים גם על פיתוח האישיות, כלומר מתמקדים באדם עצמו.
טלב אלסאנע: יש תוכניות לימודיות בבית הספר?
מאור תורג'מן: המחנכים עצמם מתעסקים בפיתוח האישיות של התלמיד, באדם שבו.
מאור תורג'מן: גם כשאני אשתה אלכוהול – אני לא שותה, אבל אם ארצה לעשות את הצעד הזה, אני אשאל את עצמי קודם כל: זה מועיל לי?
מאור תורג'מן: כלומר אתה מתעסק בשאלות: האם זה כדאי?
מאור תורג'מן: בכלל, אצלנו מכיתות ז' עד י"ב אין אחד שהשתכר בשנה האחרונה.
מאור תורג'מן: אפילו בפורים - - -
טלב אלסאנע: הם לא ידווחו לך.
טלב אלסאנע: אתה לא יכול לומר שאין אף אחד.
מאור תורג'מן: אין.
מאור תורג'מן: אפילו בפורים, שלפי יהדות, "עד דלא ידע", גם שם הם יודעים לעצור את עצמם.
טלב אלסאנע: חבר הכנסת חמד עמאר, שעושה פעילות רצינית בתחום הזה, בבקשה.
חמד עמאר: תודה.
חמד עמאר: קודם כל, שמעתי את הנתונים, ש-25 אחוז שהודו שמשתכרים בסופי שבוע – אני בטוח שהנתונים האלה הם לא המציאות ולא משקפים את המציאות, בטוח שזה יותר.
חמד עמאר: דבר שני, מה שהודגש כאן, הפיצוציות ונושא אכיפת המשטרה, ואדוני היושב-ראש, אתה חי במגזר הערבי וגם אני – אין אכיפה לנושא הזה של הפיצוציות.
חמד עמאר: נכון שהדיון שלנו הוא על בילוי בני הנוער, אבל הבילוי של בני המיעוטים זה לקנות אלכוהול, לנסוע עם האוטו, לעמוד בצד על איזו גבעה ולהשתכר ואז לנהוג.
חמד עמאר: זה בדיוק מה שקורה במגזר הערבי.
חמד עמאר: פעם היו מתביישים לקנות בקבוק אלכוהול - אם האבא רצה לשתות, היה מכסה את זה איכשהו, שאף אחד לא יראה שקנה בקבוק אלכוהול – כיום הצעירים מתגאים בזה, קונים את זה, שותים את זה ברחוב, וכאן צריכה להיות אכיפה של המשטרה, ואין אותה.
חמד עמאר: המקום הכי טוב להגיע לתלמידים זה בבית ספר.
חמד עמאר: יש לכל ילד שעת מחנך אחת בשבוע, אם איני טועה, וכאן צריך להשקיע - לפחות פעם בחודש, פעם בחודשיים, שאותה שעת מחנך תוקדש לנושא של שתיית אלכוהול ובילויי סוף השבוע, ואיך לשתות.
חמד עמאר: אני שומע, ללמד אותו איך לשתות.
חמד עמאר: גם זו שיטה, למרות שאני לא  מאמין בזה – אני נגד אלכוהול – זה לא נותן לנו את הפתרון, ללמד אותם.
חמד עמאר: צריך להשקיע המון בחינוך בלתי-פורמלי.
חמד עמאר: אני ייסדתי תנועת נוער, ועד היום אני משמש יו"ר תנועת הנוער הדרוזית.
חמד עמאר: אני רואה את הפעילות שאנחנו יכולים לעשות בחינוך הבלתי-פורמלי, ואיך אנחנו יכולים לתרום, ואיך כל השקעה קטנה, ואני יודע שהרשות למלחמה בסמים השנה השקיעה בתנועות נוער והעבירה תקציבים, אבל לא מספיק תקציבים.
חמד עמאר: שם צריך להשקיע, כי אותם אנשים שמגיעים לתנועות נוער, אותם ילדים, באמת באים כדי לתרום.
