GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי ריכטר: אני מעמותת בית אור אביבה.
אבי ריכטר: אני אדבר קצת על העמותה ואני אבקש מרמי שידבר קצת על שיטת הטיפול ומודל הטיפול בקהילה שלנו.
אבי ריכטר: העמותה שלנו הוקמה ב-1987.
אבי ריכטר: היא מפעילה שלוש קהילות טיפוליות.
אבי ריכטר: ב-1987 הוקמה הקהילה בהרטוב.
אבי ריכטר: היא פועלת באזור התעשייה הרטוב ליד בית שמש.
אבי ריכטר: יש בה 45 מיטות טיפוליות למבוגרים והיא מפעילה שתי דירות הוסטל בבית שמש.
אבי ריכטר: שם יש לנו 14 מיטות.
אבי ריכטר: ככלל התהליך הוא תהליך של שנת טיפול שלקראת סיום השנה המטופלים יוצאים לעבוד בעיקר באזור התעשייה בבית שמש ולכן אנחנו מנסים להעביר אותם לגור בבית שמש גם אחרי דירות ההוסטל.
אבי ריכטר: אחרי תקופת ההוסטל בעיקר שהרציונל הוא לשנות את אזור המגורים, להתרחק מאזור המגורים.
אבי ריכטר: הקהילה השנייה שאני אדבר עליה היא קהילת אילנות.
אבי ריכטר: קהילת אילנות הוקמה ב-1989 ביער אילנות על כביש 4.
אבי ריכטר: אנחנו מחזיקים שם כ-50 דונם.
אבי ריכטר: הקהילה מפעילה כמובן במכרז, אנחנו פועלים בכל הקהילות במכרזים, 70 מיטות מבוגרים ועוד 16 מיטות הוסטל שהן ב-6 דירות בכפר סבא.
אבי ריכטר: כאן אנחנו מנסים להעביר את הבוגרים שלנו לעבודה באזור כפר סבא, הרצלייה, רעננה כשהמגורים שלהם בתקופת ההוסטל הם בשש דירות בכפר סבא.
אבי ריכטר: אני אייחד קצת על אילנות.
אבי ריכטר: אנחנו מפעילים יחידת אימהות שהיא בתוך 70 מיטות הטיפול.
אבי ריכטר: יחידת האימהות בעצם מאפשרת לאימהות שמוכיחות יכולות של הורות לקלוט את הילדים שלהם עד גיל 6, עד כיתה א', לתוך הקהילה.
אבי ריכטר: כלומר הילד נמצא, בזמן שהאימא היא משתמשת, ירדה לזנות ועוד מצבים שהתדרדרה אליהם בגין הסמים הילדים נמצאים במשפחות אומנה או במעונות או במקומות סגורים.
אבי ריכטר: לאחר שהאימא מגיעה לטיפול ביחידת משפחה והיא נמצאת כ-3 עד 6 חודשים והיא מוכיחה יכולות, אנחנו באמצעות בתי משפט מביאים את הילד, או לפעמים זה עד 3 ילדים, היו לנו מקרים של עד 3 ילדים, לתוך יחידת האימהות.
אבי ריכטר: כל אימא מקבלת דירה שיש בה את כל ה-facilities שהיא צריכה כדי לגדל ילד.
אבי ריכטר: שירותים ומקלחת ואמבטיה ויחידת אימא.
אבי ריכטר: בעצם אנחנו מנסים ללמד אותה להיות אימא.
אבי ריכטר: איך מקריאים סיפור ואיך מטפלים בילד כשהוא חולה, ומה זה ארוחת ערב, ואיך מוציאים ילד למעון.
אבי ריכטר: האימהות לא נמצאות שנה.
אבי ריכטר: הן נמצאות תקופה הרבה יותר ארוכה.
אבי ריכטר: זה יכול להגיע עד כדי שנתיים וחצי ושלוש, עד שאנחנו מוצאים את האימא לחיים.
אבי ריכטר: קהילה נוספת שאנחנו מפעילים החל מ-2008 זו קהילת שילוב שממוקמת בתוך מחלקה בתוך בית חולים שער מנשה.
אבי ריכטר: יחידה לתחלואה כפולה.
אבי ריכטר: מדובר בנפגעי נפש שהם מכורים לסמים.
אבי ריכטר: יש לנו שם 23 מיטות ועוד 5 מיטות הוסטל.
אבי ריכטר: כאן אנחנו מפעילים את ההוסטל בחדרה.
אבי ריכטר: ככלל העמותה פועלת כעמותה מסודרת על כל האישורים והרישיונות הנדרשים.
אבי ריכטר: אני מחזק את מה שנאמר על עניין הרישוי.
אבי ריכטר: אנחנו מבינים את עניין הרישוי אבל הוא מחייב אותנו להרבה מאוד הוצאות.
אבי ריכטר: אני אתן דוגמה, ומדברים פה על כסף, זה נושא הכיבוי.
אבי ריכטר: אנחנו עובדים מול שלוש רשויות כיבוי.
אבי ריכטר: בית שמש, חדרה ונתניה.
אבי ריכטר: בגלל שהקהילות עובדות בשלושה אתרים אז אנחנו כפופים להוראות הכיבוי של הרשויות המקומיות.
אבי ריכטר: לפני הרישיון צריך אישור כיבוי אש.
אבי ריכטר: אז מזמינים את הכיבוי והוא עושה בדיקה והוא נותן לך דרישה.
