GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוחמד ברכה: ההערכה שלכם שהעילות מכסות את מרחב הסיכונים?
גליה שחם: צריך לקחת בחשבון שמפעילים את חוק הנוער רק כשיש הורה שאינו משתף פעולה.
גליה שחם: חשוב שנעשה את ההבחנה בין חובת דיווח לבין הפעלת חוק הנוער.
גליה שחם: חובת דיווח בחוזר המנהל הכללי של משרד החינוך מאפשרת לדווח על כל מה שיש בו חשש לסיכון.
גליה שחם: הקושי הרבה פעמים שפקידות הסעד הן עמוסות וקשה להן להתמודד עם הפניות.
גליה שחם: בנושא של הסמים הנוהל בדיווח למשטרה מתופעל שנים.
גליה שחם: לגבי חובת הדיווח כרגע אני לא רוצה לתת את הכל, אבל יש הבחנת גיל לדיווח לפקיד סעד ומגיל מסוים למשטרה.
גליה שחם: ישנה הבחנה ממשית לגביהם.
גליה שחם: לגבי הנושא של האלכוהול - בחוזר המנהל הכללי שיצא כעת ב- 1 לספטמבר ישנה התייחסות יותר ספציפית בנוגע לשתיית אלכוהול במסגרת בית הספר, שהיא לא שתייה לשוכרה אלא הבאת אלכוהול ושתיית אלכוהול והן הנחיות מאוד ברורות ומאוד מחמירות.
גליה שחם: להביא אלכוהול לבית ספר או לאירוע בית הספר זו עבירה חמורה, ועל זה יש סידרה של פעולות.
גליה שחם: במקרה יש כאן את ההעתק.
גליה שחם: ישנה סדרת התייחסות חמורה כולל הנושא של טיפול, וכמובן כל דבר לגופו של עניין.
גליה שחם: ההבהרה היא מאוד חד משמעית - אין אלכוהול בבית הספר, אין אלכוהול באירועים שקשורים לבית הספר גם אם זה מחוץ לבית הספר.
גליה שחם: זה מופיע עם הנחיות פעולה.
אסף חורש: אני מעמותת על"ם.
אסף חורש: לגבי אלכוהול אני חושב שזה מסר מבלבל מאוד את בני הנוער.
אסף חורש: גם ההפרדה בין אלכוהול לסמים, בכל פעם שאנחנו מדברים, סמים זה לא חוקי ואלכוהול זה כן חוקי.
אסף חורש: מפה נוצרת בעייתיות, ברחוב כשילדים יושבים ושותים אלכוהול ואין שום אפשרות לעשות להם שום דבר, שוטר עומד מולם ומדבר איתם עד מחר, אבל אין לו שום דבר לעשות דבר.
מוחמד ברכה: בשבוע שעבר היה לנו דיון מאוד מעניין בנושא הזה, על מידת האחריות הפלילית של הקטין.
אסף חורש: אבל המסר בעייתי.
אסף חורש: קודם כל זה חוקי אבל אפשר לדבר על המסביב.
אסף חורש: אבל לכולנו כמבוגרים קשה להגיד ולדבר עם כוס בירה שלנו.
אסף חורש: המסר שאנחנו מעבירים הוא שאלכוהול חוקי, ומצד שני שאנחנו לא יכולים להגביל את בני הנוער.
אסף חורש: זה גם מתקשר לסמכות ההורית וגם לעוד הרבה דברים, במסר האלכוהול עובר מסר עקיף.
אסף חורש: אנחנו עושים עבודה רבה בנוגע למניעה, וזה חשוב מאוד, אבל יש משהו עקרוני ומאוד מבלבל.
מוחמד ברכה: ספר לנו על על"ם, מה אתם עושים?
אסף חורש: אני יכול לספר על המצב ברחוב.
אסף חורש: דיברו על דוגית אבל אני חשוב שזה קורה לאורך כל השנה.
אסף חורש: אני מנהל פרויקט בירושלים.
אסף חורש: המצב בכל סוף שבוע ברחוב, ואני עושה הבחנה בין נוער מנותק לבין נוער נורמטיבי, בכל סוף שבוע יש עשרות ואולי מאות בני נוער ובקיץ אלפים, ואולי עשרות אלפי בני נוער שכובשים את מרכז ירושלים ושותים לשוכרה.
אסף חורש: זה המצב.
אסף חורש: זה מגילאי עשר.
אסף חורש: וזה גם מתקשר לנושא הטיפול.
אסף חורש: אני פוגש נערים חסרי בית ומנותקים שגרים ומסתובבים ברחובות ירושלים אבל הרווחה לא מטפלת בהם כי הם לא שייכים לאזור.
איריס פלורנטין: אבל בפעם ראשונה אחרי מאמצים מאוד גדולים הצלחנו לקבל מעל"ם את השמות וזה אחרי תהליך של ייעוץ משפטי.
איריס פלורנטין: גם זה שלב שצריך לעבוד איתו.
איריס פלורנטין: זה משהו שצריך לחבר.
חיה שכנר: חייבים לחבר את זה.
חיה שכנר: אתם עושים עבודה מדהימה אבל אם אתם לא מעבירים לנו את השמות אנחנו לא יכולים להמשיך.
איריס פלורנטין: עכשיו הצלחנו לחבור ולחצות את הגשר שאתם לא מעבירים לנו את השמות מהסיבות שלכם, ולעשות את הצעד הבא שהוא החשוב ביותר והוא לחבר ולהמשיך.
