GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פאולה רושקה: זה אחד מהסמנים שגם זוהו על-ידי WHO, כסמן מאוד חשוב לעקוב אחרי התופעה של השימוש באלכוהול, בדיוק מה שתומר אמר.
דני בודובסקי: אז אם אנחנו חוזרים לאותו קרחון ולאותה פירמידה, וריכוז הנתונים, רואים שמהרעלה, חדרי מיון, 2210, אני מדבר על שנה אחת 2008, שזה תת דיווח מאוד משמעותי, יש עוד כמות פציעות שמעורבים ויש קשר לסיפור של האלכוהול בסמים, עליהם אין לנו מידע לגבי החלק של הסמים, 10,407, על-פי דיווחים של מגן דוד אדום, רפואה ראשונית המרפאות באות במגע עם אותם צעירים ואותם מבוגרים שיש להם אולי התנהגויות סיכוניות, אבל הנושא הזה לא ידוע לאותן מרפאות, על-פי דיווחי, על-פי נתוני הרשות שאני מניח שגם נשמע מחיים, אנחנו מדברים על סדר גודל של מאות אלפים שהם פוטנציאל למעורבות של אותה מערכת של רפואה ראשונית.
דני בודובסקי: זאת אומרת המרפאות, כדי לעשות התערבויות רפואיות פסיכו-סוציאלית, לתרום את תרומת המערכת הרפואית למניעה.
דני בודובסקי: לא זה נושא הדיון.
דני בודובסקי: נושא הדיון כאמור, לבקשתך, הוא המוקד העליון, שהוא בעצם נושא של רפואת החירום.
פאולה רושקה: אז יש לנו בעצם, במסגרת הדיון היום, הרבה מאוד נקודות.
פאולה רושקה: קודם כל, יש את השטח ופערים, הסיפור רפואי וסיעודי ברפואה דחופה, אנחנו רוצים פה גם לדבר על החשיבות של העובד סוציאלי בחדר מיון, שהוא יכול להיות בעצם תרומה מאוד רצינית לאבחון ראשוני, לאיתור ולהפנייה של המקרים האלה למערכות הקהילה, אנחנו נדבר בהמשך.
פאולה רושקה: הרצף, המשך הטיפול בקהילה.
פאולה רושקה: הרבה פעמים הנער מזוהה ונשלח הביתה ולא תמיד יש את הרצף ויש את ההתאמה ולבדוק שאכן הנער מגיע לטיפול.
פאולה רושקה: זיהוי ואיתור נפגעי אלכוהול וסמים דרך רפואה דחופה, זה דורש פה גם הדרכה והכשרה לפי דעתי של צוותים נוספים, שהם ידעו לזהות מוקדם את המקרים האלה, שידעו לשאול את השאלות הנכונות וגם הנושא של הרישום זה נושא מאוד חשוב כי אנחנו, אין לנו היום מערכת מיוחדת, כמו למשל בארצות-הברית, מערכת דון, שרושמת את המקרים האלה בנפרד ויש מעקב אחרי כל הנתונים אבל בהיעדר מערכת כזאת, לפחות אנחנו צריכים לעמוד על רישום נכון וגם כן להחליט איזה אבחנות ואיזה מצבים קליניים הם מתקשרים קרוב לוודאי.
מוחמד ברכה: זה תלוי בכם, ד"ר רושקה.
פאולה רושקה: אני יודעת.
מוחמד ברכה: את לא מפנה את הדברים לכתובת אחרת, חוץ מאשר משרד הבריאות.
פאולה רושקה: לא לא, אני אומרת שזה אנחנו.
פאולה רושקה: גם במטה וגם יחד עם, אני חושבת, ישיבה או ועדת מחשבה עם הקודקודים של רפואה דחופה שנחנו נחליט בעצם איזה, מהם הנתונים שאנחנו חושבים שהם נחוצים ולצורך זה אני כבר קבעתי פגישה ראשונית עם פרופ' איתמר גרוטו, שהוא ראש אגף בריאות הציבור, ויחד עם ציונה חקלאי שאחראית לרישום, בשביל להתחיל ולהניע את הנושא, שזה נושא חשוב במיוחד.
פאולה רושקה: עוד נושא שזוהה גם על-ידי WHO, כמאוד חשוב, זה התערבויות קצרות בחדר מיון, שהוכיחו את עצמן כמאוד יעילות.
פאולה רושקה: נער שהגיע פעם אחת, היתה התערבות קצרה, אפילו של עובד סוציאלי או של אחות שקיבלה הכשרה מיוחדת לזה, הוכיחה את עצמה כמאוד יעילה בהפחתת שימוש חוזר, במיוחד אם זה שימוש מזדמן, ובהפחתת השיעור של מקרים כאלו, שחוזרים לחדרי מיון שוב ושוב.
פאולה רושקה: זה גם עוד נושא שחייבים לדון בו.
פאולה רושקה: זה ברור שזה נושא שדורש גם תקצוב נוסף ולכן זה נושא יותר מסובך, אבל נראה לנו שבמאמץ שלנו לאתר מוקדם, זה Must.
פאולה רושקה: אנחנו חייבים להתמקד בזה ולעבוד על זה.
מוחמד ברכה: מה זאת אומרת לאתר מוקדם?
פאולה רושקה: זיהוי מוקדם של מקרים כאלה.
