GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן גורני: כל המחקרים מראים שבגיל ההתבגרות, האלכוהול הוא כמו הסמים, יכול לגרום נזק להתפתחות המוח בשתייה מופרזת.
מוחמד ברכה: אני מבקש מיושב ראש הכנסת, מר ראובן ריבלין, לשאת את דבריו.
ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב ראש המועצה למלחמה בסמים, על כך שמצוין כי מדובר במלחמה ולא במאבק.
ראובן ריבלין: אתה נבחרת שנתיים אחריי, כאשר בשנת 1988 החליטה הממשלה להקים את המועצה למאבק בסמים, וראש הממשלה דאז שמיר אמר שזוהי מלחמה שאין בה גבולות ושהיא מלחמה של כולם בנגע נוראי שעלול להשתלט על החברה ולהפוך את חיינו לטרגדיה.
ראובן ריבלין: היום המצב הוא שנושא השתייה המופרזת וההתמכרות לשתייה הופך לבעיה שהיא בקנה אחד עם בעיית הסמים, למרות שמבחינת החוק מדובר בסמים בצורה מפורשת.
ראובן ריבלין: אני רוצה להתייחס ליום זה ולישיבה המיוחדת.
ראובן ריבלין: לפני שעה קלה העניקה הכנסת קבלת פנים לכלת פרס נובל, ואנחנו שם ציינו את העובדה שבכלת פרס נובל של היום השקיעו בחינוך לפני שלושים או ארבעים שנים, אז החינוך היה מושקע ללא פרופורציה.
ראובן ריבלין: התרומה למאבק בסמים ובאלכוהול כיום היא שקל לתלמיד אולי לשנה.
ראובן ריבלין: החינוך משפיע גם עם שקל אחד בשנה.
ראובן ריבלין: פעם היו חמישים מליון שקלים למאבק בסמים, והיום לצערי התקציב הוא סמלי.
ראובן ריבלין: אלא מה, אותה השקעה בסדרי העדיפויות היא זו שתביא את דור העתיד.
ראובן ריבלין: הכנסת היא המקום היום שבו קובעים את כל הליכי חיינו.
ראובן ריבלין: אנחנו נקבע אם יהיה שעון קיץ או חורף, נקבע את מחירי מוצרי היסוד, נקבע חוקי תנועה, נקבע הסדרי חינוך ילדינו, נקבע נושאי הבריאות, נקבע נושאי היחס לחסרי ישע ואנחנו קובעים גם את המדיניות של המדינה ביחס לקונפליקט במזרח התיכון.
ראובן ריבלין: זה הדבר שהוא הנוקב ביותר בנושא הדמוקרטיה, שאינה נחלתם של המבוגרים אלא של העם כולו.
ראובן ריבלין: אני בא כעת מוועדת הכלכלה בה דנים של האינטרנט ועל הסייגים של צנזורה, ודווקא אנחנו שחושבים שהמבוגרים ידרשו צנזורה, אנחנו רואים שגם הנוער אומר שצריך להגביל אפשרות ויכולת של אנשים להיכנס לחיינו דרך האינטרנט.
ראובן ריבלין: כלומר, יש לפתוח את בית העם לדור העתיד, שכן אנחנו יודעים שבעוד עשר או עשרים שנים הנוער שיושב כאן איתנו וחבריהם בכל הארץ הם אלו שיגיעו לכנסת וינהיגו את חיינו במדינה.
ראובן ריבלין: למשל, בנושא האלכוהול.
ראובן ריבלין: אצל היהודים – "יין ישמח לבב אנוש", אבל אסור "למסטל" את המוח.
ראובן ריבלין: אצל הנוצרים, הכנסייה מכבדת את עצמה ואין לה מרתף יינות.
ראובן ריבלין: אצל המוסלמים האיסור חמור, ומגיע גם כן מתוך הבנה שאותו יין או אלכוהול יכול לתת איזה משהו נפלא לחיינו אבל יכול גם למכר אותנו לדברים שאין צורך להתמכר אליהם.
ראובן ריבלין: היין הוא תופעה חברתית, האלכוהול הוא דבר שנמצא בעולם הרחב כמעט בכל סלון ובאכסניה של כל אחד ואחד מאיתנו.
ראובן ריבלין: תרבות השתייה היא תרבות אריסטוקרטית, ויחד עם זאת, הדברים שבאים לפתחנו הם שאנחנו מוצאים עצמנו יותר ויותר בתרבות של חיקוי.
ראובן ריבלין: בני הנוער מגבשים את חייהם תוך התבוננות לצדדים, והחיקוי הוא דבר שיכול להיות קטלני.
ראובן ריבלין: הדיון היום הוא בעל חשיבות רבה ביותר.
ראובן ריבלין: חברי הכנסת היום מפוזרים בכל הוועדות.
ראובן ריבלין: באות אלינו רשויות, משטרה, החינוך, המועצות למאבק בסמים וכל אותם גורמים שנותנים לנו נתונים – אבל גיבוש העמדה וההחלטה תהיה מוכרעת על ידי מקבלי ההחלטות.
ראובן ריבלין: ניתנה לנו הזדמנות לקבל את הדור הבא שיקיים את הלכות הדמוקרטיה.