איריס פלורנטין: זה שהרווחה פרוסה אנחנו אחראים עליהם.
איריס פלורנטין: כשאנחנו גמרנו את דוגית אמרנו לכל העובדים מכל האזורים תתיישבו תוך יום סביב השולחן, אגב הם הגיעו תוך יום לכנרת, כולם הגיעו.
איריס פלורנטין: גם בירושלים שיש בה אוכלוסיה מאוד קשה ינסו להגיע אליהם.
איריס פלורנטין: אבל היינו צריכים את השמות.
אסף חורש: אני מוכן לחיבור.
אסף חורש: ישבתי עם הרווחה והחיבור היה שרוב הנערים הם בהמשך קשר עם על"ם ובניסיון לחבר אותם לשירותים.
אסף חורש: אני חושב שעד שהשירותים לא יגיעו לרחוב הנערים לא יגיעו אליהם.
אסף חורש: הנערים לא יחכו לשירותים.
אסף חורש: קל מאוד להגיד שעל"ם לא מעבירה שמות אבל שמות זה לא הנקודה.
איריס פלורנטין: אני לא מתעלמת ואמרתי את זה קודם, אנחנו יודעים שצריך להגיע לרחוב, אבל אנחנו יודעים שאתם עושים את העבודה ואנחנו נחבור אליכם.
אסף חורש: בינתיים אנחנו מחכים שיחברו אלינו.
מוחמד ברכה: הרושם שלי שיש דבר שאתה לא אומר.
אסף חורש: שהם לא מגיעים, אני חושב שהם לא מגיעים.
מוחמד ברכה: שאתם לא מעבירים שמות לרווחה.
אסף חורש: אבל מה זה שמות?
אסף חורש: כשיש לי חובת דיווח אני מעביר שמות.
מוחמד ברכה: אתה מזהה סיכון מסוים ואין לך את הכלים הדרושים או המספיקים כדי לטפל בזה וזה צריך לעבור לרווחה.
אסף חורש: אני לא מבין את השאלה, סיכון מסוים, נער שותה.
אסף חורש: אני יכול להעביר שמות של מאות בני נוער כל סוף שבוע ללשכת הרווחה, מה יקרה?
אסף חורש: הם יאבדו אמון בי והם לא יעשו עם זה כלום.
אסף חורש: הם לא יוכלו כי יש להם הצפה.
אסף חורש: זה לא זה ולא זה.
אסף חורש: זה שיתוף פעולה של- - -
מוחמד ברכה: השאלות לא באות כדי לגלגל את האחריות עליכם.
מוחמד ברכה: להפך ישנה הערכה גדולה לעבודה שלכם.
מוחמד ברכה: אתם עושים עבודה נהדרת.
מוחמד ברכה: אבל כדי שלא יהיו חורים בטיפול, יש פה שאלה שראוי לתת בה מחשבה מעמיקה.
מוחמד ברכה: גם אם אתה עושה את חצי הדרך עם אותו קטין, נשארה עוד חצי דרך שאתה לא יכול.
אסף חורש: אני מסכים לגמרי.
אסף חורש: הייתי שמח שהחצי השני יהיה.
אסף חורש: אבל ישנה שאלה מערכתית.
אסף חורש: ראשית ירושלים זו בעיה בפני עצמה, אני חושב שזה המקום בגלל ריבוי הגורמים וחלוקת הפוליטיקה הירושלמית.
מוחמד ברכה: והרב תרבותיות.
חיה שכנר: זה אומר שצריך להכניס את הרב תרבותיות בתוך השירותים שנותנים קשר.
חיה שכנר: זה לא יעזור אם זה לא יהיה, בוודאות.
חיה שכנר: זה לא רק המקום אלא רב התרבותיות.
אסף חורש: אני חושב שאנחנו משאירים את השאלה למה אתם לא מעבירים או איך מעבירים.
אסף חורש: זו שאלת הבהרה ושאלה מאוד מורכבת.
אסף חורש: אני חושב ששיתוף הפעולה צריך להתקיים בין הגורמים עוד לפני העברת הנער.
אסף חורש: אני חושב שעם הזולה של חצרוני, שהם הרבה יותר קרובים אלי ברחוב, אין את זה, זה שיח יומיומי .
מוחמד ברכה: החצי השני עדיין פתוח, את החלק שלך אתה עושה.
מוחמד ברכה: השאלה אם לרווחה יש את הכלים.
מוחמד ברכה: זו שאלה לאיריס פלורנטין.
איריס פלורנטין: אין לנו כרגע את הכלים כי עשינו את זה.
איריס פלורנטין: בשנתיים האחרונות אנחנו מבקשים את זה ולכן אני נותנת את דוגית כמשל .
מוחמד ברכה: בסדר, הוא ימסור לכם, מה הלאה?
איריס פלורנטין: אני לא מדברת על ירושלים.
איריס פלורנטין: בירושלים אגב כן במערכים להתחבר.
איריס פלורנטין: מה שעשינו בדוגית זה משהו שאנחנו שנתיים מדברים לעשות מרכזי איתור אזורים ואז כן יהיה לנו את הכלים, כי אנחנו צריכים לחבור לגורמים ולקבל.
איריס פלורנטין: אני לא בטוחה שאי אפשר כרגע לעשות את זה ברמה של ירושלים, אבל אני כן בטוחה כי שיש לנו גורמים בירושלים שצריכים לעשות את זה עם כל הבעייתיות.