פאולה רושקה: אנחנו, דרך אגב, בתוך האסטרטגיה, המלחמה לאלכוהול, אנחנו כתבנו איזה ערכה ראשונית שכוללת שאלונים מאוד קצרים גם לחדרי מיון וגם לרפואה ראשונית, שמאפשרים לאתר נוער במיוחד, שיש סיכון שהוא משתמש באלכוהול, משתמש לרעה.
מוחמד ברכה: לפני שהוא מגיע למיון?
מוחמד ברכה: את מדברת על-?
פאולה רושקה: גם רפואה ראשונית.
פאולה רושקה: זה, הערכה הזאת מיועדת גם.
מוחמד ברכה: במסגרת הטיפול הראשוני, הרפואי?
פאולה רושקה: שרופא המשפחה ישאל שאלה אחת או שתיים שהן השאלות הנכונות.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, אחרי שהוא מגיע.
דני בודובסקי: בנושא של הרפואה הדחופה, יש מגוון התערבויות אפשריות ואני מציע שאנחנו נשמע אחר-כך גם את ד"ר הלפרין וגם את מנהלי השירותים הסוציאליים במערכות, בחדרי המיון, את הנושא.
דני בודובסקי: שזה נושא אחד.
דני בודובסקי: נושא אחר שהוא לא נושא הדיון פה, הוא סוגיות של מה עושים ברפואה הראשונית במרפאות.
פאולה רושקה: זה גם נושא חשוב מאוד, שאנחנו מפתחים.
חיים אמסלם: האם רופא המשפחה בכלל שואל – אתה שותה או לא שותה?
חיים אמסלם: היה מאמר לא מזמן של יושב-ראש איגוד רופאי המשפחה, באינטרנט, שהוא פתאום גילה שמישהו שנמצא אצלו, קליינט שלו, פציינט שלו, 13 שנה, הוא פתאום גילה שהוא אלכוהוליסט, הוא לא ידע את זה.
חיים אמסלם: הוא לא שאל.
פאולה רושקה: דרך בדיקות הדם אפשר לזהות את זה.
חיים אמסלם: אין, כאילו, את החלק הזה, שמים בצד.
חיים אמסלם: וצריך לשים את זה כחלק מהרפואה המקובלת.
מוחמד ברכה: אלכוהוליסט אפשר לזהות, בחייך.
דני בודובסקי: מסתבר שיש בכל-זאת קשיים עם זה.
דני בודובסקי: יש את החלק האחר שהוא בעצם מאוד משמעותי, שכבר דיברנו עליו, זה הנושא של הרישום הממוחשב במלר"ד ובעצם הוספת ציון מעורבות אלכוהול סמים וזה בעצם דומה לפעולה שהיום נעשית בתחום של אלימות, של ילדים בסיכון, וגם ליצור בסיס נתונים שהוא ארצי, עם הרשאות לשימוש לכל מלר"ד, לכל מרכז לרפואה דחופה, בשפת העם – חדרי מיון, כדי לאפשר בעצם כשילד מגיע או כשמבוגר מגיע ורואים, לזהות שיש חזרתיות וזה מכתיב דפוס פעולה אחר.
דני בודובסקי: מערכת כזאת יכולה לאפשר גם לצורכי איתור מגמות וקביעת מדיניות ברמת על, גם לזיהוי הישנות של מקרים חוזרים ברמה הפרטנית, לצורך התאמת התערבות וגם לצורך מעקב מועילות התערבויות, מניעה וטיפול, כדי לדעת איזה אסטרטגיות, איזה טיפול ולנקוט בהם.
דני בודובסקי: לסיכום נושא של צרכים.
פאולה רושקה: אז קודם כל צריך אולי ליצור איזה Guide lines, שבעצם לא קיימים בנושא הזה, גם לחדרי מיון, הדרכה לצוותי מלר"ד ייחודי לתחום הזה, הוספת כוננות למשל, איש צוות פסיכו-סוציאלי, ייעודי לנושא הזה, או לפחות כחלק מהעבודה שלו כעובד סוציאלי של מלר"ד הוא מקבל עוד שעות נוספות על הנושא.
פאולה רושקה: גם ביצוע בדיקות ייעודיות לאיתור סמים ואלכוהול בקרב צעירים או אנשים שמגיעים במצבים קשים.
דני בודובסקי: הנושא הזה הוא חשוב, כיוון שיש כל הזמן סמים חדשים שנכנסים ופה אודי וולף מהמשטרה יכול לציין את זה, ויש חשיבות שבחלק של התשתית הרפואית, יהיה איזה שהוא תהליך של אבחון, כדי שיהיה הזנה הדדית.
פאולה רושקה: ורישום ודיווח.
דני בודובסקי: ומיקי אריאלי.
מוחמד ברכה: בסדר, אני מבין שזה יכול להיות סיכום של הוועדה בסוף.
מוחמד ברכה: אבל אתם משרד הבריאות, אתם באים אלינו ואומרים לנו – אלה הצרכים.
מוחמד ברכה: איפה זה עומד בפועל?
מוחמד ברכה: אתם אמורים לספק את הצרכים האלו, זאת אומרת, לא שאתם באים לשטוח את זה בפנינו.
מוחמד ברכה: אנחנו לא קבוצה של ריפוי בעיסוק.
פאולה רושקה: קודם כל, אני חשבתי שזה חשוב לשמוע גם מה מנהלי חדרי מיון אומרים לנו ומה הצרכים שהם מזהים.