אבי ריכטר: אם אנחנו נמלא את הדרישות כמות שהן כדי לקבל אישור אפשר להוציא מאות אלפי שקלים.
אבי ריכטר: ואז אתה מתחיל במשא ומתן ובשכנועים כאלה ואחרים אבל זה מחייב אותך בהוצאות.
אבי ריכטר: אנחנו מבינים, צריך רישיון וצריך לעמוד במכרז אבל זאת דוגמה.
אבי ריכטר: כמובן שאנחנו כפופים לפיקוח של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה ואני מחזק את מה שאיהאב אמר, יש לנו יכולת בעמותה לקלוט עוד כמאה מטופלים.
אבי ריכטר: בתשתיות שקיימות לנו, במבנים שקיימים לרשותנו, אנחנו לא צריכים לעשות כמעט שום דבר, כמובן יותר סגל, אנחנו מסוגלים לקלוט עוד כמאה מטופלים.
מוחמד ברכה: אנחנו נעשה את זה מהר יותר.
רמי שי: אני אעשה את זה קצר.
רמי שי: אני לא אפרט תהליכים וכל זה.
רמי שי: אני רק רוצה לגעת בכמה דברים שלדעתי מאוד חשובים.
רמי שי: הטיפול בקהילה היום למעשה יש לנו טיפול של 12 חודשים.
רמי שי: לפני שהוא היה מוגבל וגם כשהוא מוגבל בזמן הוא מתנהל בשלבים כשלכל שלב יש מטרות משלו ואתה צריך להגיע לאותם יעדים בזמן מוקצב.
רמי שי: לא ניתן עכשיו את המודלים כי אין לנו זמן אבל ניגע בכמה דברים שאני אולי אדבר מתוך איזשהו יחס מכיוון שאני מכיר את שני הצדדים, גם את מקום ההתמכרות וגם את המקום של הטיפול.
רמי שי: לדוגמה בן אדם חולה שאתה מכניס לאשפוז ביום ראשון בגלל איזה חיידק שנקרא לו איקס אתה לא אומר לו שכשהאנטיביוטיקה הזו תסתיים ביום רביעי אתה הולך הביתה.
רמי שי: כי אולי ביום רביעי הוא לא יספיק להחלים.
רמי שי: אולי הוא צריך עוד שני ימי החלמה או עוד שבוע החלמה.
רמי שי: אנחנו עובדים היום, כשבא מישהו לטיפול הוא יודע מתי הוא מתחיל טיפול, הוא יודע בדיוק מתי הוא יסיים טיפול.
רמי שי: להגיד לך שהוא החלים?
רמי שי: לא.
רמי שי: בתוך תהליך ואנחנו שולחים אותו מתוך אילוצים מסוימים ולפעמים אנחנו שולחים אנשים לדרכם ואנחנו יודעים שלא קרה הרבה למרות המאמצים.
רמי שי: רוב האוכלוסייה שלנו היום דרך אגב היא יוצאי מדינות חבר העמים.
רמי שי: למעשה צריך לחשוב על איך משלבים אנשים כאלה בחברה כי כשאני רואה אותם איך הם משתלבים והם יוצרים בעצם קומונות משל עצמם מכיוון שהאנשים האלה באים, הם חיים פה, מרגע שהם עלו ארצה הם חיים בגטאות משל עצמם.
רמי שי: וזה טבעי.
רמי שי: הם רוצים לדבר עם אלה שמבינים את השפה שלהם, את המנטליות, את התרבות שלהם ויש להם.
רמי שי: והם למעשה יוצאים וחוזרים חזרה לאותם הגטאות.
רמי שי: הם חוזרים לאותם המקומות בסופו של דבר וזה מאוד קשה להילחם ולמשוך אותם.
רמי שי: מה אנחנו רוצים?
רמי שי: שהם יתערבבו, שהם יהיו חלק מהחברה, שהם יהיו ישראליים למעשה, והם לא.
רמי שי: הם לא.
מוחמד ברכה: אתה אומר שגם במסגרת הטיפולית אתה מעביר אותם מקונכייה לקונכייה.
רמי שי: בדיוק.
רמי שי: אנחנו מדברים על אולפנים, אנחנו מדברים על...
מוחמד ברכה: סוציאליזציה.
רמי שי: כן.
רמי שי: על איזושהי התערבות חברתית יותר עמוקה.
רמי שי: בסופו של דבר אנחנו תמיד מדברים על כסף.
רמי שי: אלה דברים שאני מבחינתי הם בנפשי.
מוחמד ברכה: כן גברתי.
חניתה פישר: אני מעמותת זוהרים.
חניתה פישר: אני גם אחלק את הדוח הקצר שלי לשניים.
חניתה פישר: באחד אני אדווח.
חניתה פישר: יושב פה היושב ראש של העמותה איציק יוגב שידבר על הדבר האקוטי שאנחנו מתמודדים איתו כרגע וזה נושא הבנייה.
חניתה פישר: אבל פחות או יותר חתך על הקהילה.
חניתה פישר: בעמותת זוהרים יש 70 מיטות בקהילה, 16 הוסטל.
חניתה פישר: אנחנו מקיימים שני הוסטלים, שתי וילות בקריית עקרון כשהתעסוקה היא אזור צומת בילו.
חניתה פישר: לא נתקלים בבעיה של חוסר תעסוקה.
חניתה פישר: תמיד החבר'ה מוצאים.
חניתה פישר: איריס דיברה על קהילות ייחודיות.