ראובן ריבלין: יש הרבה ביקורת כלפי הכנסת, אבל העבודות האמיתיות נעשות כאן, וכשמתכוננים להן, מתקבלים חוקים והחלטות טובות יותר.
ראובן ריבלין: אני מקבל זאת בברכה, ורואה בכך ציון לכך שהנוער הוא חלק מהבית ומהעם.
ראובן ריבלין: אני מברך את כל בני הנוער מכל בתי הספר בארץ – מוסלמים, נוצרים ויהודים, וותיקים וחדשים, אשכנזים וספרדים – וכל מגוון הרבדים והפלורליזם שבחברה שלנו.
ראובן ריבלין: אני צריך ללכת לוועדות החברות.
ראובן ריבלין: אני רוצה לברך את חברי יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.
מוחמד ברכה: אני מודה ליושב ראש הכנסת ראובן ריבלין על דבריו.
מוחמד ברכה: דוקטור אילן שמש, מפקח ארצי בתחום קידום הנוער במשרד החינוך, בבקשה.
אילן שמש: תודה.
אילן שמש: הרבה פה הזכירו את עניין החינוך, ויש לומר שהתלמידים שנמצאים פה, לטוב ולרע, הם תוצרי מערכת החינוך.
אילן שמש: הוזכרו פה תוכניות הסברה ומידע במערכת החינוך, ותמיד אפשר לעשות בזה יותר.
אילן שמש: דבר שלא מדברים עליו – מערכת החינוך הפורמאלי היא היחידה המתמודדת עם שתיית אלכוהול במערכת.
אילן שמש: אני לא יודע כמה מהאנשים פה התמודדו עם נושא שתיית אלכוהול בטיולים שנתיים.
אילן שמש: ההתמודדות של מערכת החינוך היא לא פחותה מההסברה, שאני באמת מסכים עם הביקורת שנאמר שלא נעשה מספיק בעניין.
אילן שמש: לצאת היום לטיול עם מאה תלמידים זו התמודדות שמוטלת על מערכת החינוך וזוהי משימה לא פשוטה.
אילן שמש: אין למערכת החינוך את היכולות והאמצעים שיש למשטרה בתחום האכיפה.
אילן שמש: בחינוך הבלתי פורמאלי – לא מזמן יצאתי למסע לפולין, וגם שם הייתי צריך להתמודד עם נוער שהשתכר בלילה ולא קם בבוקר.
אילן שמש: ההתמודדות היא חלק מהחינוך, ואני חושב שצריכים לחזק יותר שילוב מחנכים במקומות בהם נמצאים בני נוער.
אילן שמש: החינוך הבלתי פורמאלי אינו חובה, הוא התנדבות ורצון הילדים.
אילן שמש: צריך למשוך אותם שהם ירצו לבוא לתוך המסגרת, והתחרות הכי קשה היא תעשיית הבילוי – לכו תתחרו בתעשייה של מיליונים ואפילו מיליארדים.
אילן שמש: אחד הלקחים שלנו מגודל התופעה הוא שיש להכניס יותר אנשי חינוך להתמודד עם התופעה גם במקומות של החינוך הבלתי פורמאלי.
אילן שמש: בתנועות הנוער ובמקומות היותר ממוסדים יש אנשי חינוך, ואני מקווה שבנושא זה נצליח בשנים הקרובות.
מוחמד ברכה: תודה אילן.
מוחמד ברכה: אין לנו כתובת אחרת חוץ ממך למשרד החינוך כרגע, ואני רוצה לומר שההתמודדות של מערכת החינוך עם העניין היא מאוד בעייתית ואני לא מקבל שמשרד החינוך יבוא ויגיד כמה קשה לו – אלא שמשרד החינוך יגיד לנו איפה אפשר להשתפר.
מוחמד ברכה: ברגע שלמיד נפלט מן המערכת והוא לא מטופל כראוי בתוך המערכת, הוא מתגלגל לרחובו זה יותר מסוכן.
דניאל דארין: אני עורכת דין במחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.
דניאל דארין: אני לא אתייחס לפן המשפטי אבל יש לציין שיש מין חוליה בין הסמכות ההורית לבין הנטייה להיות עצמאי, כל העניין של הלחץ החברתי – מעניין אותי עד כמה שותים מלחץ חברתי?
רוני: אני רוני – תלמיד מקיף ג', אשדוד.
רוני: אני רוצה להתייחס לצד של החקיקה ושל האכיפה.
רוני: לדעתי, אם נתייחס לכך כשרשרת של חוליות, החוליה הראשונה היא הפיצוציות ומי שמוכר את האלכוהול.
רוני: לכן, ההתמודדות של המשטרה צריכה להיות איתור של הפיצוציות, והחוק צריך לאפשר למשטרה יד רחבה, סגירת פיצוציות, איסור מכירה של אלכוהול בשעות הלילה, כי בן נוער משועמם בלילה יקנה אלכוהול.
רוני: מבחינת העלאת הגיל זה לא כל כך משמעותי ולא יעיל, כי מי שבן שבע עשרה יכול להשיג היום אלכוהול וגם מחר.
רוני: בקשר לחינוך, אני רוצה להתייחס לדבריו של נציג משרד הבריאות.
רוני: בני הנוער צריכים ללמוד את הגבול, שאינו במינון אלא בבחירה שבין לשתות לבין לנהוג.