מוחמד ברכה: Guide lines, הדרכה, איפה אתם עומדים בעניינים האלו?
פאולה רושקה: אנחנו התחלנו בקשר להדרכות, למשל, זה כבר כמה שנים שאנחנו מבצעים הדרכות, יחד עם הרשות למלחמה בסמים, גם בחדרי מיון עשינו כמה ימי עיון בנושאים הספציפיים האלה, גם מהשנה אנחנו ביצענו ארבעה ימי עיון כאלה, בנושא ילדים ובני נוער שמשתמשים באלכוהול לרעה, בארבעה חדרי מיון בארץ וזה הסתיים ולגבי נגיד ה- Guide lines, אנחנו סיימנו לכתוב, עכשיו אנחנו צריכים לשבת ולראות איך אפשר בעצם למחשב את זה, יחד עם הגורמים הרלוונטיים.
פאולה רושקה: אבל זה ברור שרק לאחרונה אנחנו התחלנו לפעול בתחום הזה, כי זיהינו את זה, במיוחד מלר"ד, כאחד מהמקומות האסטרטגיים לזיהוי מוקדם ולטיפול ראשוני.
פאולה רושקה: וזה בעצם משהו שקיבל לאחרונה, אני חושבת, מיקום.
דני בודובסקי: רק להדגיש את התהליך.
דני בודובסקי: בסך-הכל, אני חושב שהזימון וההחלטה והרצון שלכם לזמן את הישיבה דווקא בנושא הזה, נבעה מהשתתפות שלכם, של מנהלת הוועדה, ביום עיון שקיימנו בהדסה, בדיוק בסוגיה הזאת.
דני בודובסקי: וזה איזה שהוא חלק ממהלך שלם שאנחנו עושים, משהו תהליכי, שבסופו של דבר אנחנו רוצים להוביל בתוך המשרד או זה מה שנעשה, לבנייה של אסטרטגיה בשיתוף עם השטח ואנחנו פשוט מציגים פה את הנתונים.
דני בודובסקי: אנחנו לא באים עם בקשה אליך כרגע, אלא מציגים מצב בשטח של מה שקורה.
דני בודובסקי: כי ללא ספק, יש למערכת הבריאות מה להירתם ומה לתרום לנושא.
דני בודובסקי: הסוגיות ואיך לעשות, הוא התהליך שאותו אנחנו נוגעים.
מוחמד ברכה: דני, זה לא נושא שהתגלה בימים האחרונים, זאת אומרת, ואם ד"ר הלפרין בא לכאן ואומר שתפקידו הוא לעשות את האבחנה הקלינית, זה התפקיד העיקרי, וכמובן זה תפקידה של המערכת הרפואית, אז אנחנו נמצאים, לדעתי, בעניין הזה, בכשל חמור.
דני בודובסקי: אם אנחנו מסתכלים בנקודת המוצא שלנו היום, ואני מסתכל עתידית, אנחנו צריכים להסתכל על עתיד ולבנות משהו ומערכת שתעבוד נכון, חכם וטוב יותר כדי לתת מענה.
פנחס הלפרין: אני אולי הסברתי את עצמי לא נכון.
פנחס הלפרין: לא טענתי שאין חשיבות, להפך.
מוחמד ברכה: שמתי לב בדיוק שלא אמרת שזה לא התפקיד, אבל אמרתי שאתה בעיקר מתמקד בעניין האבחנה הרפואית.
מוחמד ברכה: ד"ר חיים מהל, מהרשות.
חיים אמסלם: הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
חיים אמסלם: אני כבר מתנצל שאני צריך לדבר ולצאת כי אני צריך לברך באיזה כנס, אז אני רק אגיד כמה מילים, איך אני רואה את זה מהזווית שלי.
חיים אמסלם: אל"ף, הבעיה העיקרית שלנו, כבר אמרתי, רמזתי את זה, זה הנתק בין העוסקים בהתמכרויות לבין הרפואה בכלל.
חיים אמסלם: יש בארץ די נתק וד"ר הלפרין למשל, מאיכילוב, הוא לא דוגמה, כי אתו אנחנו דווקא כן קשורים, אבל לא עם כל מקום.
חיים אמסלם: ואני אתן דוגמאות למה אנחנו צריכים את הקשר הזה.
חיים אמסלם: דבר ראשון, נתונים.
חיים אמסלם: פה אמרו שמגיעים 2,000 איש לחדרי מיון בגלל הרעלת אלכוהול בשנה.
חיים אמסלם: אם אנחנו בודקים את זה עוד קצת יותר לעומק, אנחנו רואים שהחלק של נשים בגילאים 24 ואילך, מהווה רק 20% מהמגיעות.
חיים אמסלם: אבל עד גיל 24, זה 40% מהמגיעים.
חיים אמסלם: זאת אומרת, יש הכפלה של נשים.
חיים אמסלם: וכשאני מדבר על מניעה, על הסברה, אז אנחנו צריכים לעשות העצמה של כל הנושא בקרב נשים, כי פה הן מגיעות או-טו-טו לשוויון.
חיים אמסלם: וזה לא בטוח שאנחנו בשוויון הזה רוצים.
חיים אמסלם: זה דבר אחד.
חיים אמסלם: דבר שני, אנחנו, אמרה חברתי פאולה בנושא של איתור.
חיים אמסלם: חלק מהילדים האלה מגיעים כמה פעמים או האנשים האלה מגיעים כמה פעמים, זה המקום שצריך לעשות, פה אנחנו צריכים לעשות משהו חדשני, כדי לעשות אתם את החבירה הראשונה.