חניתה פישר: הייחוד בקהילה שלנו זה בעיקר שאצלנו מקבלים נשאי איידס שזה ייחוד.
חניתה פישר: וגם נושא קצת שונה ממה שנאמר פה חתך האופי אצלנו בקהילה הוא בדרך כלל אנשים מבוגרים יותר, אנשים שבאים הרבה פעמים מהשב"ס בתנאי מעצר מאוד מגבילים.
חניתה פישר: אנחנו מתמודדים עם אוכלוסייה בוגרת שאני מדברת על אנשים בני חמישים פלוס שהם בדרך כלל אנשים בודדים.
חניתה פישר: כשהם יוצאים, אם אתה דיברת על יציאה של אנשי חבר העמים לחברה, בדרך כלל יוצאים לריק, לכלום.
חניתה פישר: אלה משפחות שנהרסו ומדובר באנשים שהיו 20 שנה בבתי סוהר ותמיד היו את האימהות שהיו רצות אחריהם עם הקנטינות וכולי, שכבר ההורים בדרך כלל לא חיים.
חניתה פישר: האוכלוסייה שלנו היא באמת יותר אוכלוסייה ישראלית, מבוגרת, שמגיעה ממעצרים ותנאי מעצר בית מאוד מאוד מגבילים.
חניתה פישר: אני הייתי מאוד שמחה להרים את הכפפה של נושא של גמילה פיזית.
חניתה פישר: יש לנו איזושהי הפרדה.
חניתה פישר: אנחנו נמצאים באזור כזה שאפשר לעשות הפרדה.
חניתה פישר: רופא במשרה מלאה.
חניתה פישר: אני קצת מצטרפת למה שרמי אמר, הדיון, איריס, הדיון של שינה ועבודה זה דיון רב שנים, של שנה טיפול.
חניתה פישר: אנחנו נאבקים עליו הרבה והצלחנו.
חניתה פישר: אבל באמת גם רמי דיבר, יש שלבים של התפתחות בטיפול שבעצם כעיקרון צריך להיות חודשיים, ארבע, ארבע, חודשיים.
חניתה פישר: זה לא תמיד עובד.
חניתה פישר: התאריך היחידי שהוא תאריך קדוש הוא תאריך של סיום השנה.
חניתה פישר: כלומר הקטע של השלבים לא תמיד התאריכים עובדים כמו שצריך, כמו שהמודל אומר.
חניתה פישר: הדבר היחידי שאנחנו לא יכולים להשאיר מעל שנה מטופל בקהילה.
חניתה פישר: זהו כמו שאמרתי אנחנו בשלבים מאוד מתקדמים של תחילת בנייה.
חניתה פישר: נאבקים.
חניתה פישר: אולי איציק אתה יכול קצת יותר להרחיב.
חניתה פישר: אפשר להעביר את זה ליושב ראש שהוא ידבר על נושא הבנייה?
יצחק יוגב: שלום לכולם.
יצחק יוגב: שמי איציק יוגב, יושב ראש עמותת רמות יהודה המפעילה כפר לגמילה מסמים זוהרים באזור בין גוברין.
יצחק יוגב: אני עושה את תפקידי בהתנדבות.
יצחק יוגב: אולי זה השולחן להגיד תודה לכל העוסקים במלאכה.
יצחק יוגב: אני מתכוון למשרדי הממשלה, איריס, משרד הרווחה, ד"ר חיים מהל, הרשות למלחמה בסמים, אם נרצה או לא נרצה אנחנו שותפים שלהם.
יצחק יוגב: וזה גם הפוך.
יצחק יוגב: אבל אין לי ספק שהם עושים את המירב כדי באמצעים הדלים המעטים שישנם לתת מקסימום שירות.
יצחק יוגב: זה דבר ראשון.
יצחק יוגב: אני גם לא רוצה כרגע להתייחס לנושא הטיפולי.
יצחק יוגב: יש מספיק אנשי מקצוע פה שידברו.
יצחק יוגב: אני רוצה יותר להגיד כמה משפטים בנושא העקרוני הענייני.
יצחק יוגב: אני עושה את תפקידי כבר 12 שנים.
יצחק יוגב: נדמה לי שבמהלך 12 השנים האלה לפחות שליש מהזמן לא היה שר רווחה.
יצחק יוגב: כלומר אף אחד לא רוצה להתעסק עם תפוח האדמה הלוהט הזה.
מוחמד ברכה: אתה מספר לי.
מוחמד ברכה: אנחנו הגענו למצב, אני וחבר הכנסת אורלב למצב שהגענו הצעת חוק למנות שר רווחה.
יצחק יוגב: בחוק לא מופיע שר הרווחה, נדמה לי שקוראים לו שר הסעד.
יצחק יוגב: אבל זה לא משנה.
יצחק יוגב: זה לא העניין.
יצחק יוגב: אני חושב שצריך לשנות פאזה.
יצחק יוגב: מה למשל אותי מדאיג, איריס כאן אמרה שבשנת 90 התקציב היה 14 מיליון שקל ועכשיו הוא 26 מיליון שקל.
יצחק יוגב: וזה מבחינתה היא צודקת זה הישג.
יצחק יוגב: אבל אני חושב שזו טעות.
יצחק יוגב: ממש טעות.
יצחק יוגב: אם אתה לוקח את זה במהלך של 20 שנה אז זה בעצם הצמדות ואולי יוקר המחייה, לא יותר מזה, כאשר האוכלוסייה גדלה.