חמד עמאר: אותם מדריכים, אותם ילדים, אלה ילדים מיוחדים, נוער מיוחד, ושם אנחנו צריכים להשקיע, כי הם יכולים להוות דוגמה לשאר הילדים בבתי הספר, ויכולים רק לעזור ולתרום.
חמד עמאר: לכן הנושא הזה של החינוך הבלתי-פורמלי, יש להשקיע בזה, בשעת מחנך, ואכיפה, אכיפה, אכיפה.
יהודה כהן: אני מנכ"ל התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים בישראל.
יהודה כהן: ביקשתי להיות פה כדי להציף את הבעיה שלנו.
יהודה כהן: שמענו פה סקירה.
יהודה כהן: בכל הסקירות לא מוזכר נושא ביקורת באולמות אירועים, ומה קורה בעניין.
יהודה כהן: תופעת נושא צריכת האלכוהול, מפלס האלכוהול עולה דרסטית.
יהודה כהן: אנחנו נחשפים לזה מגיל 13, מהבר מצווה – בר אקטיבי, שתפקידו לשכר את המשתתפים, מילדים בני 13 ועד אחרון המשתתפים, הוא חייב לשכר אותם.
יהודה כהן: מביאים אותם בכוח, הם רצים בתוך הריקודים, מחלקים באגרסיביות, והפועלים מקבלים שכר תמורת זה.
יהודה כהן: אין עליהם פיקוח, אין עליהם שום אכיפה.
יהודה כהן: כולם עוצמים את העיניים ביודעין.
יהודה כהן: ואנחנו מדברים פה על הסברה.
יהודה כהן: חבר'ה – בעל אולם אירועים שהלך להפריד בין שני ניצים שיכורים מצא את מותו – רועי ברינג ז"ל, אולמי "דל-וינו".
יהודה כהן: אנחנו מכירים את התופעה חדשות לבקרים.
יהודה כהן: מותר לאנשים לשתות בלי כסף, חינם, כמה שאתם רוצים, בלי הגבלה, ואנחנו עוצמים את העיניים.
טלב אלסאנע: זה מזעזע.
טלב אלסאנע: המשטרה, אתם מפגינים נוכחות?
טלב אלסאנע: מודעים למה שמתרחש באולמות?
ערן נוישול: הפעילות המשטרתית מתחלקת למספר אופנים, והנוכחות היא במספר מקומות.
ערן נוישול: קודם כל, בשנים האחרונות יש נוכחות משטרתית בסופי שבוע במרכזי הבילוי המוכרים כמו באזור ירושלים – אזור תלפיות, באזור תל-אביב – אזור הנמל ואזורים נוספים.
ערן נוישול: החוק החדש, חוק המאבק באלכוהול, שנותן לנו את הסמכות לשפוך משקאות אלכוהוליים ובכך למנוע את העבירה המתרחשת ואמורה להגיע בעוד דקות או שעות ספורות בקרב אותם בני נוער, מעיד על כך שאנחנו מאמינים שמחקרים שיראו את סוף שנת 2010 מול 2009 יראו ירידה לא מעטה בתחום העבירות.
ערן נוישול: לעניין האלימות בקרב אולמות, בשנה האחרונה אירעו מספר מבצעים של ניידות תנועה, שעמדו מחוץ לאולמות אירועים, ואכן תפסו שם עשרות שיכורים, שללו רשיונות, נתפסו רכבים.
ערן נוישול: נושא הפיצוציות הותקף במספר אופנים.
טלב אלסאנע: למה יש הבדלים בין ישובים?
טלב אלסאנע: האם זה עקב הנוכחות של המשטרה?
טלב אלסאנע: יש לכם סדר עדיפויות?
טלב אלסאנע: וגם לגבי מוקדי הבילוי – אתם יודעים שהולכים להתקיים אירוע, מפרסמים, מודיעים, נוקטים- - -
ערן נוישול: המשטרה מרכזת כוחות קודם כל במקומות הבילוי המוכרים.