ראאד חאג' יחיא: אני ראאד חאג' יחיא ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
ראאד חאג' יחיא: מה שאמר חבר הכנסת נסים זאב, שהמדינה לא יכולה להשקיע שוטר לכל אזרח – זה נכון.
ראאד חאג' יחיא: לכן עדיף שהמדינה תשקיע יותר בחינוך ובבניית מרכזי ספורט.
ראאד חאג' יחיא: דבר שני – חברי הכנסת תמיד שואלים כיצד ניתן למנוע מנער לקנות אלכוהול, אבל צריך לשאול איך ניתן למנוע מהנער לרצות לקנות אלכוהול או לשתות אלכוהול.
ראאד חאג' יחיא: כשהנער גדל הוא יכול לשתות כמה שהוא רוצה, ולכן עדיך לשאול איך אפשר לגרום לו לא לקנות אלכוהול מרצונו החופשי.
ראאד חאג' יחיא: החקיקה היא לא הפתרון היעיל ביותר, ובני הנוער הם לא האשמים היחידים בעניין – אלא יש הרבה אשמים בבעיה.
ראאד חאג' יחיא: כמו שאמרה יושבת ראש המועצה, אין טעם לחפש אשמים אלא לתת פתרון ומענה לבעיה.
אוהד צור: אני אוהד צור, תלמיד מקיף ג' באשדוד.
אוהד צור: כמו שאמר מר גרוסמן, המשטרה משתדלת לאכוף את החוק של מכירת אלכוהול, ואם נוסיף עוד שכבת גיל שעליה תקף החוק יהיה עוד יותר קשה לאכוף את החוק.
אוהד צור: אז אני לא יודע עד כמה הגיוני לתת לחוק תוקף אם יותר קשה לאכוף אותו.
אוהד צור: אני, מבחינה אישית, לפני כמה שנים שתיתי אלכוהול לראשונה רק מתוך סקרנות.
אוהד צור: נכון שזה גורם לדברים רעים, אבל הייתי סקרן ורציתי לדעת מה זה בעצמי.
אוהד צור: השתייה לא תמיד נעשית כבריחה אלא כסקרנות.
תלמידה: אני שומעת פה על נושא החינוך שוב ושוב, ואני שואלת איפה היה החינוך לפני עשר שנים?
תלמידה: השקעה בתוכנית חינוכית מתאימה הייתה צריכה להיות מיושמת לפני עשר שנים.
תלמידה: רק החוק יגזיל את בני הנוער ואת הרצון שלהם לשתות.
תלמידה: אנחנו נערים בגילאי שמונה עשרה, ואנחנו רוצים לנסות כל מיני דברים – אפילו סמים, לא אני אבל יש שרוצים.
תלמידה: אומרים שיש לתת אוטונומיה לבני הנוער שיחליטו אם לשתות או לא.
תלמידה: איך ניתן לתת לבני הנוער את ההחלטה הזו בנושא רגיש כזה?
תלמידה: אני יודעת שהשתייה גורמת להרבה נזקים, גם נפשית, חברתית וגופנית.
מוחמד ברכה: מה לדעתך הדבר המועיל ביותר למניעה או הגבלה?
מוחמד ברכה: חקיקה?
מוחמד ברכה: חינוך?
תלמידה: שיתוף פעולה של החינוך, החקיקה וכמובן האכיפה.
תלמידה: שמעתי שניתן לקנות בחופשיות – ואני יודעת שיש חוק שאוסר על מכירת אלכוהול לקטינים, למרות החוק.
תלמידה: שיתוף פעולה בין החינוך לבין החקיקה והאכיפה יביא לחברת נערים נעלה.
דרורה נחמני רוט: ועד כמה הפרסומות משפיעות עליכם בני הנוער?
מוחמד ברכה: אנחנו ניתן לשניים נוספים לדבר ולאחר מכן נסכם.
איילת מאליס כהן: שמי איילת מאליס כהן, אני ארכיטקטית מחיפה ואני מובילה תכנית שנקראת "אמור לא לסמים אמור כן לחיים" של ארגון "עולם ללא סמים".
איילת מאליס כהן: הארגון הוקם בשנות השמונים בלוס-אנג'לס על ידי סיינטולוגים.
איילת מאליס כהן: אנחנו עובדים עם הנוער, מלמדים אותם שלוש הרצאות פשוטות – אחת על מהו הסם, השנייה על ההשפעות הגופניות והשלישית על השפעות מנטאליות.
איילת מאליס כהן: אנחנו מכשירים את הילדים עצמם לקחת את ההרצאות ולהעביר אותן לחבריהם, כלומר ממש כמו רשתות חברתיות באינטרנט, יד לוחצת יד.
איילת מאליס כהן: כל אחד יכול ללמוד את ההרצאות.
איילת מאליס כהן: זה בא כמענה לבעיית הזמן, אמרו שהיה צריך להתחיל עם התוכניות של מערכת החינוך לפני עשר שנים והרי יש בעיית מגבלת כוח אדם וזמן במערכת החינוך – אבל ילדים יש לנו הרבה והם עצמם יכולים להניף את הדגל ולקחת אחריהם את כל הכיתה.
איילת מאליס כהן: ישנו בית ספר באזור פרדס חנה, שהילדים בו קיבלו עונש שהם כולם ירצו על האלכוהול לילדים אחרים בבית הספר.