חיים אמסלם: הגעת למיון, הקאת, איבדת הכרה, אתה כמעט היית בתחושה שאתה הולך, זה ההזדמנות ליצור אתך קשר ולהניף מפה טיפול.
חיים אמסלם: זה דבר שני.
חיים אמסלם: הדבר השלישי זה הוצאת Guide lines, הדרכות, והייתי אומר לא רק לאנשי צוות, אלא לנצל, לדעת, מה מגיע לנו לשם, ואיך גם את האוכלוסייה הכללית, את הילדים, את ההורים גם, איך לעדכן ואני רוצה לתת דוגמה אחת.
חיים אמסלם: אני לפני שנה נתקלתי במקרה במושב בעמק יזרעאל, ילד בן 13 שתה עד אובדן הכרה, מה עשו החברים שלו, לא רצו להביא אותו הביתה במצב הזה, שמו אותו בעגלה של מינימרקט, הסתובבו במושב כל הלילה עד הבוקר, אמרו – בבוקר הוא יתעורר, נביא אותו הביתה.
חיים אמסלם: במקרה ראה את זה אדם מבוגר במושב, רץ לאבא שלו וסיפר לו, האבא לקח את הילד לחדר מיון, והילד הגיע לחדר מיון במצב של היפותרמיה, של אובדן חום גוף.
חיים אמסלם: זאת אומרת שיכול להיות שעד הבוקר, המצב היה יותר חמור ואני לא רוצה פה להתנבא.
חיים אמסלם: יושבים פה למשל ילדים.
חיים אמסלם: אם הם שותים, לפחות שידעו את הדברים האלה.
חיים אמסלם: החבר שלך מקיא הרבה, הוא מעורפל הכרה, אתה רואה שהוא קר?
חיים אמסלם: רוץ אתו לחדר מיון.
חיים אמסלם: כי אנחנו כבר ראינו מקרים גם של מוות כתוצאה, אל תחכה.
חיים אמסלם: דרך אגב, אני שמעתי על המקרה מהאבא שבא אלי וביקש שאני אעזור לו לעשות סדנה להורים במושב, על הנושא של אלכוהול, כי הם בכלל לא מודעים.
חיים אמסלם: אנשים לא יודעים על הדברים האלה.
חיים אמסלם: אז אני אומר, התפקיד שלנו, יחד עם משרד הבריאות ואני לא בורח, וגם שלנו, להבין מה קורה ואת זה ליישם לצורך הסברה.
חיים אמסלם: זה הדברים, לדעתי, המאוד מהותיים, שזה תפקידנו אבל לא רק שלנו.
מוחמד ברכה: ד"ר הלפרין, אתה מעוניין להשתתף עכשיו?
מוחמד ברכה: כן?
מוחמד ברכה: ד"ר הלפרין הוא מנהל רפואה דחופה בבית-החולים איכילוב.
מוחמד ברכה: שלא תזדקקו לו.
פנחס הלפרין: אני הייתי רוצה להדגיש שלוש נקודות, אם אני יכול.
פנחס הלפרין: אחת, לגבי המידע, ובגלל שיחד עם ד"ר אסף ורבים, בנינו את בסיס המידע שעליו מסתמך משרד בריאות, של קידוד אבחנות, אני יכול לומר שלצערי הבסיס הזה כרגע איננו אמין בתחום האלכוהול, יש תת דיווח מאוד גדול.
פנחס הלפרין: קשה לי להעריך אותו, אבל לדעתי, בסדר גודל של מאות אחוזים מעל מה שמדווח בפועל בחדר המיון, מסיבון שחלקן אובייקטיביות וחלקן סובייקטיביות, וחבל להיכנס להיבטים הטכניים.
פנחס הלפרין: צריך לדעת שהמידע הזה הוא מאוד מאוד תת-דיווח.
מוחמד ברכה: מה נדרש?
פנחס הלפרין: נדרש שני דברים.
פנחס הלפרין: ראשית, חינוך של הצוותים, הקידוד נעשה על-ידי רופאים, לרופא אין אינטרס לעסוק בדקויות של הקידוד, כי הוא צריך לגמור לטפל בחולים רבים.
פנחס הלפרין: הוא לא יכול להקצות לכך זמן וצריך לשנות את הפרדיגמה של הקידוד ולהכניס אנשי מקצוע לתחום הקידוד, כי רק הם יוכלו לשפר את איכותו.
מוחמד ברכה: אנשי מקצוע שהם לאו דווקא מהצוות הרפואי, אתה מתכוון?
פנחס הלפרין: נכון, בדיוק.
פנחס הלפרין: אנשי מקצוע בתחום איסוף מידע.
פנחס הלפרין: רשמים, קוראים להם.
פנחס הלפרין: ההערה השנייה היא שאנחנו לא עושים מספיק את האבחנה בין שני סוגי חשיפה לאלכוהול ולסמים.
פנחס הלפרין: החשיפה הכללית, והחשיפה במסגרת שימוש כרוני.
פנחס הלפרין: יש הבדל עצום בין האלכוהוליסט שאנחנו מקבלים שלוש פעמים בשבוע מהרחוב, הוא עיסוק שונה לגמרי, עולם אחר לגמרי, והנער או האדם הצעיר ששותה פעם בחודש או פעם בשבוע לשוכרה, עד כדי סכנת חיים, אלה עיסוקים שונים, אלה אנשים שונים, צריך לעשות אבחנה וצריך לטפל בהם בצורה שונה.