ערן נוישול: אילת היא עיר שסומנה מזה זמן רב כעיר שאליה מתנקזים מספר רב של קטינים בעיקר בחופשות הקיץ, חופשות חנוכה וכדומה, והמשטרה מרכזת מאמצים ואכן סוגרת פיצוציות.
ערן נוישול: אני מלווה כל מבצע, ואני רואה שהתקנה של 23:00 היא תקנה שלא רק בערים גדולות כמו תל-אביב וירושלים – לא מזמן עבדתי בעיר נתיבות, שהופתעתי לראות את כמות הפיצוציות שפועלות שם, והעיר שדרות, ובפעולה משטרתית מאוד פשוטה של שוטר על אזרחי שיבוא לקנות מעל 23:00, הוא נתקל בקשיים.
ערן נוישול: זה כבר מעיד שהתקנה הזאת עובדת.
ערן נוישול: אנחנו צריכים לציין שכל פיצוצייה שעוברת על התקנה הזאת או/ומוכרת אלכוהול לקטינים, נסגרת ל-30 יום.
טלב אלסאנע: כמה פיצוציות כאלה נסגרו?
ערן נוישול: אין לי הנתון המדויק כרגע.
שמאי גולן: במבצע האחרון – 30.
חמד עמאר: כמה מתוכן במגזר הערבי?
שמאי גולן: אף לא אחד.
חמד עמאר: בסופי שבוע במגזר הערבי, לך תסתובב, זה סכנת חיים לצאת עם הרכב.
חמד עמאר: אנשים לוקחים ילדים בני 16, 17, 18, מסתובבים שם שיכורים עם הרכב שלהם, נוסעים במהירות מופרזת, ואף אחד לא אוכף את החוקים במגזר הערבי.
חמד עמאר: גם ב-24:00 וב-01:00 אתה יכול לשתות.
טלב אלסאנע: האם השתתפת, למשל, במבצעים במגזר הערבי?
ערן נוישול: לגבי המגזר הערבי, פיצוציות – יש בעיה חוקית, שאופן המכירה במגזר הערבי הוא קצת שונה; הוא מגיע מתוך בתי קפה, ועל-פי חוק- - -
חמד עמאר: אתה לא מעודכן.
חמד עמאר: מלא פיצוציות.
ערן נוישול: אבל על צירים ראשיים, ציר ואדי ערה וצירים נוספים, אנחנו עורכים- - -
טלב אלסאנע: יש חסינות לנרגילות, למשל?
טלב אלסאנע: אסור לכם להיכנס?
טלב אלסאנע: אתם לא יכולים לבדוק?
ערן נוישול: מקום שמוגדר כבית קפה, בכל מגזר שהוא, יש לו רשיון למכור אלכוהול.
ערן נוישול: אבל נושא הפיצוציות – זו הערה טובה.
חמד עמאר: אני גר בשפרעם, יש איזה 10, פותחים 24 שעות.
טלב אלסאנע: לא היה לכם אפילו מבצע אחד במגזר הערבי?
ערן נוישול: המבצעים הם מבצעים כוללים.
ערן נוישול: כל תחנת משטרה מחויבת לבצע במשך שנה מבצעים ארציים.
ערן נוישול: אנחנו מוציאים ארבעה מבצעים ארציים שלנו כמטה ארצי ועוד מספר מבצעים מקומיים.
ערן נוישול: כל תחנה גם במגזר הערבי, יש תחנות כמו בעיר שפרעם, ערים מעורבות כמו לוד, רמלה וכו', מבצעים פעילויות גם באזורים הערביים.
ערן נוישול: אבל בהחלט נבדוק את העניין הזה.
טלב אלסאנע: סכנין, הערים הגדולות?
ערן נוישול: כן, כמו תחנת נצרת עלית – הייתי שם בפעילות בשבוע שעבר - מוציאה מבצעים.
ערן נוישול: אין משהו שונה.
ערן נוישול: מבחינת שפיכת האלכוהול, אנחנו עומדים על נתונים דומים.