איריס פלורנטין: זה תחילתו של דו שיח.
איריס פלורנטין: אני חושבת שמה שהיה בסוכות מראה לנו שככל שהגורמים יושבים יחד, אגב התגברנו על העברת השמות, יש לנו את כל השמות במשרד, אפשר לעבוד יחד.
איריס פלורנטין: הגשר היה להבין שיש רמה אחת שעושה את האיתור בשטח ושמגיעה אליהם, ולכבד את זה ומי שעושה את זה עושה את זה נפלא.
איריס פלורנטין: והרמה השנייה זה גורם שממשיך.
איריס פלורנטין: אני חושבת שלמדנו לעשות את זה ומכאן צריך להמשיך.
שמחה גרנהון: אני מעמותת על"ם ואני אחראית על פיתוח התכניות של הארגון והתחום הרב תרבותי.
שמחה גרנהון: אני חושבת שהיום שונה מהשנים שעברו כן יש שיתופי פעולה בין שירותי הנוער לעל"ם.
שמחה גרנהון: זה בתחילתו של התהליך אבל יש שיתופי פעולה.
שמחה גרנהון: דוגית, אילת וכנרת הם שיתופי פעולה.
שמחה גרנהון: אבל אני אומרת שבנוגע להעברת שמות, להעביר שמות זו לא פעולה קשה, אבל להעביר ילד זה לא להעביר חבילה, צריך להתחיל את העבודה ולעשות עבודה מראש משותפת עוד לפני שאנחנו מעבירים אותו.
שמחה גרנהון: ברשויות המקומיות אין מספיק כוח אדם לשירותי הנוער, ואי אפשר לדרוש היום משירותי הנוער טיפול.
שמחה גרנהון: יש פער בין הציפיות לשאיפה שאכן זה יתקיים.
שמחה גרנהון: אני מבקשת להתחבר למה שאנחנו עושים בנושא של אלכוהול וסמים ולא רק עם בני נוער אלא עם ילדים.
שמחה גרנהון: הדאגה שלי היום הם הילדים בני 9 ו- 10 שחשופים לאלכוהול, סמים, דבק מגע ולכל מיני חומרים ממכרים.
שמחה גרנהון: החומרים האלה נגישים מאוד ואפשר לומר שבכל שכונה יש מכולת.
שמחה גרנהון: אנחנו יודעים שבמכולת אסור למכור אלכוהול אבל בפעול זה לא קורה.
שמחה גרנהון: האלכוהול נגיש והילד או הנער יכולים לשלוח מישהו שיקנה עבורו והוא ישתמש בזה.
מוחמד ברכה: ראינו אתמול בטלוויזיה איך בעל מכולת ששומר חוק מוכר לקטינים.
מוחמד ברכה: ניגש אליו בגיר והוא מוכר לו, הבגיר יוצא החוצה ומעביר את זה לקטין.
קריאה: זו הצעת חוק שעלתה על הספק ועל האיסור למכור.
אלון רייכמן: בנושא של החוקים, אני חושב שחקיקת חוקים נוספים לא תפתור את הבעיה.
אלון רייכמן: זה ייתן פתרון זמני.
אלון רייכמן: גם כשמדברים על שינוי גיל הוצאת רישיון ל-19 ובגיל 21 יתחילו לנהוג ולשתות.
קריאה: תספר מה כן בעיניך נכון לעשות, בעיני בני נוער מה יעבוד?
אלון רייכמן: אם זה כבר הגיע לידיים שלהם.
אלון רייכמן: גם המועצה הארצית חושבת שאם נוער כבר שותה ויש את התודעה הזאת אסור לבוא ולצאת עם אמירה של לא לא לא.
אלון רייכמן: כי לי כנער יש אמירה של מרד.
אלון רייכמן: למרוד במה שאומרים לי, למרוד במה שההורים אומרים, לעשות דווקא ולהתנסות בכל.
אלון רייכמן: אם מורה יבוא יגיד לי, אלכוהול לא טוב, אלכוהול פוגע בך, אם המורה יגיד לי אלכוהול שותים מבוגרים, המורה תגיד לי אני שותה אלכוהול אבל צריך לדעת לשתות נכון.
אלון רייכמן: יש ללמוד לא להשתכר ויש ללמוד את הסכנות באלכוהול, אבל להבין גם את הצד השני שחלק מהחברה שלנו שותה, ואי אפשר לברוח מזה.
אלון רייכמן: אני חושב שאצל בני הנוער יש את הרצון להתנסות.
אלון רייכמן: כי כשהמורים אומרים לך "שמע תשתה נכון" זה פחות מושך אותך ללכת לשתות את בקבוק האלכוהול.
אלון רייכמן: דבר נוסף שצריך זו דמות חינוכית.
אלון רייכמן: המתחם ודברים נוספים חשובים אבל הם זמניים, אבל אם יהיה לבן נוער בתוך העיר, אני אתן דוגמה מהעיר שלי רחובות את שכונת קרית משה שהיא שכונה קשה, יש שם את המתנ"ס שעושה פלאים, הוא מחזיק בני נוער ויש דמויות חינוכיות שמחזיקות את הנוער מאוד.