פנחס הלפרין: המרכיב השלישי הוא הנושא של מודעות הצוות.
פנחס הלפרין: הצוות הרפואי והסיעודי בחדרי המיון עובד בקצה גבול יכולתו מבחינת הקצאת זמן, בעיקר, וקשב גם, לכל מגוון התחלואה הגדול שמגיע אלינו.
פנחס הלפרין: כל מערכת נוספת רואה בצדק, אירוע אחר, אלכוהולי זה אחד, תאונות דרכים זה אחר, אלימות במשפחה וכו'.
פנחס הלפרין: אתה מבין כמה יש נושאים שאנחנו מתבקשים להקצות להם "עדיפות ראשונה" במירכאות, ומודעות במידע, בטיפול, בהתערבות.
פנחס הלפרין: המערכת לא יכולה לעמוד בזה בלא שיהיו מערכות תומכות שמאפשרות לה לעשות את זה וצריך לפתח דיון מעמיק, איך נותנים את המערכת התומכת לצוות הרפואי והסיעודי, כדי להשקיע גם בנושא הזה, כמו בנושאים רבים אחרים שאנחנו משקיעים בהם.
מוחמד ברכה: אנחנו גם נגיע לצד הסוציאלי.
מוחמד ברכה: ד"ר קובי אסף, מנהל המחלקה לרפואה דחופה בהדסה עין כרם, בבקשה, אדוני.
יעקב אסף: קודם כל, שלום ותודה על ההזמנה.
יעקב אסף: עד שאני אעלה את המצגת, אני מוכרח להגיד שמדברים על הטיפול בנושא בנוער, אני חושב שעיקר הטיפול צריך להיות טיפול בנושא סמים ואלכוהול, בלי קשר לנוער.
יעקב אסף: זאת אומרת, הנוער הוא בעיה בפני עצמה, אבל בעיה קטנה בפני עצמה, וזה, טיפול הוא טיפול בבעיה.
מוחמד ברכה: הדיון הוא על המכלול.
יעקב אסף: אני, וזה אני מגיע לפה בהמשך באמת לאותו אירוע שהיה בהדסה, אז אני אתחיל את הדברים שלי בעיקר ברקע, כדי שכמו שאתה אמרת, להבין בכלל מה הבעיה, למה זה בעיה, מה זה עושה, במה זה מזיק, איפה הבעיות שלנו כרופאים לאתר את הדבר הזה ואחר-כך להגיד משהו על התרומה שאנחנו יכולים לתרום לעניין הזה והשאלה הראשונה באמת אם בכלל יש בעיה, האם יש בעיה של סמים ואלכוהול, האם יש בעיה של סמים ואלכוהול בנוער, וכששואלים האם יש בעיה, אל"ף, האם בעיה, והאם הבעיה היא בעיה מספרית גדולה.
יעקב אסף: אני חושב שבעיה מספרית גדולה היא לא, למרות המיתוס שעושים סביב זה, הבעיה הרפואית.
יעקב אסף: אני מדבר כרגע על ההשתקפות ברפואה וברפואה הדחופה, של בעיית הסמים.
יעקב אסף: אבל אנחנו רואים את הדברים וכולם ראו את המודעות וידיעות בעיתונים, היום היה משהו בידיעות, אני חושב, על איזה סקר בלנצט, שהם גילו את הסקר בלנצט שנעשה כבר לפני שנה וחצי.
יעקב אסף: אבל אנחנו רואים את זה כל יום.
יעקב אסף: לפני כמה זמן נקראתי לחדר מיון לחבר טוב, שהיה מורי ורבי בבית-הספר לרפואה, שהבן שלו בא באי-שקט, השורה התחתונה – הוא השתמש בחגיגת, שזה הוורסיה היותר מרוכזת של הגת שהתימנים לועסים, הוא תיבל את זה בקצת וודקה ועוד איזה כמה כדורים של אנטי היסטמינים והוא היה עם לחץ דם 220 או 230 על 140, רק זה לבד יכול היה לגרום לו דימום במוח, בחור בן 17.
יעקב אסף: הבת שלי יום אחד הלכה, בת 16, היום בת 16, היא היתה אז בת 15, לומדת בבית-ספר טוב בירושלים והלכה למסיבת, לא למסיבה, למדורה של ל"ג בעומר, בשנה שעברה.
יעקב אסף: והם התכנסו כל החבר'ה ונסעו לתלפיות לאיזה שעה.
יעקב אסף: למה?
יעקב אסף: לארגן דברים.
יעקב אסף: קרשים אמרתי להם יש בקריית יובל, הם צריכים לנסוע לתלפיות וכשהיא חזרה, היא חזרה הביתה עם התיק של בית-ספר, כי הם נסעו מבית-הספר, ובדרך כלל היא נכנסת הביתה, היא זורקת את התיק.
יעקב אסף: פתאום אני רואה לוקחת מניחה את התיק לאט לאט על הרצפה.
יעקב אסף: שאלתי אותה אם לעזור?
יעקב אסף: לא לא לא, לא צריך ולא צריך.
יעקב אסף: במקרה נתקלתי בתיק, רעש הבקבוקים שם לא נבע מהמחברות שלה, עד כמה שאני זוכר את הצלילים.