ערן נוישול: יכול להיות, ונבדוק את העניין הזה, לגבי הפיצוציות, מה אפשר לשפר, וזאת הערה נכונה.
טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים דיווח תוך שבועיים – האם נעשו מבצעים?
טלב אלסאנע: מה אתם מתכוונים לעשות?
טלב אלסאנע: ואם יש בעיה כלשהי, מדוע אתם לא אוכפים את החוק במגזר הערבי בהקשר הזה?
סמח אבו ג'פה: אני מבית ספר תיכון אנוור מרהט.
סמח אבו ג'פה: קודם כל, לגבי שתיית אלכוהול, גם במגזר הבדואי, שתמיד שותים ואין למשטרה זכות להביע את דעתה.
סמח אבו ג'פה: גם בבית הספר תמיד יש מורים שמזהירים משתיית אלכוהול וסמים.
סמח אבו ג'פה: בכל שבוע בבית הספר יש מורה, ותמיד מדבר על שתיית אלכוהול וסמים.
סמח אבו ג'פה: אבל הנערים תמיד שותים, וגם ההורים לא סומכים, גם מבחינת המשטרה- - -
טלב אלסאנע: יש סיירת הורים ברהט?
סמח אבו ג'פה: אני הולכת לבית הספר, ורואה הרבה אנשים, הרבה נערים שהם שותים ובאים לבית הספר שתויים, ואף אחד לא שם לב.
טלב אלסאנע: מדוע, למשל, אין סיירת הורים ברהט?
שמאי גולן: התופעה של סיירות הורים זה דבר חדש, והוא על בסיס התנדבות, כלומר באותו מקום שראש הרשות, במקום שאתה רואה ראש רשות, ראש עיר, ראש מועצה אזורית, ראש מועצה מקומית, שלוקח את העניין הזה ברצינות, ומראה את רוח המפקד, רוח ראש הישוב, זה מתקיים שם.
שמאי גולן: ואז אנחנו נכנסים - אנחנו זה המשרד לביטחון פנים, זה מצליחה, זה עיר ללא אלימות, זה הרשות- - -
טלב אלסאנע: באילו ערים ערביות יש?
שמאי גולן: אני לא יודע בעל-פה.
שמאי גולן: בית ג'ן – יש לנו סיירת הורים- - -
טלב אלסאנע: בכל המגזר הערבי יש בישוב אחד – בית ג'ן.
חמד עמאר: יש גם בירכא.
יאיר גלר: יש מספר סיירות הורים, אבל אם אתה מדבר על כך שצריך להיות מהלך גדול וכולל, ראשי הרשויות צריכים להירתם.
יאיר גלר: ההתייחסות היא אחד לאחד, ואם ראשי הרשויות, כפי שקורה בהרבה מקומות אחרים, שקמו הרבה מאוד ראשי רשויות, ואמרו: אנחנו פה יחד עם המשטרה והרשות וכל מי ששותף פה, נעשה פה מהלך, ואני חושב שפה הם חסרים כרגע בדיון הזה, כי ראש רשות, ואני אומר את זה בצורה הכי ברורה, ולא רק בעניין פעילות סיירת הורים אלא בעוד פעילויות, נגד פיצוציות, כי בפיצוצייה כזאת, אני אומר לך, חבר הכנסת עמאר, ואני מכיר היטב את פעילותך המצוינת – ראש רשות שרוצה לסגור את הפיצוצייה אצלו, יסגור אותה, וימנע את הפעילות השלילית הזו של מכירת אלכוהול לבני נוער.
יאיר גלר: לא צריך פה שוטר או פקח; הוא צריך לקבל החלטה.
טלב אלסאנע: צריך שוטר ופקח.
טלב אלסאנע: אין לו סמכות של השוטר, גם מבחינת הסכסוכים, לא חסרות עילות לאלימות, אז בואו לא נפטור את אחריות המשטרה.
יאיר גלר: אין ספק.
יאיר גלר: אבל על-מנת שהפקח ייצא לדרך, ראש העיר שלו צריך לקבל החלטה, שהוא נלחם בעניין הזה, וראשי ערים, אלה שלקחו את העניין ברצינות, נלחמים ומביאים את התוצאות.