אלון רייכמן: צריך גם לפתח תכניות חדשות כמו שעשו עם נוער בסיכון שיש בינהם ספורטאים מעולים אבל אין להם קבוצות, אם מכניסים לתוך שכונה קשה קבוצת ספורט עם מאמן שמכשירים אותו בתכניות שמסבירות למה סמים ואלכוהול לא טוב, הוא יכול להיות הדמות החינוכית של הנוער הקשה הזה ויכול להיות שהוא ימנע את השימוש שלהם בחומרים.
אלון רייכמן: יתכן כשתהייה להם בעיה הם יפנו למאמן הזה שהוא דמות חזקה והוא לא האבא והאמא שבהם מורדים, אני חושב שזה גם סוג פתרון.
אלון רייכמן: הפעלת חוק נגד הנוער, אני חוזר על זה שוב, זה דבר מאוד קשה ומאוד בעייתי כשמפעילים חוק.
אלון רייכמן: אני שאני שומע את שהמנהלת בא ואומרת "נראה מי יביא אלכוהול לטיול ואני אתפוס אותו" גם נערים שלא בעניין מחפשים לראות אם היא תתפוס אותם.
אלון רייכמן: אם היא תבוא ותגיד את זה בדרך אחרת כמו, למה לדעתה לא צריך אלכוהול ומסבירה מהלב למה לא צריך לשתות, יכול להיות שהנוער יסתכל על זה אחרת.
אלון רייכמן: יש נוער בסיכון ויש נוער שאינו בסיכון באלכוהול, לנוער ששותה אלכוהול צריך להעביר את הסכנות ונוער בסיכון זה יותר הקטע החשוב של העבודה.
נתנאל אביבי: אני המנהל הכללי של עמותת "ואהבת", אני בין מקימי "הזולה של חצרוני" שזה גוף אחר.
נתנאל אביבי: אני כבר 9 שנים בנושא הזה.
נתנאל אביבי: "הזולה של חצרוני" זה פרויקט מרכזי של המגזר הדתי לאומי, הוא יושב בירושלים בככר ציון.
נתנאל אביבי: אנחנו נוגעים בכ- 4,000 בני נוער בשנה.
נתנאל אביבי: זו נגיעה וזה המרכוז של ירושלים, ירושלים מושכת אליה את כל הנוער הזה.
נתנאל אביבי: יש לנו אחוז מסוים של הציבור הכללי, נוער חילוני וקצת עולים.
נתנאל אביבי: המומחיות שלנו זה הנוער הדתי ציוני.
נתנאל אביבי: אני הייתי רוצה לגעת בנקודות שהעלו כאן.
נתנאל אביבי: העניין של המענה במסגרת החינוך והעניין של הרגישות.
נתנאל אביבי: כשיש חינוך זה שווה מבחינתי לידע וזה מה שעושים היום מבחינת הידע של איך מאתרים ואיך מזהים.
נתנאל אביבי: יש פתרון חברתי שיכול להיות גם במסגרת בית הספר וגם במסגרת חוץ בית ספרית.
נתנאל אביבי: ערכנו ניסיון בקבוצה ברעננה, בישיבה תיכונית שזרקה חמישה עשר תלמידים בבום אחד בגלל שהשתמשו בסמים בטיול, זרקו אותם לרחוב, הם מצאו את עצמם בהרצליה בסידנה עלי, בחוף, השתמשו בסמים והגיעו לקשים.
נתנאל אביבי: חיברנו אותם לבית ספר אקסטרני והקמנו בפנים פרויקט, זה המקום שלהם כמעין זולה קטנה, החבר'ה האלה סיימו תוך שנתיים בגרות בהצטיינות- כולם.
נתנאל אביבי: כולם התגייסו לצבא ליחידות טובות וכל מה שצריך ומה שכל נער עושה באופן נורמלי.
נתנאל אביבי: השילוב של הפורמלי והבלתי פורמלי הוא מחויב כאן ואין שום דבר אחרת.
נתנאל אביבי: זה לא יפעל רק בדרך הקניית הידע.
נתנאל אביבי: החבר'ה מחפשים הנאה ומשתמשים בחומרים, הם מחפשים כיף, לדעתם לשתות זה כיף, סמים זה כיף.
נתנאל אביבי: אני חייב להכניס את העניין של הכיף לתוך הנושא.
נתנאל אביבי: אני אבקש מאליהו פרג'ין להתייחס לעניין של המשטרה.
נתנאל אביבי: היינו כמעט חודשים בדוגית במאהל שקראנו לו הבית היהודי על משקל הבתים היהודיים שיש בהודו, אנחנו גם קשורים לפרויקט הזה באיזה אופן עוד לפני כמה שנים כשזה הוקם, אנחנו היינו שם במשך כל התקופה הזאת, חודשיים לפני כן וחודש אחר כך.
נתנאל אביבי: היה שם בחור בשם ג'וני, בחורצ'יק עולה מרוסיה, אנחנו מכירים אותו כבר שש שבע שנים מככר ציון.
נתנאל אביבי: רשויות האכיפה מכירות אותו מצוין.
נתנאל אביבי: בגלל שאנחנו גוף לא פורמלי ואנחנו פועלים מעקרון שאנחנו כאילו במרכאות לא משתפי פעולה עם המשטרה, ביקשנו מהחבר'ה מעל"ם שייגשו למשטרה ויודיעו שיש לנו נתונים.
נתנאל אביבי: הבחורצ'יק הזה במשך 4 חודשים, לא מכר, חילק סמים, חשיש לבנוני, חשיש סורי ועוד סוג כדורים, הוא חילק חינם אין כסף לילדים.