איילת מאליס כהן: זהו עונש חינוכי מאוד ונכון, ואנחנו נלמד אותם עכשיו את ההרצאות הללו והם עצמם ילכו ויתנו את ההרצאות לחבריהם.
איילת מאליס כהן: העונש ניתן לצערי כתשובה לתופעת האלכוהול.
איילת מאליס כהן: יש תופעה כיום באזור השרון שנקראת "בירה בלי תחתית", ונעשה ניסיון לעשות עם זה משהו, שהילדים עצמם ילכו וירצו לחברים שלהם.
איילת מאליס כהן: זה עונה על עניין הזמן וגם על דבר חשוב אחר – ילדים לא אוהבים שמבוגר אומר להם "אסור".
איילת מאליס כהן: כשזה בא מחברים, ההרצאות מתקבלות בעין אחרת מאשר אם היו נעשות על ידי אוטוריטה.
איילת מאליס כהן: אני מציעה לכל מי שמעוניין לשתף איתנו פעולה, אנחנו מכשירים את המרצים.
מוחמד ברכה: המועצה לשלום הילד, בבקשה.
עפרה בן מאיר: אני עורכת דין בלשכה המשפטית של המועצה הלאומית לשלום הילד.
עפרה בן מאיר: דובר הרבה על אכיפה, על היעדר חינוך מתאים, ואני רוצה לומר כמה מלים בדבר הפללת בני נוער.
עפרה בן מאיר: הנתונים מראים שמרבית העבירות על רקע שתיית אלכוהול הן אלימות, תאונות דרכים ופגיעות מיניות, נעשות בקבוצת הגיל של עשרים עד עשרים וחמש, ואין שום יוזמה להטיל עליהם אחריות פלילית.
עפרה בן מאיר: דבר שכמעט היה חסר בשיח כאן, למעט הקריאה של שירות המבחן, הוא עניין הצורך בתוכניות טיפול ושיקום לבני נוער שכבר נפלו לאלכוהול וזקוקים לעזרה.
שגיא פפקין: שלום, שמי שגיא ואני נציגת עמותת "עלם" שעובדת עם נוער במצבי סיכון ומצוקה בארץ.
שגיא פפקין: אני עובדת בפרויקט הניידת בירושלים.
שגיא פפקין: אני רוצה להזמין אתכם למרכז העיר בכיכר ציון בימי חמישי בלילה, ולראות את התופעה בהתגלמותה – בני נוער מגילאי אחד עשרה ועד גילאי עשרים ושש, מתעלפים משניה לשניה ברחוב.
שגיא פפקין: אנחנו ארגון מתנדבים ואנו פוגשים את הנערים על האלכוהול ברחוב.
גל מארי: אני גל ואני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
גל מארי: שמעתי הרבה דברים ואני באמת חוזרת על אמירת הרפורמה המשולבת שצריכה להנהיג מדינת ישראל.
גל מארי: לא מספיק רק חוקים ורק חינוך אלא יש צורך במהלך משותף.
גל מארי: החוק יאטום את החור אבל לא יפתור את הבעיה שיוצרת עוד חורים.
גל מארי: אנחנו, כאוכלוסיה השייכת למדינה מתוקנת, צריכה בראש ובראשונה לדאוג לצרכים של בני הנוער.
גל מארי: בין אם מדובר על מסגרות של בתי הספר ואם מדבר על החינוך הבלתי פורמאלי.
גל מארי: כמו כן, יש להגביר את האכיפה שיהיה ברור לבני הנוער על מה הם נענשים – האם מדובר רק על מכירה, או שימוש, יש להבהיר את גבולות החוק.
גל מארי: דובר על עניין המינון, יש לחנך להעצמה אישית – יש לי את הגבול שלי של כמה אני שותה והאחריות מוטלת על כתפיי.
גל מארי: יש לחנך למודעות עצמית, אחריות, ואוטונומיה.
איה בשארה: אני תלמידה בתיכון הבפטיסטי בכיתה י"א.
איה בשארה: אני מודעת לסכנות הטמונות בצריכה אלכוהול באופן מופרז, אני מודעת לסכנות החמורות שהוא גורם לשלום הציור, ואני חושבת שחקיקה היא לא הפתרון היעיל ביותר.
איה בשארה: כפי שהוזכר, אם מגבילים מישהו לא לשתות אלכוהול בכלל זה יכול להוות בומרנג וליצור סקרנות.
איה בשארה: הקלישאה הידועה ביותר היא שלכל אחד יש חופש בחירה – כל אחד בוחר מה שמתאים לו.
איה בשארה: לקטינים מתחת לגיל שמונה עשרה המדינה שמה גבול ולא נותנת להם לשתות, שכן הילדים עוד לא יכולים לקבל את ההחלטה בעצמם.
איה בשארה: בגיל שמונה עשרה הילד אחראי, הילד בעל דעות בכל נושא ויכול להחליט אם ירצה לשתות או לא.
איה בשארה: תפקידו של כל הורה להזהיר את ילדו מפני הסכנות הטמונות בכל העולם כדי שכשיגיע היום הילד יוכל לקבל החלטה בעצמו.
איה בשארה: לכן, אין מקום להגבלה.