יצחק יוגב: היתה עלייה של מיליון אנשים מחבר העמים.
יצחק יוגב: יש לנו את העלייה האתיופית.
יצחק יוגב: יש לנו בנגב הברחות של סמים וכולי וכולי.
יצחק יוגב: צריך לשנות את הגישה.
יצחק יוגב: אני לא מדבר על התהליך הטיפולי, אני מדבר על גיוס משאבים.
יצחק יוגב: צריך פעם אחת ולתמיד להבין שזה במקום ראשון.
יצחק יוגב: מתי מתחילים לדבר בבן אדם?
יצחק יוגב: כששומעים שהוא חולה.
יצחק יוגב: אסור לנו להגיע למצב הזה.
יצחק יוגב: זה הרי ידוע שבמערכת החינוך הציפו את זה אבל לא עשו כלום.
יצחק יוגב: מדברים שהתקציב במערכת החינוך הוא חצי שקל לתלמיד.
יצחק יוגב: זו בדיחה.
מוחמד ברכה: הבעיה שקשה לשכנע בן אדם שהוא לא מרגיש חולה ללכת לטיפול.
יצחק יוגב: לא.
יצחק יוגב: אם יהיה תקציב אני מודיע לך שלא תהיה בעיה לשכנע אנשים.
יצחק יוגב: יהיה לנו מה לעשות ואל מי לפנות.
יצחק יוגב: אני לא רוצה להאריך בדברים.
יצחק יוגב: אני מציע שני דברים אופרטיביים.
יצחק יוגב: אני מבקש שכבוד יושב ראש הוועדה יזמן דיון ענייני בעקרונות לגיוס והעצמה של הנושא הזה עם כל הצער שבדבר.
יצחק יוגב: לא לחכות שזה יהיה מחלה אלא שזה יהיה תהליך של מניעה, חינוך, הסברה, והבעיה לא מתחילה מגיל הטיפול 18 או 20, אנחנו יודעים שיש גילאים יותר נמוכים, רואים את זה כל יום בעיתונות ובתקשורת, מתחיל בגיל הרבה יותר צעיר.
יצחק יוגב: הצעה ראשונה ברמה של שר, מנכ"ל משרד וכל הגורמים, משרד החינוך, אולי אפילו לא בהשתתפותנו, לנסות לתת פעם אחת ולתמיד דחיפה לעניין הזה.
יצחק יוגב: מוכרחים.
יצחק יוגב: אני הייתי ממליץ, מבקש אפילו, אני מוכן אצלנו בקהילה, שכל חבר ועדה, אם רוצים אני מציע, יאמץ לו קהילה.
יצחק יוגב: שהוא יעשה לעצמו מנהג פעם בחודשיים, שלושה, יבוא ויבקר.
יצחק יוגב: ישמע אנשים בשטח.
יצחק יוגב: לא בטוח שאנשי הוועדה פה פעם שמעו מטופל שאומר למדריכה בת 25 והוא בן 55 הוא אומר לה, את היית כמו אימא שלי.
יצחק יוגב: אתה לא יודע אם לבכות או לצחוק.
יצחק יוגב: אבל אלה הן עובדות החיים.
יצחק יוגב: אז אם יבואו אנשים לשטח, ירדו לשטח, ההתרשמות תהיה שונה ואין לי ספק שגם תהיה שכרה בצידה.
יצחק יוגב: בנושא הבינוי שהמנכ"לית שלנו ביקשה לדווח.
יצחק יוגב: אחרי הרבה הרבה מאמצים הקהילה הצליחה להגיע לחוזה חכירה לדורות מול מנהל מקרקעי ישראל.
יצחק יוגב: יש לנו תב"ע מאושרת, יש לנו תוכניות במכרז, יש לנו מפרט, אני מאמין שתוך שבועיים זה גם יפורסם בעיתון.
יצחק יוגב: לא נעזוב אתכם.
יצחק יוגב: אנחנו ננסה להציק לכם על מנת שתעזרו לנו להשיג תקציבים.
יצחק יוגב: תודה.
מוחמד ברכה: בשביל זה אנחנו כאן.
סמדר למברג: כמנהלת מבט נשי שזאת המסגרת היחידה בארץ היום שקיימת כקהילה נפרדת לחלוטין לנשים, אני רוצה רק בקצרה להגיד כמה מילים.
סמדר למברג: הקהילה קיימת 10 שנים.
סמדר למברג: היא הוקמה על רקע הזיהוי שנשים זקוקות למענים אחרים.
סמדר למברג: יש להן צרכים אחרים.
סמדר למברג: כאן המקום גם לציין ולתת את הדעת על זה שיש הרבה יותר נשים עם בעיה של התמכרות במדינת ישראל מהייצוג שלהם בכל המסגרות הטיפוליות, גם האמבולטוריות, וגם האשפוזיות וגם הקהילתיות.
סמדר למברג: אנחנו מדברים על פערים של 50% בערך בין הייצוג שלהן במסגרות לבין הנוכחות של הבעיה בשטח.
סמדר למברג: חלק מההסבר לזה הוא שהמענים שניתנים הם לא תואמים לצרכים של הנשים.
סמדר למברג: על רקע זה הוקמה הקהילה הזאת.
סמדר למברג: בעשר השנים שהיא קיימת אנחנו הצלחנו להוכיח את הנזקקות של המקום הזה.
סמדר למברג: יש היענות.