נתנאל אביבי: ילדים, ילד שכן שלי מהבית הצמוד אלי ליד מודיעין קיבל ממנו חופשי כמה שהוא רצה, הילד שקיבל לו יש אישור שהוא חולה סרטן ושמותר לו להחזיק סמים, הבחורצ'ק הזה חילק חופשי, חופשי, חופשי סמים.
נתנאל אביבי: הוכחנו והראנו טוב ויפה, המשטרה לקחה אותו לכמה דקות והחזירו אותו חזרה.
נתנאל אביבי: הוא הראה לנו את האישור.
נתנאל אביבי: מכירים אותו בירושלים, מכירים אותו.
מוחמד ברכה: איך הוא מחלק בחינם?
נתנאל אביבי: בכיף, זה קטע מסחרי.
נתנאל אביבי: באו ניקח דוגמה מהטלוויזיה, תן דוגמית.
נתנאל אביבי: קח את ירושלים, בירושלים כולם מכירים אותו, כל אחד מכיר אותו אין אחד מכל אלפי הילדים שעברו בדוגית בקיץ הזה שלא מכיר אותו.
נתנאל אביבי: בירושלים בככר החתולות יש בחורצ'ק מוכר נרגילות, הבחורצ'ק הזה סוחר ענק ובכמויות מטורפות ואני אומר לכם שזה משהו לא נורמלי.
נתנאל אביבי: כל הדילים בככר ציון נקנות אצלו.
נתנאל אביבי: אנחנו התרענו והעברנו את זה דרך העירייה, דרך המשטרה כשניסנו לעשות איתם שיתוף פעולה, שיתוף הפעולה עם המשטרה היה מזעזע.
נתנאל אביבי: הם תפסו את הילדים ולא תפסו את הסוחרים.
נתנאל אביבי: אותו מקרה היה לנו בקרית ארבע שניסנו לעצור את הדבר הזה.
נתנאל אביבי: לפני שנתיים תפסו קבוצה והיו מעצרים בקרית ארבע, קבוצת גדולה של בני נוער.
נתנאל אביבי: המשטרה רדפה פיזית אחרי הילדים האלה.
נתנאל אביבי: ילד אחד כשראה שהולכים לתפוס אותו טיפס על עמוד חשמל ומת.
נתנאל אביבי: זה במציאות לפני שנתיים ותבדקו את הנתונים.
נתנאל אביבי: איך זה הגיע?
נתנאל אביבי: - דרך נתונים שהמשטרה אספה באמצעות כל מיני אנשים ברחוב.
נתנאל אביבי: אנחנו יודעים שבחברון יש אישה מבוגרת בת 65, 70 שהיא סוחרת ענקית של סמים.
נתנאל אביבי: היא מוכרת בכמויות, מסרנו את השם, מסרנו את הכתובת ואת כל הפרטים ולא עשו דבר.
נתנאל אביבי: אני אומר לכם שאלו נתונים אמיתיים שאני מביא מהשטח.
נתנאל אביבי: אנחנו חיים בשטח ואנחנו מכירים את כל השמות, אנחנו מכירים את כל השיטות.
נתנאל אביבי: יש לנו אנשים שחיים בשטח ואנחנו בלתי פורמליים, אני אומר באופן ישר שאצל הילדים אנחנו נתפסים כלא משתפים פעולה עם המשטרה ולא עם הממסד.
נתנאל אביבי: אני לא סתם הגעתי לכאן, מכירים אותנו ואנחנו יודעים לשתף פעולה בצורה נכונה.
נתנאל אביבי: זה עונה גם על השאלה למה לא להעביר שמות.
נתנאל אביבי: לא יוצא מזה שום דבר ואנחנו רק מאבדים את האמון כי לא יוצא מזה דבר.
נתנאל אביבי: אני מבקש לעלות את נושא כוח האדם ומה הפתרונות לעניין.
נתנאל אביבי: אני אתייחס דווקא על המגזר שלנו.
נתנאל אביבי: אחד השרים אמר לי "החלטתי שאני לא הולך להכניס אף עובד שלי לדוגית, אתה משוגע?
נתנאל אביבי: יהרגו אותי, מה אני מכניס איזה בחורצ'יק עם איזה כיפה שחורה לתוך דוגית, אוי ואבוי מה שיעשו לי, תהייה אתה השליח שלי שם, ואם אתה מוצא נוער חרדי טפל בהם".
נתנאל אביבי: כאן אנחנו צריכים הכשרה של אנשים שיכולים להיות בכובע של הבלתי פורמלי, לתת להם הכשרה מקצועית.
נתנאל אביבי: היום אין את זה.
נתנאל אביבי: המספרים שאנחנו מטפלים בהם בשנים האחרונות הם לא נורמליים.
נתנאל אביבי: בזולה יש לנו צוות של 27 אנשים , רובם בחלקיות משרה של רבע משרה וחצי משרה וזה המקסימום, 4 אנשים בלבד עובדים מצאת החמה עד צאת הנשמה במשרה מלאה.
נתנאל אביבי: 24 שעות ואני יכול להתחייב על מה שאני אומר.
נתנאל אביבי: אצלנו בעבודה ב"ואהבת" יש אדם אחד שמטפל ב- 400 עד 500 בני נוער בקשר אישי, תוצאה של דוגית וזה אליהו פרג'ין.