אלון גרוסמן: היום אנחנו מתמודדים ביחד עם הגופים האחרים במשרד המשפטים ומנסים לקבוע הצעת חוק מסוימת.
אלון גרוסמן: אני זוכר שלושה תלמידים שדיברו על ענישה – אלה בדיוק הדילמות שלנו.
אלון גרוסמן: אנחנו לא בעד מתן עונש ואנחנו לא רוצים לפתוח תיקים כמו שכבר אמרתי בפתיחה.
אלון גרוסמן: מבחינת הרתעה, הילדים אכן לא חוששים לקנות ואין להם בעיה לקנות.
אלון גרוסמן: אם ילד היה יודע שהוא יקבל קנס של אלף שקלים, האם הוא היה בכל מקרה קונה?
אלון גרוסמן: לא בטוח.
אלון גרוסמן: אבל זאת לא הכוונה.
אלון גרוסמן: אני רק אומר שעלו כל מיני הצעות חוק
מוחמד ברכה: הדברים הללו חשובים ויכולים להיאמר לאחר שנדע שאתם עושים כל מה שניתן בעניין טיפול במוכרים.
מוחמד ברכה: וזה לא קורה.
מוחמד ברכה: לא צריך להגיע למצב שתלמידים וקטינים ירצו בכלל לשתות, ואם הם ירצו יש להעניש את המוכרים לדעתי.
אלון גרוסמן: מה שאני רוצה להסביר לכל התלמידים המכובדים, זה הדילמה שעומדת בפנינו האם ללכת להרתעה וענישה או ללכת לטיפול וחינוך, ולמצוא את האיזון הנכון שהוא לדעתי נמצא בהצעת החוק.
אלון גרוסמן: לא צריך לפתוח לכל ילד תיק מצד אחד, ומצד שני צריך משהו שירתיע את הילדים מללכת לקנות.
נופר סלמן: אני נופר, יושבת ראש וועדת נוער וקהילה במועצת התלמידים והנוער הארצית.
נופר סלמן: בששה החודשים האחרונים אנחנו מגיעים לישיבות הוועדה הנוכחית ומודים על כך.
נופר סלמן: לא ניתן לפתור בעיה ערכית שלא דרך הערכיות, ואי אפשר לצפות מבני נוער להתמודד עם בעיות של מבוגרים ואחר כך לצפות מהם להתנהג כבני נוער.
נופר סלמן: מדינת ישראל נמצאת כרגע במשבר מוסרי וחברתי, השאלה היא מי ירים את הכפפה ויעשה שינוי ללא פחד.
נופר סלמן: מי ישנה את מערכת החינוך שלנו מקצה אל הקצה, כי זה מה שאנחנו צריכים ומבקשים, קשה ככל שזה יהיה.
נופר סלמן: מטרת החוק לסדר את המחשבה, החוק מעכב אותי כיחידה מלשגות ולעשות דברים רעים.
נופר סלמן: אבל הוא לא מעפיל על הרצון שלי ועל התחושות שלי, הוא לא פותר את הצורך.
נופר סלמן: המבוגרים צריכים להוביל אותנו לדרך הישר, ולא לשים עלי כלוב שאני אנסה לפרוץ אותו.
נופר סלמן: זהו תפקיד המבוגרים לאורך חיינו, אנחנו נמצאים היום בכנסת ישראל שהיא ליבה של מדינת ישראל – ואסור לשכוח שהמטרת החוק היא להגביל ולא לשנות.
נופר סלמן: עלו קולות שונים על מדוע הנערים שותים.
נופר סלמן: התשובה לשאלה בעיני המועצה היא הצורך באטרקציה.
נופר סלמן: מבוגרים ונערים חיים בחיים מהירים, נמצאים בכאוס ולכולם יש צורך בלתי מוסבר לאטרקציה.
נופר סלמן: ההבדל הוא שהמבוגרים יכולים להפנות את הצורך למקומות חיוביים, והנוער לא.
נופר סלמן: אני רוצה להגיב למה שנאמר בתחילת הישיבה, על ההבדלים בין מדינת ישראל לבין העולם.
נופר סלמן: אני לא חושבת שצריכה להיות השוואה לעולם, מפני שכשאנחנו מרגישים שיש בעיה חברתית שמתבטאת בהתפוררות המוסר ובאלימות, לא משנה בכלל אם בארצות הברית זה יותר גרוע או פחות גרוע.
נופר סלמן: המשמעות היא שאנחנו מרגישים את זה בתוכנו – ואת זה צריך לתקן.
נופר סלמן: אין הבדלים בין המגזרים, אנחנו אותם בני נוער המתחנכים על אותו בסיס של חינוך, לכן יש לטפל בנו באותה מידה כמקשה אחת.
מוחמד ברכה: לפעמים יש לחץ חברתי שהוא לא מבחירה.
מוחמד ברכה: אנחנו סיימנו ורוצים לסכם את הישיבה.
מוחמד ברכה: אני אגיד בכנות ובגילוי לב – זוהי ישיבה חשובה מאוד.
מוחמד ברכה: לא שלא הופיעו בעבר בני נוער בוועדה, אבל החוויה של הישיבה היא ייחודית וזה בזכותכם, אני מברך אתכם שוב על שהגעתם לכאן, ואני שוב מברך את יושב ראש הכנסת.