סמדר למברג: אנחנו היום במצב שמ-12 מקומות שהמקום נפתח אנחנו היום עם 18 מיטות.
סמדר למברג: כפי שחיים ציין זה התחיל כמיזם של הרשות למלחמה בסמים.
סמדר למברג: היום אנחנו מתוקצבים ובפיקוח מלא של משרד הרווחה.
סמדר למברג: הנושא של אשפוזית שהוזכר כאן
סמדר למברג: הוא בהחלט נושא מאוד משמעותי במיוחד אצל נשים כי על רקע מה שאני אומרת, כבר שיש אישה שקמה ואומרת, אני רוצה לעשות והיא צריכה לעשות את תהליך הגמילה בתוך קהילה שיש בה אשפוזית, שיש בה 10 או 17 גברים ואישה אחת הסיכוי שלה להישאר שם הוא מאוד מאוד נמוך.
סמדר למברג: אז אני בסך הכול רוצה לחזק ולומר שאחד הדברים שצריך באמת לתת את הדעת זה הצורך בבניית עוד שירותים ועוד מערכות ייחודיות לנשים.
סמדר למברג: תודה.
מוחמד ברכה: יש לך הערכה לגבי הצורך הזה?
מוחמד ברכה: אתם נמצאים בצפון.
מוחמד ברכה: משרתים את הצפון.
סמדר למברג: אנחנו משרתים את כל הארץ ובאים מכל הארץ.
סמדר למברג: יש לנו 18 מיטות ועוד 4 מיטות של הוסטל.
סמדר למברג: בהחלט ההערכה היא שלפחות 48.
מוחמד ברכה: יש רשימת המתנה?
גלעד נתן: אין רשימת המתנה.
גלעד נתן: המקום כרגע לא מלא לגמרי.
גלעד נתן: צריך להיות הוגן.
גלעד נתן: גם חלק מהקהילות פה שאמרו עוד מאה מיטות הן לא תמיד מלאים.
גלעד נתן: אני אומר צריך לתת עוד אופציות אבל בואו לא נגזים.
גלעד נתן: המדינה נותנת, מי שרוצה היום ללכת לגמילה או מי שרוצה לקהילה טיפולית הולך, אף אחד לא נשאר בחוץ.
גלעד נתן: צריך לדעת את זה.
מוחמד ברכה: אין רשימות המתנה בשום מקום?
גלעד נתן: אין רשימות המתנה.
וואליד דיאב: טוב אנחנו כעיקרון באישפוזית שעובדת עם האוכלוסייה הערבית והיהודית והרוסית ואנחנו באמת מקום מעורב כזה שיש בו חיים משותפים.
וואליד דיאב: גם הצוות מורכב מדוברי רוסית, עברית וערבית.
וואליד דיאב: זה ייחודי אצלנו ואנחנו עושים את זה בצורה מאוד יפה ויש לנו חיים משותפים.
וואליד דיאב: כל אחד מדבר את השפה שלו, תקשורת, אפילו רגשית ואווירה של חיים משותפים.
וואליד דיאב: עכשיו חיים אמר משהו חשוב שהוא מטלפן אלי, אומר לי וואליד יש לי מישהו צריך להעביר.
וואליד דיאב: אנחנו כעיקרון המקום יכול לקלוט עד 40 או 50 מטופלים כי אנחנו היינו קהילה בעבר.
וואליד דיאב: אבל אנחנו מתוקצבים רק ל-20 מיטות.
וואליד דיאב: אז ה-20 מיטות האלה מלאות כל הזמן ואנחנו באמת יש לנו תור המתנה.
וואליד דיאב: יש לנו את המיקום שלנו שאנחנו בצפון.
וואליד דיאב: אנחנו מעורבים עם כל הקהילות.
וואליד דיאב: אילנות למשל באים אלי מטופלים, כמעט כל חודש, 8 עד 9 מטופלים אצלנו עוברים מדלת לדלת.
וואליד דיאב: ואנחנו מפנים לכולם.
וואליד דיאב: עם פרויקט לוינסקי אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי כזה ועם הרשות.
וואליד דיאב: הרשות תומכת ומסייעת ובאמת מעבירה מטופלים.
וואליד דיאב: למטופלים האלה חסרים הרבה דברים.
וואליד דיאב: כמעט חסרי כול.
וואליד דיאב: חלק גדול מהם הם דרי רחוב.
וואליד דיאב: אין להם קורת גג.
וואליד דיאב: ואנחנו אמורים לטפל בהם, והרשות משתתפת איתנו כדי לסייע להם בכל מיני דברים, היגיינה וטיפול ראשוני וטיפול נמרץ שאנחנו עושים להם בהתחלה.
וואליד דיאב: גם סיגריות, גם בגדים.
וואליד דיאב: הפרויקט הזה הולך יפה ואנחנו מצליחים כמעט 90% מפרויקט לוינסקי להמשך קהילות.
וואליד דיאב: כמעט 90%.
וואליד דיאב: יש תקופות שאותם אנשים חוזרים.
וואליד דיאב: אחרי שנה הם חוזרים.
וואליד דיאב: בתקופה הזאת אין 90% הצלחה, יש 40% או 50% הצלחה כהמשך לקהילות.
וואליד דיאב: יש לנו תור המתנה וכל הזמן יש לנו.
וואליד דיאב: יש לנו 35 אנשים בהמתנה, חיים.