נתנאל אביבי: הדברים האלה לא סבירים ואנחנו לא קיבלנו בשנים האחרונות מענה לא מהרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול ולא מהארגונים האחרים שרצינו.
קריאה: למי פניתם?
נתנאל אביבי: פנינו.
נתנאל אביבי: מהמנהל הכללי של רשות למלחמה בסמים ואלכוהול ביקשנו לשבת יחד כדי שנכתוב חומר שמתאים לציבור הזה כי מה שאתם מחלקים זה שטויות.
נתנאל אביבי: הילדים לקחו וזרקו את זה בפח.
נתנאל אביבי: זו לא אותה שפה, זה לא אותו דיבור, זו מחשבה אחרת.
נתנאל אביבי: בעיריית ירושלים אני מרכז היום את כל מה שקשור לנוער לאומי דתי בהיקף עירוני, זה משהו חדש ואני עושה את זה בהתנדבות בינתיים כי אין תקציב לנושא הזה.
נתנאל אביבי: אין אנשי צוות שמוכנים לנושא, אין.
נתנאל אביבי: עיריית ירושלים הפעילו שני פרויקטים במרכז העיר, הקפה ועוד מקום נוסף בככר ציון שנסגר לפני זמן מה.
נתנאל אביבי: קבוצות של נוער, וגם נוער ערבי, שנכנסו לשם לקחו את הכיף, לקחו את האינטרנט, לקחו את הקפה והיו בתוך קבוצה.
נתנאל אביבי: אצלנו זה היה קיצוני מאוד כי הנוער הדתי ציוני ממלא את ירושלים באופן קיצוני, מדובר במאות ובקיץ מדובר באלפים.
נתנאל אביבי: תנסה לעבור בככר ציון לא תצליח, זה כמו הפגנה בככר רבין, אי אפשר לעבור.
נתנאל אביבי: מדובר בשעה 03:00באלפים.
נתנאל אביבי: אנחנו עובדים בשעות של הילדים, מ- 00:00 עד 07:00 בבוקר.
נתנאל אביבי: אלו שעות העבודה שלנו.
נתנאל אביבי: מדובר באלפים.
נתנאל אביבי: המקומות האלה כמעט נסגרים, ומקום אחד אפילו נסגר כי הנוער לא רצה לקבל את הטיפול.
נתנאל אביבי: למקום השני הכניסה אותנו עיריית ירושלים עם כל האי פורמליות שלנו ועם כל זה שאנחנו לא מסודרים וכל כל הדברים שהם ניסו להגיד עלינו, הם העבירו אלינו את כל הטיפול בנוער כי הנוער לא רוצה לקבל מהם דבר.
נתנאל אביבי: אין את אותה שפה.
גילי דנה: נתי, ספר על פתח שפתחנו לכם במעוז של בכירי החינוך הממלכתי דתי.
גילי דנה: נתנאל אביבי.
גילי דנה: אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.
גילי דנה: בכתבה שיצאה, למורת רוחנו, כי לא רצינו שתפורסם הכתבה.
גילי דנה: זו כתבה שמחולקת בבתי הכנסת.
נתנאל אביבי: בעלון של בתי הכנסת.
נתנאל אביבי: כתבה על דוגית.
נתנאל אביבי: אני לא הסכמתי לפרסום מאחר והיו לנו כמה סיפורים עם הנוער.
נתנאל אביבי: הנוער טוען "אתם אומרים שהוא נוער בסיכון ומי אתם בכלל".
נתנאל אביבי: אנחנו לא אוהבים לפרסם את הדברים, אבל אליהו פרג'ין הוציא אותה תוך העלמת הפרטים המזהים.
נתנאל אביבי: גילי שחם התקשרה ואמרה שאני אעשה את הכתבה.
נתנאל אביבי: הם זימנו אותנו לכנס של רכזי של"ח ומפקחים של יועצים, וכל מינהל החינוך הדתי.
נתנאל אביבי: זו הפעם הראשונה.
נתנאל אביבי: שבע שנים אני מנסה להגיע למקום הזה ולשבת עם אנשי המינהל לחינוך דתי ולא הצלחתי.
נתנאל אביבי: הצגנו את הזולה ואז תקפו אותם בדברים "אתם סמים, אתם רק השוליים".
נתנאל אביבי: אמר לי שמואל שקדי סגן ראש העיר הקודם בעיריית ירושלים, "מרוב שלא נשאר מרכז בכלל".
נתנאל אביבי: רואים את האחוזים ואנחנו נכנסנו לשם ויש תחילה של עבודה.
נתנאל אביבי: הפתרון הוא להקים מענה 'רגיש תרבות' אמיתי.
נתנאל אביבי: זה להכשיר כמו שביקשו מארגון אחר להכשיר כמה חבר'ה שיודעים לדבר עם נוער.
נתנאל אביבי: זה אנשים שיוצאים מתוך הרחוב, זה אנשים שלמדו ויודעים את הדברים.
נתנאל אביבי: היום אנחנו עושים את זה ואנחנו שואפים לשיתוף פעולה.
נתנאל אביבי: שיתוף פעולה לא חייב להיות בהעברת שמות.
נתנאל אביבי: אם הארגון הזה יהיה מוכר על ידי הגופים הממשלתיים, ויסמכו על הגוף הזה כגוף מקצועי אפשר יהיה לעבוד בצורה טובה.
מוחמד ברכה: איך אתם מתוקצבים?