טלב אלסאנע: זה תפקיד של המדינה; זה לא תפקיד בלבד של ראש הרשות.
טלב אלסאנע: לא רוצים לגלגל אחריות.
קריאה: הוועדה הזאת היתה בשפרעם לפני שלושה שבועות עם כל ראשי הערים של המגזר הערבי- - -
טלב אלסאנע: נקיים דיון ספציפי בעניין הזה.
יהונתן לסנשטריק: אני מתיכון צפית בכפר מנחם, אני בכיתה י"א.
קריאה: המפורסמת מלפני שבוע.
יהונתן לסנשטריק: כן.
יהונתן לסנשטריק: מי שלא קרא בעיתון, פורסם ב"הארץ" שהיתה פרשייה מאוד גדולה של סמים בבית הספר שלנו ושתייה.
טלב אלסאנע: מה בדיוק היה?
יהונתן לסנשטריק: יש מהלך מאוד גדול, שחבר'ה עשו סמים.
יהונתן לסנשטריק: העניין הוא שבצפית ובאזור שאני חי בו כן עושים הרבה פעילות נגד אלכוהול ונגד סמים, אבל הנוער הפסיק לראות איך זה פוגע בו, איך זה הורס את החברה ואת המקום שהוא חי בו.
יהונתן לסנשטריק: היום מי ששותה נחשב מגניב - אני שובר את החוקים, וחבר'ה הולכים אחריו.
יהונתן לסנשטריק: אני מניח שפעם היה קול שבא מהנוער, ואמר: אנחנו לא רוצים לשתות, כי יש לנו דברים יותר טובים לעשות.
יהונתן לסנשטריק: מה שקרה, שאנשים איבדו את זה.
יהונתן לסנשטריק: הם לא רואים, למה רע לשתות.
יהונתן לסנשטריק: אם הם רואים פרסום, של מי ששותה לא מדליק אותי, או משהו כזה, מתחת הם רואים כותרת קטנה של: בראשות הממשלה, אז הם רואים שזה משהו ממסדי, אז למה שיקשיבו לזה?
יהונתן לסנשטריק: אני חושב שצריך לקום קול שיבוא מהנוער, ויגיד: לא רוצים לשתות, כי זה הורס אותנו.
יהונתן לסנשטריק: לגבי האלכוהול שהיה בבית הספר שלי, בצפית יש תרבות מאוד חזקה של מסיבות וערבי תרבות.
יהונתן לסנשטריק: היו כמה מאורעות שתייה, שהובילו לביטול שלהם.
יהונתן לסנשטריק: אז התלמידים באו במחשבה עם בית הספר, לעשות מהלך לשכבות הבוגרות, שיסבירו מה קורה כששותים – כששותים שוברים את האמון עם המורים, את האמון עם החברים, עם הסביבה.
יהונתן לסנשטריק: זה, כמו שאני רואה, הפסיק או יפסיק את השתייה בצפית ובסביבה שאני חי בה.
טלב אלסאנע: האם פעילות הסברה של תלמידים משפיעה טוב יותר מגורמים מחוץ לבית הספר?
טלב אלסאנע: מה מבחינת היעילות טוב יותר - תלמיד בוגר יותר שמסביר לתלמידים אחרים, או גורמים מחוץ לבית הספר?
יהונתן לסנשטריק: אנחנו תלמידים, אנחנו חיים בחברה של הנוער, שתמיד השאיפה היא להיות הכי מגניב.
יהונתן לסנשטריק: ברגע שהחברה עצמה, של התלמידים, שוללת את זה, ברגע שחבר שלי יגיד לי: מה אתה שותה?
יהונתן לסנשטריק: אין לך עמוד שדרה?
יהונתן לסנשטריק: זה יגרום לי לחשוב בעצמי, איך אני שותה, ולא שמבוגר יבוא ויגיד לי: נו, נו, נו.