יעקב אסף: ואנחנו רואים את הדברים האלה באמת, זה נהיה חלק מהזה.
יעקב אסף: למה זה מטריד אותי?
יעקב אסף: מכיוון שהם הלכו, ילדים בני 15, הלכו לתלפיות, והיה מישהו שעמד ליד חנות וקנה בשבילם בקבוקי וודקה.
יעקב אסף: פשוט ככה.
יעקב אסף: דיברתי לפני יומיים עם חבר שלי, הירושלמים מכירים אבי בן, בעל חנויות יין בירושלים, ויש לו חנות ברח' ריבלין, והוא אמר שהתחרות הגדולה ביותר שלו על וודקה, זה בפיצוציה שנמצאת בריבלין 1 בכניסה.
יעקב אסף: הוא אומר – וודקה, הם מוכרים פי עשר יותר ממני.
יעקב אסף: פיצוציה קטנה, פי עשר יותר ממני, והתור הכי גדול בפיצוציה, זה בשעה רבע ל- 11.
יעקב אסף: בשעה רבע ל- 11, כזה תור, כולם באים, בלילה, מ- 11 אסור למכור.
יעקב אסף: מ- 11 אסור למכור.
יעקב אסף: אז מרבע ל- 11, עשרים ל- 11, יש תור.
יעקב אסף: אני לא אתן עוד דוגמאות, דוגמאות יש לכולכם ואתם יודעים, יש בעיה.
יעקב אסף: יש בעיה.
יעקב אסף: ההיקף של הבעיה, אני לא בטוח שהוא כל-כך גדול, זה רק דוגמאות שאנחנו רואים מכל מיני דברים.
יעקב אסף: לאחרונה שמענו את גז הצחוק, שהוא גם כן בעיה בפני עצמה ואני אגיד על זה.
יעקב אסף: אז האם יש בעיה?
יעקב אסף: מה ההיקף שלה?
יעקב אסף: אני מניח, לפני שנכנסתי, אני מתנצל על האיחור, שאתם דיברתם קצת על ההיקף, אז אני לא אחזור, אבל כשאנחנו משווים את הדברים, המספרים אצלנו לא שונים מהמספרים בארצות-הברית.
יעקב אסף: למה אני אומר את זה?
יעקב אסף: כי אצלנו אנחנו כאילו בדרך לצעדי מניעה.
יעקב אסף: הם אחרי צעדי המניעה, עם תוכנית דורן ותוכניות כאלה, המספרים הם אותם מספרים.
יעקב אסף: בארצות-הברית יש כמיליון פניות בשנה לחדר מיון, בגלל בעיות אלכוהול.
יעקב אסף: מיליון פניות בשנה בארצות-הברית, הם גדולים בערך פי 50 מאיתנו.
יעקב אסף: במספרים, בדברים, גם בפניות לחדר מיון, זה ממש מתאים.
יעקב אסף: אז אם אנחנו נחלק את המיליון ל- 50 ונחלק את זה אחר-כך לחודשים ונחלק את זה לשבועות, אנחנו נגלה שבחדר מיון ממוצע במדינת ישראל, סליחה, בחדר מיון ממוצע מגביל לארצות-הברית, צריכים להיות בסביבות 66, 66 פניות בחודש, בענייני אלכוהול, או דברים ששייכים לזה וכשמסתכלים, 66 פניות זה ממוצע של שתי פניות ליום ואם מסתכלים על חדרי המיון שלנו, זה מה שאנחנו רואים, בין אפס לארבע-חמש פניות ליום, אותם מספרים, אני אומר שוב, שם הם נלחמים בעניין הרבה זמן, עם כל מיני תוכניות.
יעקב אסף: אנחנו עוד לא עשינו את התוכניות, הבעיה היא בערך באותו היקף.
מוחמד ברכה: אתה לא מתכוון, אדוני, שלא צריך.
יעקב אסף: אני לא אמרתי.
יעקב אסף: אני עוד לא אמרתי מה אני מתכוון.
יעקב אסף: אבל אם אתה כבר מושך אותי בלשוני, אני חושב שבכל מיני פרויקטים וידידי, ד"ר הלפרין, כבר רמז על זה קודם, בכל מיני פרויקטים, לפרויקטים כמו לעמותות וכמו לכל מיני דברים, הרי יש בארץ הרבה עמותות לתת, כן?
יעקב אסף: אז זה נראה נורא טוב.
יעקב אסף: אבל כשבודקים את העמותה, הם מחלקים, אבל בעיקר הם מופיעים הרבה בטלוויזיה ולמנהל העמותה יש כבר מכונית כי הוא מנכ"ל עמותה, יש לו גם טלפון, אחרת איך הוא ידאג לתת לכולם וכל מיני דברים.
יעקב אסף: אז כל מיני פרויקטים, בדרך-כלל מצמיחים את עצמם.
יעקב אסף: כדי שפרויקט יהיה יעיל, אני חושב שנכון להגדיר את הבעיה, להגדיר את הבעיה בצורה נכונה.
יעקב אסף: זה הכל.
יעקב אסף: אני רוצה להגדיר אותה בצורה נכונה.
יעקב אסף: האם בני הנוער הם אוכלוסיית יעד?
יעקב אסף: הם אוכלוסיית יעד מאוד ברורה מכל מיני סיבות אבל אני רוצה להגיד לפחות מניסיוני, אני גם רופא משפחה, פרט להיותי מנהל חדר מיון, אני רופא משפחה 26 שנים, בקיבוץ.