נתנאל אביבי: לא מתוקצבים.
נתנאל אביבי: שום דבר, עיריית ירושלים נותנת לנו שלושה תקנים וזה הכל.
אליהו פרג'ין: לדוגמה לכתבה שעשיתי כמעט בעל כורחי הייתי צריך כסף להפעיל את המקום, כי אין בררה זה מקום ציבורי.
אליהו פרג'ין: זו עובדה.
מוחמד ברכה: אתם מנהלים את כל העבודה עם שלושה תקנים של העירייה?
נתנאל אביבי: לא, ואני אפרט.
נתנאל אביבי: העמותה שמפעילה את "הזולה של חצרוני" היא עמותה שנתמכת על ידי ארגון בארצות הברית ה- OU, זה ארגון כשרות, הם מפרישים איזה אחוזון קטן מהרווחים שלהם לטובת הפעילות פה, מקבלים קצת כסף מהסוכנות.
מוחמד ברכה: מאיפה בא השם שלכם:
נתנאל אביבי: הזולה?
נתנאל אביבי: יש בחור שקוראים לו הראל חצרוני, בחורצ'יק שלמד בישיבה תיכונית, ולפני שהוא הלך לצבא הוא זרק את כל הדת ואת הכל, התעסק עם סמים והיה אחד מהדי ג'יי הגדולים בירושלים, היה קצת דילר של סמים וכל מיני עניינים כאלה.
נתנאל אביבי: באיזו שלב הוא האמין שזה לא החיים שלו, זה לא זה, הוא התחזק קצת.
נתנאל אביבי: הוא היה בגולני וגם שם הוא עשה בעיות וישב בכלא וכל מה שתרצו, כל הסיפורים על החבר'ה הכי טובים מופרעים.
נתנאל אביבי: אחרי שהוא סיים את הצבא, הבחורצ'ק הזה התחזק וחזר לישיבה.
נתנאל אביבי: הוא אמר אני יודע מה החבר'ה האלה מחפשים, בשנת 2000 הוא התחיל להסתובב בככר ציון, בתל אביב בשינקין והתחיל לדבר עם חבר'ה.
נתנאל אביבי: אנחנו כמנהלי העמותה ראינו אותו מסתובב עם עשרות ומאות ילדים, אין לו איפה לשבת ובכל שבוע הוא מחפש מקום אחר לשבת.
נתנאל אביבי: אמרנו לו בוא תשב אצלנו.
נתנאל אביבי: אחרי שבוע זרקו אותנו גם משם כי זה הפריע לאזור בית המשפט בקרן היסוד וזה עשה רעש למבוגרים שגרים שם.
נתנאל אביבי: אז הגענו לבית גשר והיום אנחנו נמצאים בככר ציון.
נתנאל אביבי: כך זה התחיל.
נתנאל אביבי: הזולה זה שם שהילדים בחרו, הזולה של חצרוני.
נתנאל אביבי: אריאל חצרוני הקים את זה.
נתנאל אביבי: כך הילדים קראו לזה.
אליהו פרג'ין: אני אקצר.
אליהו פרג'ין: אני רוצה ראשית לחזק את דבריה של איריס פלורנטין, אני חושב ששיתוף פעולה חשוב.
אליהו פרג'ין: יש אנשי מקצוע אנשים שיכולים להגיע לחבר'ה בשטח ויש גם אנשים שיכולים ליישם.
אליהו פרג'ין: אם מדברים על השמות אני יכול להעיד על עצמי שאני כבר יותר מ- 400 ומגיע ל- 500 שמות, ואני פורש ואין לי מה לעשות איתם.
אליהו פרג'ין: חבר מביא חבר וגם מעבר.
אליהו פרג'ין: יש נקודה שחסרה לי שלא הועלתה כאן.
אליהו פרג'ין: לדעתי השימוש באלכוהול הוא רק סימפטום.
אליהו פרג'ין: בכל חברה יש, ואני מדבר על הציבוריים שאני מכיר ואלה הציבור הדתי לאומי, חרדי לאומי וקצת חרדי, עם שאר הציבוריים אני לא התעסקתי ויכול להיות שיש דברים שהם משיקים ואולי יש דברים שונים, אבל אני לא מספיק מכיר.
אליהו פרג'ין: אבל הבעיות אצלנו שהסמים והאלכוהול בעצם נותנים איזה מענה לצורך אחר, איזו בריחה ולא הכל צריך להיות על הפלטפורמה שבולטת לעין.
אליהו פרג'ין: מקומות כמו דוגית או אפילו ככר ציון, יכול להיות שזה הפצע אבל זה נובע ממשהו הרבה יותר עמוק ומבפנים.
אליהו פרג'ין: אני חושב שיש נושא נוסף שלא דובר בו כאן זה שילוב הידיים ושילוב הכוחות במה שנקרא פעילות מנע.
אליהו פרג'ין: פעילות המנע צריכה לפעול בבית הספר.
אליהו פרג'ין: הדבר היחידי שלא נותנים לו רישיון בעולם זה להיות אבא ואמא, יש כאלה שעושים את זה טוב אבל יש כאלה שעושים את זה פחות טוב.
אליהו פרג'ין: צריך לתת כלים להורים.
אליהו פרג'ין: אני נפגש עם הרבה מורים והם מספרים על בעיות בתוך המערכות החינוכיות וגם מצד המערכות.