חיים מהל: אני אקח את יושב ראש הוועדה לביקור פתע בכל המקומות ונראה אם יש מצב שאין מקום בארץ, בכל הארץ אין מקום.
חיים מהל: זו השאלה.
חיים מהל: אז במקום אחד מלא, אז בשני יש מקום.
איריס פלורנטין: חיים זה לא נכון.
איריס פלורנטין: הרשימות הן אצלי כאן על השולחן וחבל סתם לתת אינפורמציה לא נכונה.
איריס פלורנטין: סליחה, הפניות מגיעות אלי ולא אליכם.
איריס פלורנטין: פשוט לא נכון.
איריס פלורנטין: כשאני אומרת שחסרות 50 מכסות אם אני עכשיו טלפון לסגנית שלי ואקבל רשימה, אבקש מהקהילות, ואני יודעת.
איריס פלורנטין: יש לי סטודנטית שעובדת באחת הקהילות.
איריס פלורנטין: הגיע אלי אבא שלה שעובד אצלי במשרד והתחנן שהמטופל ילך להוסטל ואין לי מכסה לתת.
איריס פלורנטין: או מישהו אחר במקום אחר ממועצה מקומית חברת מועצה, תכניסו את הבנים שלי לשתי קהילות אחרות.
איריס פלורנטין: אין לי מכסות להכניס.
איריס פלורנטין: יש המתנות וכל הזמן יש המתנות.
איריס פלורנטין: ואם אני אספור עכשיו אני ארים טלפון ואאסוף את ההמתנות, יאמרו לי 50, יש 50 לפחות שממתינים שצריכים להכניס אותם שיכולנו להכניס אותם אם היה מקום.
איריס פלורנטין: ואין מקום.
איריס פלורנטין: זה לא נכון.
מוחמד ברכה: יש מצב גם של המתנות שלא קיימות בתוך הרשימה.
איריס פלורנטין: תמיד יש.
איריס פלורנטין: אני עוד מצטמצמת כשאני אומרת 50.
מוחמד ברכה: לא שהייתי רוצה שהמצב יהיה גרוע יותר ואתה אומר שהמצב מצוין.
מוחמד ברכה: יש מספרים.
מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על כך וכך אלפים של מכורים וכך וכך מטופלים.
חיים מהל: אין מספרים, יושב ראש הוועדה אין מספרים.
חיים מהל: לפי החוק אנחנו היינו צריכים לקבל מכל המשרדים את הנתונים על המכורים.
מוחמד ברכה: יש מספרים שנתן לנו מנכ"ל הרשות שלך.
מוחמד ברכה: יש נתונים שמסר כאן על השולחן הזה מנכ"ל הרשות מר יאיר גבע.
חיים מהל: משרד הרווחה יכול לתת לנו נתונים?
מוחמד ברכה: אני מצפה שהמספרים שהוא נותן הם אמונים גם עליך.
איריס פלורנטין: משרד הרווחה שם כאן טבלה בשבוע שעבר על השולחן שלך.
וואליד דיאב: טוב, אז כאילו זה הקטע.
וואליד דיאב: יש 20 מיטות האלו וכשיש פנייה מהרשות אני לא יכול להגיד לא כשיש SOS אבל יש לי מקום בנפרד, אבל זה לא מסובסד, אז על חשבוני אני קולט את המטופל אז זה לא אומר שבאמת יש לי אפשרות.
וואליד דיאב: אני חושב שעכשיו ה-30% זה דחוף וזה SOS באמת פאולה שסוף סוף נקבל תוספת מיטות כי אתם יודעים מה המצב אצלנו.
וואליד דיאב: אני בהזדמנות זו רוצה להודות, להודות מעומק הלב לאנשים, יושב ראש הוועדה הגיע אלינו כבר לביקור.
וואליד דיאב: אנחנו שכנים ואני מכיר אותו אישית.
וואליד דיאב: אני יודע שהוא גם רציני.
וואליד דיאב: אגב אני שמח שאנחנו בקדנציה שעברה לא הגענו לכנסת כמעט בכלל למרות שהיה יושב ראש.
וואליד דיאב: אני הגעתי, אני עזרתי והיו הבטחות שנזמין והם יבקרו ושום דבר לא נעשה.
וואליד דיאב: וממשלה חדשה.
מוחמד ברכה: הוא עשה את העבודה שלו על פי הבנתו ותפיסתו.
וואליד דיאב: אני שמח שאנחנו נפגשים עכשיו.
וואליד דיאב: אז אנחנו חוזרים לימים הטובים, נפגשים אנשי מקצוע.
וואליד דיאב: אני רוצה להודות לך אדוני יושב הראש על ביקור הפתע שעשית אצלנו ואני חושב שהדברים יתקדמו לפחות ברמה התקשורתית.
מוחמד ברכה: זה לא עניין של מכירים ושכנים וזה.
מוחמד ברכה: עשינו ביקורים בכל המקומות.
וואליד דיאב: אתה יודע מה?
וואליד דיאב: זה מאוד חשוב גם אדוני היושב ראש שיהיה גם הד תקשורתי.
וואליד דיאב: צריך להפעיל את המודעות בקרב הציבור על נושא הסמים שהפכנו להיות בתקופה האחרונה כמובן מאליו שיש מכורים, שיש סמים.
וואליד דיאב: זה טוב באמת לעורר את הנושא הזה.
וואליד דיאב: עוד נקודה.
וואליד דיאב: חיים מהל ופאולה רושקה אני עובד איתם באופן אינטנסיבי, שאלת אותי כשביקרת אצלי איפה יש לך בעיות במשרדים?