מוחמד ברכה: אני מקווה שבעתיד נמצא כלים לשמוע אתכם יותר במגוון הנושאים שעומדים על סדר יומה של הכנסת.
מוחמד ברכה: בנושא שאני מטפל בו, המאבק בנגע הסמים, על אף שלכל חבר כנסת מכל סיעה יש דעות מוצקות בכל העניינים, בעניין הזה אנחנו מלוכדים ומאוחדים והחברה על כל גווניה ומגזריה צריכה להירתם לפרויקט של הדור הצעיר.
מוחמד ברכה: עצם העובדה שאנחנו מטפלים בעניין המלחמה בסמים ובאלכוהול, זה נושא שמלכד ובמשך חודשי העבודה שלי בראש הוועדה התוודעתי למגוון מאחד ומלכד של החברה ואני רוצה לברך על כך.
מוחמד ברכה: התלמידים אמרו דבריהם כאן ואני הרגשתי חיבור ביניהם לבין נציגי הממשלה שאמורים לתת תשובות ומענים לסוגיות.
מוחמד ברכה: אני מציע לסיכום לראות את דברי יושב ראש הכנסת חלק בלתי נפרד מסיכום הישיבה.
מוחמד ברכה: זוהי גם הזדמנות להודות לו שכיבד את הישיבה בנוכחותו ובדבריו.
מוחמד ברכה: אני מסכים לגופו של עניין שהשאיפה של כולנו היא להגיע למצב שבני הנוער לא ירצו בעצמם לרכוש אלכוהול.
מוחמד ברכה: העניין הזה יכול להתהוות גם בבית וגם במערכת החינוך.
מוחמד ברכה: אני יודע מה עושים במערכת החינוך ואנחנו שומעים מידי פעם.
מוחמד ברכה: אני רואה בחומרה שלא כל מי שצריך להופיע כאן ממשרד החינוך הופיע כאן היום.
מוחמד ברכה: לדעתי יש כשל מסוים שמערכת החינוך אינה מספקת את המענים לבני הנוער בכל הקשור לסוגיה שעומדת על סדר היום.
מוחמד ברכה: גם מוסד ההורות שהוא מוסד מרכזי, אני חושב שהרשות וגורמים אחרים צריכים לייצר מצב של הגעה להורים דרך הילדים.
מוחמד ברכה: אפשר לגבש פרויקט עם בתי הספר כדי להגיע להורים, שגם הם מעורבים בחיי הילדים פחות ופחות ויש פלורליזם שהוא גובל בהפקרות ואינו במקום.
מוחמד ברכה: הצעת החוק הממשלתית וגם ההצעות האחרות של הכנסת והצעות החוק הפרטיות בנושא הגבלת צריכה ומכירה, אני חושב שהעניין הוא נכון ומכובד.
מוחמד ברכה: עצם העובדה שהממשלה הקציבה לכך עשרים ושבעה מיליון שקלים זה כבר חיובי, והפרויקט לא יהיה חד פעמי.
מוחמד ברכה: אמנם מוקדם לשפוט את הפרסומות בכלי התקשורת ובחוצות הרחוב אבל אני חושב שיש לבחון אותן בתקופה הקרובה לא רק על ידי מומחים אלא על ידי שאילת בני הנוער על ההשפעה של הפרסום.
מוחמד ברכה: תוך כדי הקמפיין אפשר לשנות כיוונים ולחזק דגשים.
מוחמד ברכה: יש הצעות חוק של חברי כנסת, למשל שמונה עשרה ועשרים ואחד, או נושא הטלת האחריות הפלילית, שאני לא תומך בהן.
מוחמד ברכה: לא שם טמון הפתרון וזה נושא שנתון להחלטת הכנסת.
מוחמד ברכה: אבל הצעת החוק הממשלתית היא בכיוון חיובי.
מוחמד ברכה: נרצה לשמוע גם מקרב מועצת התלמידים באופן ארצי או אזורי ואפילו ברמה בית-ספרית הצעות דרך המייל או בטלפון.
מוחמד ברכה: אני מבקש שתראו בוועדה בית שלכם בנושא שלשמו התכנסנו, ולא צריך לחכות שהכנסת תיזום.
מוחמד ברכה: אני לא מוציא מכלל האפשרות שמועצת התלמידים תפנה לבתי ספר ותציע לקדם דיונים.
מוחמד ברכה: כמובן שיש לקדם פעילות חברתית של תנועות נוער וחיבור לקהילה, זה נושא חשוב שיכול לתרום לצמצום התופעה ואפילו בצורה מצומצמת.
מוחמד ברכה: לקראת המליאה, התלמידים שאמורים לתת את הסיכומים בדוכן המליאה עצמה יגבשו את הדברים ברוח הדיון.
מוחמד ברכה: אני לא יודע למה יש מישהו שצריך לדבר בעד ונגד – איך אפשר לדבר נגד?
מוחמד ברכה: אבל יכול להיות שהתלמידים יציגו הדגשים שונים, למשל חינוך ולחץ חברתי, אכיפה ומעמד ההורים.
מוחמד ברכה: אני לא רואה שיש בעד ונגד, אני חושב שכל המרכיבים הם חשובים ויכול להיות שהתלמידים צריכים להתמקד ולתאם ביניהם עם בת שבע, מנהלת הוועדה.