אליהו פרג'ין: צריך להקים מערך שידע לתת מענה להורים ולמורים.
אליהו פרג'ין: הדבר השני זה מצד החבר'ה וקשור אולי לרווחה, אין כתובת ברורה שילדים שמרגישים צורך הם יכולים לפנות אליה.
אליהו פרג'ין: כלומר במקרים שילד יודע שהוא בבעיה אבל הוא לא מודה בבעיה וזה פער גדול מאוד, ולכן וכמו שאלון רייכמן אמר, שלפעמים הם רבים ליד תחנת משטרה והם לא מודים שהם בבעיה אבל כך הם מעוררים את העניין ואת האזעקה.
אליהו פרג'ין: צריך להכשיר אנשים שמסוגלים להיות עם החבר'ה במקום ולא בפוזה טיפולית.
אליהו פרג'ין: עבדתי במקביל לעמותת על"ם ואני מעריך את כל מה שהם עשו, אבל זה שהם חזרו עם 50 שמות ואני חזרתי עם 400 שמות זה אחד מההבדלים.
אליהו פרג'ין: אני הייתי שם כאילו אחד מהם והם הרגישו שאנחנו באותו מגרש, אני איתם אבל באמת משהו אחר.
אליהו פרג'ין: הם באו וישבו אצלי ולכן הרגישו פחות בעיה בלתת את השם.
אליהו פרג'ין: אני אומר שהבעיה כרגע גדולה מכל אחד מאיתנו כגוף בודד בפני עצמו.
אליהו פרג'ין: צריך לשלב ידיים וליצור כתובת שתהייה מסוגלת לתת את האיסוף ברמה הארצית.
אליהו פרג'ין: הבעיה כפי שאני רואה אותה רק הולכת ומחמירה.
מוחמד ברכה: רב פקד רם יקיר בבקשה.
רם יקיר: הפרדה בין אכיפה למניעה, אנחנו מדברים לפחות מבחינת המשטרה על שני תחומים שהם כמעט נפרדים.
רם יקיר: לגבי האכיפה ומבלי להתייחס לאירועים הספציפיים כי אני לא מכיר, אבל מה שאני כן יודע להגיד על האכיפה זה שיש לנו מוכוונות מאוד מאוד גבוהה לעניין של מעצר הסוחרים.
רם יקיר: מעצר הסוחרים נעשה באמצעות המשתמשים.
רם יקיר: כי אם אני מביא איזה חשוד בסחר, סביר להניח שלא תהיינה לי מספיק ראיות כלפיו.
רם יקיר: ההגעה לאותו סוחר היא בדרך כלל דרך המשתמשים.
רם יקיר: בדרך כלל זאת צורת העבודה ולכן תופסים את המשתמשים כדי לאסוף את הראיות כלפי אותם סוחרים.
רם יקיר: אני לא נכנס לאירועים הספציפיים כי יכול להיות שבמקרה שלכם זה לא מדויק.
רם יקיר: הנושא השני של אכיפה – את זה גם ראינו אתמול ואמר אמנון לוי בתשדיר שלו, אנחנו גם רואים את זה במבצעים שלנו, הוא אומר "פיצוציה אחת מתוך שלוש מכרה", זאת אומרת ששני שליש לא מוכרים וזה שינוי דרסטי וקיצוני ממה שהיה עד לפני שנה.
רם יקיר: אם עד לפני שנה במבצעים באכיפת החוק לאיסור מכירת אלכוהול לקטינים שעשינו בפיצוציות כמעט בכל פיצוציה שהיינו נכנסים או שהייתה בתצפית היינו רואים מכירת אלכוהול לקטין.
רם יקיר: היום קציני הנוער והיחידות מדווחים על ירידה משמעותית, ואת זה ראינו גם אתמול.
רם יקיר: זאת אומרת שני שליש לא מוכרים גם לאנשי טלוויזיה ולילדים שהם לאו דווקא שותים.
מוחמד ברכה: זה היה מדגם מייצג?
רם יקיר: בוודאי שלא.
רם יקיר: אני אומר שהנתון שהוא הראה אתמול בטלוויזיה מתאים גם לנתון שאנחנו מקבלים מהקצינים בשטח.
רם יקיר: יש לנו לדעתי מבצע פיצוציות ארצי אחת לחודש, חוץ מהמבצעים התחנתיים, המקומיים והמרחביים, אבל בארצי המבצעים הם בשיתוף עם רשויות המיסים ועם הקניין הרוחני בכל מה שקשור לזיוף, אלו מבצעים מאוד מאוד גדולים שנעשים אחת לחודש.
רם יקיר: אנחנו רואים את הירידה הגדולה.
מוחמד ברכה: מה העונש הקבוע בחוק?
רם יקיר: מכירת אלכוהול לקטין, אם אני זוכר נכון, חצי שנת מאסר וקנס ואפשרות סגירה מנהלית של המקום וזה בעצם הכלי הכי חזק שלנו - סגירת הפיצוציה כי זה הכסף.
רם יקיר: אנחנו עושים עכשיו, וזה יחסית חדש, אנחנו מביאים איתנו את רשות המיסים, כשמס הכנסה מגיע איתנו לפשיטה על פיצוציה לדעתי זה אחד הכלים הכי חזקים שפועלים על בעל פיצוציה.
רם יקיר: כשבעל פיצוציה שומע שגם מס הכנסה מגיעים, אף אחד לא רוצה להתעסק עם מס הכנסה.