וואליד דיאב: ולא היה לי מה להגיד חוץ מלהגיד באמת תודה על באמת העזרה והתמיכה.
וואליד דיאב: תודה.
עאדל אבו ריא: אני בתור מנהל של אגודת הילאל למלחמה בסמים.
עאדל אבו ריא: האגודה פועלת על בסיס של הסברה והכוונה לטיפול.
עאדל אבו ריא: אין הרבה דברים משותפים בין עבודת האגודה לבין הדברים הנאמרים כאן אלא שאנחנו בגלל מספר אלמנטים מצאנו את עצמנו מכוונים את האנשים שבאים אלינו למרכזי הטיפול.
עאדל אבו ריא: וזה בגלל דבר אחד, אני מרגיש בחסרון מובהק במרכזי הטיפול במגזר הערבי במיוחד לאוכלוסיית הנוער.
עאדל אבו ריא: אתם דיברתם על זה שאין רשימת המתנה.
עאדל אבו ריא: אני יכול מהצד להעיד שאין לי אינטרס לא לכאן ולא לכאן.
עאדל אבו ריא: הרבה אנשים, הרבה הורים, הרבה נערים מתדפקים על דלתותינו כדי להפנות אותם לטיפול ואין לאן להפנות אותם.
עאדל אבו ריא: אני גם מתריע על נושא התקצוב במגזר הערבי ובהזדמנות הזו אני אבקש מכבוד היושב ראש לארגן דיון בעניין החינוך והמניעה וההסברה בכל הארץ כולל המגזר הערבי, דבר שלא היה עד כה.
עאדל אבו ריא: אבל מה שאני מרגיש שהמדינה בואו נאמר ככה, שמה את המגזר הערבי בפינה.
עאדל אבו ריא: התקצוב והדאגה שאם צריכים להפנות למגזר הערבי אנחנו לא רואים בכלל לא מבחינת הסברה וגם לא מבחינת טיפול וגם לא מבחינת שיקום.
עאדל אבו ריא: רבותיי התקציב שהמדינה הפנתה למגזר הערבי לפני 15 שנה הוא פי 4 ממה שמופנה היום.
עאדל אבו ריא: ואני אחראי למספרים שאני נותן.
עאדל אבו ריא: עמותת הילאל למשל שהיא הגוף היחידי במגזר הערבי שפועל בנושא מניעת השימוש בסמים בסקטור הערבי על בסיס ארצי היתה מתוקצבת לפני 15 שנה במיליון וחצי שקל, היום פחות מ-300 אלף שקל.
עאדל אבו ריא: נכון אדוני היושב ראש.
עאדל אבו ריא: גם יושב ראש ומנכ"ל הרשות למלחמה בסמים הופתעו מאוד לגלות את הדברים האלה.
עאדל אבו ריא: לכן אני באתי כדי להתריע.
חיים מהל: זה לא קשור לטיפול.
חיים מהל: אנחנו מדברים על מערכת הטיפול.
עאדל אבו ריא: אני גם ציינתי זאת בתחילת דבריי.
דבי שגיא: אצלנו לשמחתי יש ייצוג של הסקטור הערבי במסגרות שלנו.
עאדל אבו ריא: רק אם אפשר לסיים אדוני היושב ראש באופן מסודר.
עאדל אבו ריא: גם האנשים האלה שאנחנו מוצאים את עצמנו אנוסים לכוון אותם למרכזי הטיפול בגלל שאין מרכזים שיכוונו חוזרים אלינו לאחר חודש, אומרים לנו רבותיי, אנחנו אין לנו כסף להשתתפות עצמית.
עאדל אבו ריא: מרכזי הגמילה מבקשים השתתפות עצמית שאנחנו אין לנו אותה.
עאדל אבו ריא: לכן אני הייתי מבקש מכבוד היושב ראש גם לקחת את הדברים האלה בחשבון כדי לפשט את העניינים של ההפניה לטיפול.
משה רובכה: אני מנהל קהילת הבוגרים בכפר הנוער.
משה רובכה: אני מייצג גם את קהילת הנוער.
משה רובכה: קהילת רטורנו הוקמה לפני עשר שנים בדיוק.
משה רובכה: חגגנו לפני 3 חודשים עשור לקהילה.
משה רובכה: הקהילה מכילה שתי קהילות גם בוגרים וגם נוער.
משה רובכה: הנוער הוא תחת חסות של רשות הנוער, 36 מיטות.
משה רובכה: אצלנו 25 מיטות.
משה רובכה: בעצם אנחנו 45 מיטות אבל בפועל יש 25 מיטות.
משה רובכה: הקהילה היא ייחודית בשלוש רמות.
משה רובכה: בראש ובראשונה זו קהילה שבאמת אמורה לתת מענה לאוכלוסיה הדתית למרות שלמעלה מ-50% מהאוכלוסייה שמגיעה אינה דתית.
משה רובכה: ישנם גם כאלה שאינם יהודים אבל כל אחד מהשיקולים המיוחדים שלו יכולים להגיע לקהילה.
משה רובכה: פן נוסף זה תקופת הטיפול.
משה רובכה: תקופת הטיפול אצלנו היא גברים 7 חודשים ונשים 9 חודשים.
משה רובכה: אנחנו משתדלים בשבעת החודשים להשקיע הרבה מאוד משאבים ואני רוצה להציג כאן איזושהי בעיה שמתבטאת כמובן ברמת המשאבים והעלויות.