חמד עמאר: בשעת מחנך יש הנחיה להעביר לפחות 3-4 פעמים בשנה בנושא, למחנך, או אין?
קריאה: התייחסתי קודם לתוכנית כישורי חיים, תוכנית שמחויבת לפי חוזר מנכ"ל, להעברה בכיתות, על-פי שנות הגיל, מספר השיעורים, ויש עוד פרויקט- - -
טלב אלסאנע: גברתי, תתייחסי בסוף לכל הדברים.
טלב אלסאנע: אנחנו לא רוצים שכל פעם תזרקי משפט באמצע.
גלעד נתן: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנו בוועדה לא מזמן בנושא הזה, ויפה שיש הנחיה ושיש תוכנית, אבל היות שאת התוכנית צריך להעביר רכז בעל הכשרה מסוימת, שאין רכז כזה בכל בית ספר, ושוב, אם אנחנו מתאפיינים ברשויות חלשות, שאין בהן הרכזים האלה, אז זה לא קורה.
גלעד נתן: משרד החינוך, יש לו נהלים יפים מאוד, אבל אין לו התקציבים ליישם אותם, אז חבל שיוציא את הנהלים האלה, אם הוא לא מתכוון להצמיד להם תקציבים.
עדי ויכנדלר: אני מרמת ישי, מזכ"לית מחוז בצפון במועצה ונציגה ממועצת הנוער הארצית.
עדי ויכנדלר: אצלנו בתי הספר הם בתי ספר אזוריים, יש אצלנו תלמידים מכל האוכלוסיות - גם מהמגזר הערבי, גם מהמגזר היהודי.
עדי ויכנדלר: התוכנית בבית הספר שלי היא תוכנית במסגרת סל תרבות – היא תוכנית רשות.
עדי ויכנדלר: גם כישורי חיים, שעות מחנך – המחנכים לא מעבירים את התכנים האלה.
טלב אלסאנע: גם אם הם מעבירים, הם לא עברו את ההכשרה כדי להעביר בצורה הנכונה - לפעמים מעבירים את זה בצורה מוטעית, שזה מגרה ומסקרן.
עדי ויכנדלר: מוציאים קטע מהאינטרנט וקוראים לנו.
עדי ויכנדלר: אלה לא באמת קטעים שמשפיעים.
עדי ויכנדלר: שיעורי חינוך מתבזבזים על נושאים אחרים.
עדי ויכנדלר: חוץ מזה, מפכ"ל המשטרה לשעבר אמר שכמות מטורפת של ילדים ובני נוער משתמשים באלכוהול בסמים.
עדי ויכנדלר: באמת הכמות גדלה משמעותית.
עדי ויכנדלר: כשהייתי קטנה, לא חשבנו על הדברים האלה.
עדי ויכנדלר: כיום אני מתנדבת במועדונית ובצהרונים.
עדי ויכנדלר: המועדונית היא של רשות הרווחה, עשינו אירוע בערב, ובאו ילדים בכיתה ה' שתויים.
עדי ויכנדלר: ילדים בכיתה ה' לטיול השנתי, אחות של חברה שלי מתקשרת אליי: עדי, מה אני עושה?
עדי ויכנדלר: הבנים הביאו שתייה.
עדי ויכנדלר: אלה דברים שמתחילים בגיל מאוד צעיר, ולא רק בערים עם שכבות סוציו אקונומיות נמוכות.
טלב אלסאנע: כלומר ההתמקדות צריכה להיות גם בהורים של בני הנוער – בפיקוח שלהם.
טלב אלסאנע: לא צריך לפטור אותם מאחריות.
עדי ויכנדלר: אצלנו קונים בפיצוציות.
עדי ויכנדלר: פעם ראשונה שמעתי עכשיו על החוק הזה, שלקנות למישהו שתייה זו עבירה פלילית.
עדי ויכנדלר: חוץ מזה, יש אצלנו סיירות נוער במחוז.