מוחמד ברכה: גם לבת שבע צריך להודות על המאמץ שהשקיעה בוועדה, גם לגלעד מ-מ.מ.מ וגם לנעמי.
מוחמד ברכה: אני מודה לכולכם.
עדן דגני: אני עדן דגני ואני מירושלים, אני כרגע בשנת שירות בכרמיאל.
עדן דגני: אני רוצה להדגיש ולהגיד שכולם יכולים לקחת חלק בשינוי.
עדן דגני: כל אחד יכול לעשות משהו בעיר שלו ובמקום שלו ומפה יבוא השינוי.
מוחמד ברכה: נקודה חשובה שיש להוסיף לסיכום – לשאוף לגבש פרויקטים שתלמידים יעזרו לתלמידים וביחד ינסו לגבש מהם דעת קהל של בני נוער שדווקא להתחבר אליה זה ה-"אין", להיות מחוצה לה זה ה-"אאוט".
מוחמד ברכה: תודה רבה, ושתדעו רק ימים של הצלחות.
מוחמד ברכה: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
מוחמד ברכה: על סדר היום, יישום מדיניות מניעת השימוש בסמים ובאלכוהול בקרב ילדים ונוער.
מוחמד ברכה: יש כמה נקודות ושאלות ובירורים שצריך לעשות.
מוחמד ברכה: זה מעין דיון מעקב ולכן אני אשלב את דבריי בהמשך.
מוחמד ברכה: אני מציע שהנוגעים בדבר ובראש ובראשונה משרד החינוך, ידווחו לוועדה איפה זה עומד, איך אנחנו מתקדמים, ומה חסר, נתמקד בעיקר על מה שאין ולא על מה שיש.
מוחמד ברכה: ואחר כך נעבור למשרד הרווחה, משרד הבריאות, הרשות ולכל הנוכחים.
גליה שחם: הנושא של אלכוהול במיוחד השנה קיבל תנופה בלתי רגילה מהחלטת הממשלה, מוועדת שרים שהוקמה מתכנית לאומית.
גליה שחם: ולמעשה אנחנו כרגע באיזשהו שלב שלדעתי, יביא לתנופה הרבה יותר גדולה של פעילות, שגם לפני כן הייתה פעילות מאד מקיפה.
גליה שחם: בשנתיים האחרונות, למעשה זוהי השנה השלישית שמשרד החינוך שינה דרך עבודה.
גליה שחם: בשנים הקודמות התוכניות למניעת שימוש בסמים, אלכוהול וטבק – אצלנו זה הולך ביחד כי אנחנו משתמשים על שימוש בחומרים וגם חומרים נדיפים – היו תוכניות נפרדות ואפילו היה שלב שביחד עם הרשות למלחמה בסמים, התחלנו בתוכנית שממוקדת בנושא הזה מהגיל הרך.
גליה שחם: בשנת 2004 התחלנו במחקר מאד גדול על תוכנית שהשקענו בה הרבה מאד משאבים, גם בפיתוח שלה וגם בלעשות אותה בצורה מאד שיטתית.
גליה שחם: וליווינו אותה במחקר הערכה.
גליה שחם: מה שהמחקר הזה הראה זה שהתוכנית השיגה שינוי בידע של התלמידים, באמת היה להם יותר ידע בנושא של סמים ואלכוהול.
גליה שחם: אבל העמדות לא השתנו, התנהגות לא השתנתה וכוונות התנהגות לא השתנו.
גליה שחם: כשמדברים על תלמידים בגילאים, ואנו מדברים על כלל התלמידים, מעל 85% הם נגד שימוש בסמים, הם גם לא משתמשים בסמים.
גליה שחם: מבחינה הזאת אנחנו יכולים לומר שכ- 89% הם עם עמדות שליליות והם ממשיכות להיות שליליות.
גליה שחם: אבל מה שלנו היה מאד ברור זה שהתוכנית לא עשתה שינוי משמעותי אלא רק שינוי בידע.
גליה שחם: שינוי בידע זה לא מספיק לנו, וכן רצינו לראות שהתוכנית עושה הרבה יותר מזה.
גליה שחם: ואז עשינו שינוי גישה, והיום אנחנו נותנים יותר דגש על כישורי חיים ופחות דגש על מיקוד בסמים ואלכוהול.
גליה שחם: זאת אומרת שכשאנחנו עובדים על תוכנית כישורי חיים אנחנו מתחילים מהגיל הצעיר לעבוד על הנושא של: דימוי עצמי, התחושות שלי כלפי עצמי, גם דימוי גוף, גם על האני בתוך הקבוצה, התקשורת שלי עם החברים, גם התקשורת במשפחה, גם כל נושא של לחץ חברתי, השפעה, מנהיגות, סיכון, וסיכון באופן כללי, היכולת לזהות סיכון, היכולת להתמודד עם לחצים, היכולת להתמודד עם כישלון.
גליה שחם: אנחנו הרבה מאד עובדים על הנושאים האלה לאורך השנים.
גליה שחם: בתוך זה אנחנו משבצים את נושא הסמים והאלכוהול, על פי הגיל ועל פי אותם דברים שהתלמידים פוגשים בחיים שלהם באותו גיל, כולל מצבי סיכון.
גליה שחם: כל התפיסה השתנתה.