משה רובכה: הנושא השלישי זה הטיפול המערכתי.
משה רובכה: יכול להיות שזה קיים בקהילות אחרות אבל אצלנו יש דגש מיוחד למימד המשפחתי שלוקח חלק פעיל מאוד במערך הטיפולי.
משה רובכה: אנחנו כל שבוע מקיימים מפגש משפחות אצלנו בקהילה, כולל טיפול משפחתי, וקבוצות להורים שאנחנו עושים איתם, וככל שידוע לי מקהילות אחרות משיקולים מקצועיים וטיפוליים זה פחות תופס מקום.
משה רובכה: בנוסף לכך קיימת אצלנו מסגרת אמבולטורית אצלנו בקהילה ותוכנית נוספת תוכנית המניעה שנותנת איזשהו מענה בתחום המניעתי בעיקר למערכת החינוך.
משה רובכה: אנחנו עובדים כבר שנה על תוכנית שתיתן מענה לילדי שדרות, למעלה מאלף ילדי שדרות עברו אצלנו סדנאות להעצמה, לאיזשהן התמודדויות עם המצב.
משה רובכה: האוכלוסייה עצמה בעיקר אצל הבוגרים מתאפיינת ב-30% מהאוכלוסייה נשים ו-30% אחרים אוכלוסיה פרטית מהארץ ומחוץ לארץ.
משה רובכה: העלויות של המשרד, אנחנו ישבנו עם המשרד, מנסים באמת למצוא פתרונות, המשרד מלווה אותנו לאורך כל הדרך במימון, גיבוי ויצירתיות בניסיונות לחפש פתרונות.
משה רובכה: אנחנו כרגע בבעיה.
משה רובכה: מה שאנחנו מקבלים מכסה עבור הפונים שלנו זה יוצר פער בסביבות אלפיים שקל לכל מטופל בהשקעה שאנחנו משקיעים.
משה רובכה: זאת אומרת היום לכאורה לא כדאי לנו לקבל מטופלים מהרווחה ויש גם המתנה של 3חודשים אבל המיטות מלאות.
משה רובכה: בגלל המשאבים שאנחנו משקיעים יש הרבה מאוד משאבים, יש בתוך הקהילה חווה טיפולית, חווה רצינית מאוד, 18 סוסים שזה חלק, זה אחד הכלים הדומיננטיים של הטיפול בתוך הקהילה.
משה רובכה: המדרשה שקיימת בקהילה, התוכנית האמבולטורית, אלה משאבים, נוסף לכך טיפולים הוליסטיים והרבה מאוד טיפולים פרטיים בעלויות עצומות.
משה רובכה: וזו אחת הסיבות שאנחנו קיצרנו את תקופת הטיפול ל-7 חודשים כדי לתת איזשהו מענה ממוקד בטווח קצר יחסית.
משה רובכה: אבל מסתבר שהיום הקהילה התבססה הרבה מאוד על תרומות והמצב הכלכלי בארץ ובעולם כולו השפיע מאוד לרעה על הקהילה.
משה רובכה: אנחנו נמצאים כרגע במצב בהחלט לא טוב.
משה רובכה: ישבנו עם המשרד.
משה רובכה: ביחד ניסינו לחשוב על פתרונות כאלו או אחרים.
משה רובכה: אחת האפשרויות שעלתה כמחשבה זה אם אנחנו נותנים מענה ב-7 חודשים מה שבקהילות אחרות ניתן בשנה אז אם אפשר לקבל את אותן סכומים שניתנים לשנה ל-7 חודשים כדי באמת להשלים את הפער שקיים ויכול להיות שזה יוכל לעזור.
משה רובכה: אבל שוב הדברים נבדקים גם ברמה המשפטית וגם ברמה הפרקטית.
משה רובכה: אנחנו גם פנינו למשרד וביקשנו להיעזר באיזשהו בודק חיצוני, רואה חשבונות של המשרד כדי שיבדוק מה שקרה בחלק מהקהילות האחרות, יכול להיות שגם אצלנו יש מקום להתייעלות.
משה רובכה: אנחנו כרגע בשלב של בדיקה.
משה רובכה: בודקים את הנושא הזה.
משה רובכה: כללית אני אומר שוב הקהילה בהחלט נותנת, עוזבים את הקהילה במסגרת המניעה, אני מזמין את יושב ראש הוועדה וחברי הוועדה לבקר במקום.
משה רובכה: יש בהחלט מה להציג באותם שלוש רמות שדיברתי עליהן.
משה רובכה: בנושא התעסקותי.
משה רובכה: אנחנו אוכלוסיה דתית ונעזרים כרגע בארגון שנקרא קמח, ארגון דתי.
משה רובכה: סטף ורטהיימר הקים עמותה שנותנת מענה לאוכלוסיה הדתית.
משה רובכה: יצאנו עכשיו בשלושה קורסים ייחודיים ברמה פרטית.
משה רובכה: משקיעים הון תועפות בנושא הזה ואנחנו מתכוונים להרחיב את זה בתחום אמנות הבישול, מאמנים בתחום הרכיבה הטיפולית וכולי, עם תעודות לתקופה של 3 חודשים.
משה רובכה: והמטרה היא להרחיב את זה ולתת יותר אפשרויות כך שהנושא הזה באמת תופס מקום מרכזי כרגע.
משה רובכה: זהו.
משה רובכה: זה פחות או יותר.