עדי ויכנדלר: בטבריה, למשל, שאין להם מעמד סוציו אקונומי מאוד גבוה, מועצת הנוער הוציאה סיירות נוער, שמחלקות שתייה – תפוזים, קולה, עוגיות ודברים טובים, והם מסבירים, וזו הסברה שבאה מהנוער, ולפי אחוזים שאנחנו רואים בשנים האחרונות, זה ירד.
עדי ויכנדלר: במעלות פתחו מועדון מיוחד, שאסור להכניס אליו שתייה.
עדי ויכנדלר: הנוער כן עושה דברים, אבל האכיפה של בתי הספר לגבי התוכניות, וגם לגבי הפיצוציות שמוכרות, אין אכיפה.
עדי ויכנדלר: במגרש חנייה - פה יש ניידת, ובצד השני של המגרש יש מרכול, הוא מוכר שתייה לקטינים, והניידת לא שמה לב.
עדי ויכנדלר: הם לא יוצאים מהניידת כשהם רואים בני נוער יושבים בפארק ושותים.
עדי ויכנדלר: צועקים לנו מהניידת: לכו, ואחרי עוד שעה עושים סיבוב, כדי לראות שהלכנו.
עדי ויכנדלר: תודה.
טלב אלסאנע: יורם שליאר, בבקשה, מכון שליאר לפסיכולוגיה וייעוץ ארגוני בשילוב קולנוע.
יורם ברוך שליאר: אני נתתי בעבר הרצאה בכנס אחר פה.
יורם ברוך שליאר: אני עוסק 30 שנה במניעת סמים ואלכוהול.
יורם ברוך שליאר: אני גם חבר מועצת הרשות למלחמה בסמים מטעם הסתדרות הפסיכולוגים, ואני גם מנהל השירות הפסיכולוגי של המועצה האזורית מבואות החרמון בצפון.
יורם ברוך שליאר: בכל השנים שאני עוסק במניעת סמים ואלכוהול אני עובד רוב השנים עם נוער.
יורם ברוך שליאר: בשנים האחרונות הבנתי שנושא האלכוהול, אחת הבעיות שלנו, ויש לי ויכוח גם עם אנשים ברשות, שאנחנו עוסקים בתופעות הקצה – ההשתכרות הקשה, הרעלת אלכוהול, אלימות.
יורם ברוך שליאר: אנחנו צריכים לחזור לעיסוק בערכים.
יורם ברוך שליאר: שאלת הבסיס כאן היא התמודדות, ותופעת האלכוהול היא סימפטום לאסקפיזם, כלומר לברוח מהתמודדות.
יורם ברוך שליאר: הנוער שכח לשמוח ולרקוד ולהתמודד עם המציאות ועם אכזבות בלי האלכוהול.
יורם ברוך שליאר: בעצם, יש רגשות אלכוהוליים, ומה שתואר כאן בחתונות – לא יודעים לשמוח, מה שאנחנו ידענו קודם, ואפשר לחזור לזה.
יורם ברוך שליאר: צריך לחזור לעבודה החינוכית הבסיסית, לעבוד עם הורים כדי שהמסר בבית יהיה – ההתמודדות היא תמיד עם כוחות פנימיים, ולחפש את מקורות האושר והשמחה הפנימיים.
יורם ברוך שליאר: צריך לחזור לערכים, ולטפל בזה, וחלק מהתופעות יסתדרו.
יורם ברוך שליאר: פעם עשו את זה תנועות הנוער, כי היו שם מדריכים עם ערכים ועם עקרונות, וצריך לחזור לזה גם דרך החינוך הבלתי-פורמלי, אבל לחזור לדברים הכי בסיסים, וצריך להכשיר את כל מורי בתי הספר, כל הורה בבית שיידע לדבר עם הילדים, למה כן ולמה לא; מה אנחנו מרוויחים מזה שאנחנו עם כאב מתמודדים בכוחות הפנימיים שלנו.
יורם ברוך שליאר: אסקפיזים, אגב, זה תופעה שנעה בין התופעה הבסיסית שכולנו עושים אותה, של דחיינות, והקצה השני של זה, זה אובדנות.