גליה שחם: אנחנו עובדים על חמישה מוקדים שהנושא של סיכון הוא רק אחד מהחמישה, הוא לא הכול.
גליה שחם: במקביל לשינוי הזה, יצרנו את תוכנית אופי.
גליה שחם: היא תוכנית שמאתרת תלמידים שהם כבר שם, שהם כבר משתמשים באיזשהו סוג של חומר, זה יכול להיות עישון סיגריות ונרגילות בגילאים הצעירים, אנחנו מדברים על כיתות ח' ט' , אם הם מעשנים, שותים, חומרים נדיפים אם הם משתמשים, וגם סמים.
גליה שחם: נושא של סמים זה בדרך כלל ילדים שכבר נתפסו בשימוש מזדמן, לא שימוש קבוע.
גליה שחם: ואז אנחנו מכניסים אותם לקבוצת אופי.
גליה שחם: בקבוצה הזאת עובדים על כישורי חיים, יש גם חלק של ידע אבל העיקר הוא היכולת שלהם לעשות שינוי, לשלוט בחיים שלהם ולהוביל את החיים שלהם לכיוון חיובי ולתכנן את העתיד שלהם.
גליה שחם: למעשה, התוכנית פרוסה על פני כל השנים.
גליה שחם: בחלק משנות הלימוד יש מיקוד ממש בנושא.
גליה שחם: למשל בכיתה ה' ראינו שגיל 11 זה גיל שכבר הילדים שותים פעם בשבוע כחלק מבילוי ולכן בכיתה ה ' יש תוכנית ממוקדת בנושא של אלכוהול.
גליה שחם: גם שם זה לא עומד בפני עצמו אלא זה חלק מסיפור של מסיבה או בילוי חברתי עם קבוצת חברים.
גליה שחם: אבל לאורך כל השנים במקומות השונים יש דוגמאות: למשל, במקומות שאנחנו מדברים על זיהוי מצב של סיכון, אז אחת הדוגמאות זה שאתה מתארח אצל חבר בבית ואחיו הגדול פותח בקבוק בירה ומציע גם לכם לשתות, מה תעשה?
גליה שחם: כל מיני סוגים כאלה של התמודדויות בחיים.
גליה שחם: העבודה שלנו היא כל הזמן עם הרשות למלחמה בסמים, ועם כל הגורמים האחרים השותפים.
מוחמד ברכה: לא כולל את משרד הרווחה?
גליה שחם: כולל משרד הרווחה בוודאי, וכולל את משרד הבריאות.
מוחמד ברכה: וחובת הדיווח לא קיימת?
גליה שחם: אנחנו מדווחים או לפקידת סעד, או למשטרה, על כל מקרה של שימוש בסמים.
גליה שחם: לא אלכוהול, תלוי בגיל הילד.
גליה שחם: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשטרה, וגם קצינת מבחן היא חלק מוועדה בית- ספרית, שמהווה כחלק מתהליך הטיפול בתלמיד שמשתמש בסמים.
גליה שחם: השנה אנו עורכים מחקר על קבוצות אופי.
גליה שחם: במקביל לזה, בשנה שעברה אנחנו פיתחנו מערכת לאיסוף דיווחים גם על אירועים וגם על מה עושים בבית ספר.
גליה שחם: הנתונים שנתתי לגלעד הפעם הם עדיין נתונים ידניים.
גליה שחם: אבל כבר עכשיו מהראשון בספטמבר, מתחילים להצטבר לי כל הדיווחים גם על אירועים שהמדריכים שלי נקראו להתערבות ולעזרה לבית ספר.
גליה שחם: אני יודעת זה לא נותן את התמונה המלאה, אבל אנחנו משתדלים ללמד את בתי הספר להיעזר בנו, כי זה לא רק דיווח.
גליה שחם: המערכת הממוחשבת היא גם אוספת את האירועים וגם את הפעולות שנעשות בבית ספר, כדי שאנחנו, מתוך זה, נוכל ללמוד על דרכי עבודה.
גליה שחם: בנושא של דיווח על האירועים שנאספים הם אירועים גם של אלכוהול וגם של סמים, לא רק סמים.
גליה שחם: כשיש פירוט של כל הטיפול ומתוך זה אנחנו לומדים איך לשפר את הטיפול.
גליה שחם: אותו הדבר לגבי נושא התוכניות, כשתהיה לנו אפשרות לראות פירוט הרבה יותר גדול לגבי דרכי פעולה בתוך בית ספר ולא רק כמה תלמידים השתתפו בתוכניות או כמה שעות.
גליה שחם: מה שעוד אנחנו, עכשיו ממש, מתחילים להטמיע, זה תוכנית רגשת תרבות בבתי ספר שיש בהם ריכוז גבוה של עולים.
גליה שחם: יש משהו כמו 22-24 ישובים שבאמצעות משרד הקליטה איתרנו ישובים בהם יש ריכוז גבוה של עולים.
גליה שחם: כל זה תיאור כללי של מה שיש.
גליה שחם: כעט אני רוצה להגיד מה אין.
גליה שחם: אנחנו עושים מאמץ להגיע לכל המגזרים.
גליה שחם: הגישה שלנו היא לעשות עבודה אוניברסאלית עם כולם, לא להגיד שיש אוכלוסיה מסוימת בסיכון ולהתמקד בה.