יעקב אסף: ואני רואה, אצלנו בקיבוץ, את הקשר הברור בין השימוש באלכוהול ובחשיש, למשל, שנחשב כבר ל-לא עבירה, זה מאוד מקובל חברתית, קשר מאוד ברור בין הילדים שמשתמשים ובין ההורים שמשתמשים.
יעקב אסף: בין חגיגות האלכוהול בבית, ובין מה שאותם ילדים עושים אחר-כך.
יעקב אסף: בין האבא שעם החברים שלו לוקח צינגל'ה פעמיים בשבוע, ובין הילד שמגיע לגיל המתאים, ועושה בדיוק את אותו הדבר.
יעקב אסף: אני חושב שיש קשר בין הדברים.
יעקב אסף: אתם ציינתם אז אני לא אכניס, כי אני שמעתי, כבר דיברתם יותר בנשים יותר וזה, על מה אנחנו מדברים כשמדברים על סמים?
יעקב אסף: מדברים על אלכוהול ומדברים על קבוצה גדולה של סמים שבחלקם הם ממש סמים, כמו ה- LSD ודברים אחרים, וחלקם כל מיני דברים שהם דברים מזדמנים, שאנשים משתמשים בהם, כמו למשל גז הצחוק, שאנחנו ראינו למה זה יכול להוביל, כמו למשל גז של מזגנים, וכמו למשל כל מיני דברים נוספים שמהווים בעיה ולמה הם מהווים בעיה?
יעקב אסף: מכיוון שיש, ואני אתייחס לזה בסוף, יש את פקודת הסמים, יש את פקודת הרוקחות.
יעקב אסף: היכולת לשלוט על זה מבחינה חוקית מאוד תלויה בפקודות האלה.
יעקב אסף: מה שלא מופיע בפקודות האלה, בעצם אי-אפשר להגיד על זה שום דבר באופן חוקי ותתקן אותי אחר-כך אם אני טועה בזה.
אהוד וולף: חוץ מה- GBH שאני לא יודע מה זה, GHB ו- GBH, למיטב ידיעתי, עוד לא היה אף מקרה.
יעקב אסף: אין אף מקרה שאנחנו יודעים.
יעקב אסף: אמרתי, אין אף מקרה שאנחנו יודעים.
יעקב אסף: לא משנה, בסדר, אז תוריד את זה, זה לא משנה את הנקודה.
יעקב אסף: תראו, יש עוד הרבה דברים שאתם לא יודעים, שאתם לא יודעים ואנחנו ערים להם.
יעקב אסף: למשל, דטורה, צמח הדטורה, שאני לא יודע אם המשטרה יודעת עליו, המומחים לסמים יודעים, אבל המשטרה כגוף אוכף, אני לא יודע.
יעקב אסף: אותו דבר מופיע בהרדוף הנחלים, עם האוליאנדרים, ילדים, חיילים משתמשים בזה, חיילי הנ"ל בבקעה, הגיעו אלינו כמה פעמים, שהם בהזיות ובסוטול, כי הם מכינים להם תה מהרדוף הנחלים.
יעקב אסף: זאת אומרת, ההמצאה היא, לא חסר.
יעקב אסף: אז הבאתי את הדברים רק לראות את מה שאנחנו יותר מכירים, באמת זה את גז הצחוק, זה הניטרו-סוסטין שאנחנו שומעים, המריחואנה או החשיש או בכל השמות השונים, תלוי איזה חלק בצמח.
יעקב אסף: אני שאלתי כמה חברים בין השאר גם את ד"ר הלפרין, ידידי, כדי לראות ככה, לפני שאני, לא עכשיו, זה לפני הרצאה קודמת, לפני שבועיים-שלושה, כדי לראות אם זה שונה ממה שאני רואה אצלנו, על סטטיסטיקות.
יעקב אסף: זה בערך מה שרואים באיכילוב.
יעקב אסף: אם לא השתנה בינתיים פיני.
יעקב אסף: זה מה שבבית החולים העמק.
יעקב אסף: זאת אומרת, המקרים שאנחנו רואים הם, אפרופו ששאלת אם אני רוצה להגיד שאין בעיה, זאת לא בעיה מאוד משמעותית, למה זה חשוב?
יעקב אסף: זה חשוב כי אם אנחנו נגיד אחר-כך מה מקומה של הרפואה הדחופה, אם אתה רוצה לטפל ברפואה הדחופה נניח במניעתית, במסגרת מניעת נזק בטראומות, בילדים שנופלים מאופניים, בתאונות דרכים, מגיעות מסות של הדברים האלה לחדרי מיון.
יעקב אסף: אז האימפקט שלנו יהיה מסוים.
יעקב אסף: אם אתה מטפל במשהו שמגיעים מקרים ספוראדיים, צריך לחשוב מה יכולה להיות התרומה של חדרי מיון.
יעקב אסף: יכולה להיות תרומה, אז אמרנו, והבעיה היא בעיה באמת כמו שאמרנו, חלק חומרים ידועים, חלק לא ידועים, זה עוד לא זוהה, זה כן זוהה, איך אנחנו מזהים שימוש בחומרים שונים.
יעקב אסף: בעצם, בא ילד, מה יש לו?
יעקב אסף: מה יש לו?
יעקב אסף: לפני שבוע טיפלתי בבת של חברים, בת 16, יום שבת בבוקר הביאו לי אותה, כאבי בטן, מקיאה כל הזמן.