יורם ברוך שליאר: במדינת ישראל יש גם עלייה באובדנות, כי מה הבסיס של זה – אגב, לדעתי זה גם קשור לשיעור הגירושים הגדול, כי כל הדברים האלה הם התמודדות עם לחצים בחיים, ואם אנחנו מרגילים את הנער מגיל צעיר להתמודד לא מכוחותיו הפנימיים, זה מה שקורה.
יורם ברוך שליאר: הבעיה היא הרבה יותר רחבה, וקשורה לחינוך ולבית.
ארתור קוקשטל: אני מבאר שבע.
ארתור קוקשטל: אני פעיל במרכז גישור, והייתי נוכח למקרים שרבו כתוצאה מאלכוהול.
ארתור קוקשטל: יש כל הנתונים המדאיגים לגבי מכירת אלכוהול לקטינים – בכלל, מכירת משקאות מזויפים, שמה שנמצא שם זה חומרים כימיים לכל דבר.
ארתור קוקשטל: מה שמדאיג אותי זה, מה בנוגע לסימון משקאות אלכוהוליים?
ארתור קוקשטל: כי מה שקרה עם הסיגריות, ואחרי שסימנו, לא שמעתי איש ברחוב שלא יודע מה הסיגריות גורמות – אימפוטנציה, סכנה לנשים בהריון.
ארתור קוקשטל: מי יודע למה אלכוהול גורם?
שמאי גולן: זה יעלה השבוע בוועדת הכלכלה.
טלב אלסאנע: הערה נכונה.
טלב אלסאנע: משרד הבריאות, בבקשה.
דני בודובסקי: אתה דיברת על לחשוב מחוץ לקופסה.
דני בודובסקי: זה נושא מאוד בסיסי.
דני בודובסקי: אנחנו מדברים על שינוי של תרבות.
דני בודובסקי: יש תרבות של שתייה, תרבות של פיצוציות, הבר האקטיבי, בתי מלון הכול כלול, כולל אלכוהול, כולל לבני נוער, ושינוי האווירה הוא דבר שמחייב גיבוש ושילוב של המון כוחות.
דני בודובסקי: יש פתגם אתיופי שאומר שקור עכביש אחד השזור בקורים רבים, חזק מספיק לקשור אריה.
דני בודובסקי: שינוי האווירה מחויב, זה לא יכול להיות אחריות של ממשלה או של כנסת או של בני נוער או של מערכת חינוך; זה צריך להיות משהו משולב שכולל את כולם – גם השינוי שמתחיל בבית, ממשיך בבית הספר, בחברה, ובמידה רבה מאוד בחברת בני הנוער.
דני בודובסקי: אפרופו השימוש בבני נוער, הפתגם האתיופי האחר שאני אוהב להשתמש בו, זה את היבלית של הארץ תחרוש בשור של אותה הארץ, קרי חפש את הכלי התרבותי, לדעת להתמודד.
דני בודובסקי: וגם חברת בני הנוער היא לא אחידה; בני הנוער של מודיעין אינם דומים לבני הנוער של רהט, שאינם דומים לבני הנוער האתיופיים שנמצאים בתחנה המרכזית או במקומות אחרים.
דני בודובסקי: סימון ואיפה מערכת הבריאות יכולה להירתם ולתרום, מעבר לשיתוף פעולה שמתקיים עם משרד הרווחה, שאולי גברת פלורנטין תוכל להתייחס אליו, אבל נושא של סימון ואזהרות – נעשית עבודה בעניין הזה, וזה עולה בכנסת.
דני בודובסקי: נושא אחר משמעותי הוא איך להביא למצב שבני נוער עם התנהגות סיכונית, שכבר מגיעים לבתי החולים עקב התנהגות סיכונית, יאותרו, יטופלו, לא רק לחלקים הפיזיים, אלא גם ייעשה עימות וקישור בין השימוש בסמים ואלכוהול וההתנהגות הסיכונית, לבין הפציעה שלהם.
דני בודובסקי: זה נושא שדורש תקציב, ועובדים עליו.