יעקב אסף: ההורים חשבו שיש לה אפנדיציט ואלה חשבו שיש לה זה, שאני אבוא לחדר מיון ואני אראה אותה.
יעקב אסף: בדקתי אותה, לילדה אין שום דבר אבל היא מקיאה.
יעקב אסף: מקיאה.
יעקב אסף: אני מתחיל לדבר, סוגר את הווילון, מבקש את החברים שלי ללכת, איפה היא בילתה אתמול?
יעקב אסף: בילתה אתמול במבשרת, בבית טוב, של רופאה דווקא.
יעקב אסף: חברה שלה בת של רופאה, בת של גינקולוגית.
יעקב אסף: ולמרות זה, לא היה מדובר בהיריון, אלא הן פשוט ישבו, שתו וודקה, כל הערב, ילדים בני 15, 16.
יעקב אסף: שתו וודקה כל הערב, היא השתכרה, הלכה הביתה לישון, חלק נשארו שם לישון על הרצפה וקמה בבוקר עם בחילות, עם כאבי בטן, עם הקאות ונאמר על-ידי האדון מהרשות, ד"ר מל, שנכון, שצריך לשאול את השאלות הנכונות ולא תמיד אולי אנחנו שואלים את השאלות הנכונות.
יעקב אסף: ויש כל מיני דברים שאני אגיד עליהם הרבה, לא בשביל לעשות פה הרצאה ברפואה, אלא כדי לתת קצת תמונה בקצרה, סקירה, על מה, איפה אנחנו מתעסקים עם זה, ברפואה.
יעקב אסף: אמרתי יש אבחנה מבדלת, למה חשוב אבחנה מבדלת?
יעקב אסף: אבחנה מבדלת ברפואה זה כשיש איזה מצב, אנחנו אומרים – איזה מחלות יכולות לגרום למצב הזה והרבה מחלות, כמו למשל כאבי בטן, כמו למשל שהילד מבולבל.
יעקב אסף: ילד שבא ומדבר שטויות ולא לעניין, זה יכול להיות בגלל שיש לו חום, יכול להיות שיש לו זיהום קשה עם דלקת קרום המוח, יכול להיות שהוא פסיכוטי, שהוא ילד סכיזופרני וזה הביטוי הראשון למחלת נפש שלו, ויכול להיות שהוא השתמש בסמים.
יעקב אסף: יכול להיות שיש לו את שני הדברים, הוא על סף מחלת נפש.
יעקב אסף: כמו שאנחנו רואים בחשיש, והשימוש בחשיש העביר אותו לצד השני וגרם להתפרצות של המחלה.
יעקב אסף: אז האם יש לו דבר כזה או איזה שהיא מחלה?
יעקב אסף: אם כן, אז יש לנו רשימה של שאלות שחשובות ולא סתם כתבתי מה, כמה, איך, מתי ולמה, כל השאלות האלה חשובות ונראה אחר-כך, לא לכולם אני אכנס.
יעקב אסף: מה אנחנו עושים במיון?
יעקב אסף: מה שעושים במיון, בראש ובראשונה, טרם נראה, זה קודם כל לאבחן את המצב ולטפל, אבל השאלה הבאה זה מה התפקיד של המיון, בהמשך, מה הקשר עם ההורים, שזאת סוגיה בפני עצמה.
יעקב אסף: ילד בן 17 וחצי, שבא במצב הזה, אתה כן מספר להורים, אתה לא מספר להורים, זה לא תמיד יש לזה תשובה.
יעקב אסף: מה אנחנו עושים עם בן-אדם, ואני אומר שוב, אני לא, לא נכנס ככה ממש לעומק הרפואה אלא כדי לעשות את זה ככה Brief, כדי לדעת על מה מדובר.
יעקב אסף: דבר ראשון, כמובן, אנחנו צריכים לטפל בבן-אדם.
יעקב אסף: בן-אדם שבא במצב קשה, אז אנחנו קודם כל, קודם כל מטפלים בו ולעתים אנחנו צריכים להיזכר מלהיסחף למקומות אחרים ואז בישיבה באמת נתתי דוגמה אחת, שאיפה אנחנו הולכים לפעמים לאיבוד, ובאו איזה זוג צעירים לחדר מיון, שניהם חסרי הכרה, הוא במאי והיא שחקנית על הסט אצלו, הם לא הגיעו בבוקר לסט, באו לחפש, מצאו אותם עירומים אצלו במיטה, שניהם חסרי הכרה והדמיון חגג כמובן אנחנו בחדרי מיון, כל מזדקני הרפואה הדחופה, כבר חשבנו מי יודע מה והתחלנו להזריק להם כל מיני אנטי דוטים לזה ולזה ולזה, והם לאט לאט התחילו להתעורר.
יעקב אסף: אני לא אלאה אתכם בכל הסיפור, בעצם מה שהיה להם, היה להם הרעלת CO מתנור שלא בער טוב, מפחמן חד חמצני, וזה שהם התעוררו לאט לאט זה לא היה קשור למה שהזרקנו להם, אלא לזה שהם קיבלו חמצן ולא השתמשו בסמים ולא השתמשו בשום דבר.
יעקב אסף: אז אנחנו צריכים להבדיל את הדברים האלה, אבל זה לא ישנה את העובדה שהבן-אדם בא, קודם כל צריכים לדאוג שהוא יחיה.