GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים מהל: הדבר השני הוא, אני בתמימותי פניתי גם לבית הדין בחיפה, אני מכיר את נשיא בית הדין השלום, את אהוד רקם, אני מכיר אותו עוד מימים שהוא עזר לי להתרים כסף למלכישוע והוא באמת גילה המון רצון טוב.
חיים מהל: ואז הגענו לישיבה עם המתאמת העירונית, עם קצינת מבחן של חיפה לבית הדין ואז הסגניות של השופט רקם אמרו, לא, אנחנו לא צריכים, אנחנו עושים את זה בלאו הכי וכן הלאה.
חיים מהל: מה אני רוצה להגיד בזה, אי אפשר לעשות את זה ברמה פרוביזורית.
חיים מהל: אם מחליטים שעושים בית דין לסמים צריכה להיות החלטה של המערכת, שיש לזה תקציב, לא תקציב ענקי, אבל שהדברים האלה שהכול סגור, שיש תקן של שופט לנושא הזה, שבית הדין עושה את זה.
חיים מהל: אני צריך לבוא ולהתמקח עם נשיאות של בית דין באיזו עיר.
חיים מהל: אין לי את הכוחות האלה.
חיים מהל: זו צריכה להיות החלטה מלמעלה שאכן כמו שיש בתי דין למשפחה, יש בתי דין לסמים.
חיים מהל: אחרת זה יישאר ניסיון פרוביזורי.
חיים מהל: אם לא יהיו 75 יהיו 120 איש, 150 איש, לא נגיע ליותר אנשים.
חיים מהל: כלומר בשביל לתת לזה תנופה.
נסים זאב: אפשר לעשות את זה בערים הגדולות.
חיים מהל: בהחלט.
חיים מהל: אבל זה צריך להיות החלטה ברורה שבית הדין הזה עובד.
חיים מהל: אני אתן לך דוגמה.
חיים מהל: אנחנו שולחים בן אדם שיראיין את האיש בבית המעצר.
חיים מהל: עשה את זה יואב בן ארצי מעיריית תל אביב.
חיים מהל: לא היה לו זמן.
חיים מהל: אז הרשות למלחמה בסמים לקחה בחור שהוא פרי לנסר והוא מראיין.
חיים מהל: אבל זה הכול כזה טלאי על טלאי.
חיים מהל: כפיילוט זה יפה מאוד.
חיים מהל: זו הצלחה יפה מאוד.
חיים מהל: שיתוף פעולה של בית הדין הוא פנטסטי.
חיים מהל: במלכישוע במקום להסיע את הנוסעים לתל אביב אנחנו עושים וידאו קונפרנס והשופט רואה אותו דרך הווידאו.
חיים מהל: זה פנטסטי.
חיים מהל: אבל זה עדיין לא ברמה שזה עובד כמו שאתה יכול להפעיל את זה מערכתי.
חיים מהל: אני לא אוכל להתעסק כל החיים עם כוונות.
חיים מהל: צריך להיות מישהו שמרכז את זה וזה תפקידו וכן הלאה.
נסים זאב: רק בסיכום במשפט אחד לצורך הדיון אתה בעד הקמת בית דין מיוחד לסמים לפחות בערים הגדולות.
חיים מהל: אני מקבל את הגרסה של כבוד השופטת שייתכן שזה צריך להיות במסגרת בית הדין אבל שיהיה שופט ייחודי לנושא, לא שופט שבחלקי משרה.
דרור שוורץ: כן, אנחנו מתעסקים בפרויקט הזה.
דרור שוורץ: לא אני, אלא קודמי, התחיל איתו יחד עם הנשיאה.
דרור שוורץ: אנחנו רואים בפרויקט הזה דבר ברוך ואנחנו משתפים פעולה ככל שהדבר תלוי בנו.
דרור שוורץ: בינתיים כל המשתתפים בפרויקט הם אנשים שהגשנו נגדם כתבי אישום ובקשת הארכת מעצר עד תום ההליכים כנגדם.
דרור שוורץ: אני חייב לציין בעניין הזה שהנתונים, המספרים שעליהם דיברו פה 15 אלף תיקים בשנה, לא כל כך הבנתי כי אנחנו מתייחסים בעצם לאותה כמות של אנשים שמשתתפים בפרויקט הם רק מתוך אלה שעצורים במעצר עם תום ההליכים והמספרים הם הרבה יותר קטנים, ולא מדובר פה על עשרות אלפים.
דרור שוורץ: אני חושב שבהחלט יש מקום להרחיב את הפרויקט הזה.
דרור שוורץ: כל דבר שיקרה, צריך כמובן לקחת בחשבון משאבים גם לתביעה, שמשתפת פעולה ומשתתפת בכל הדיונים האלה.
נסים זאב: כשאתה מדבר עד סוף ההליכים אם במידה והוא מקבל את התוכנית אז אין המשך.
נסים זאב: הוא לא הולך למאסר.
דרור שוורץ: חרב מתהפכת.
נסים זאב: אני הבנתי את זה.
נסים זאב: זאת אומרת זו לא רק תקופת ביניים, זה הרבה מעבר.
נסים זאב: ברגע שהוא לא מקבל את התוכנית ומיישם אותה הלכה למעשה הפסק דין נשאר.
עדנה בקנשטיין: לא גוזרים את דינו, מחכים.
נסים זאב: ממתינים.
עדנה בקנשטיין: אבל יש כאלה שכבר בשלב של בקשת המעצר עד תום ההליכים שמוגשת יחד עם כתב האישום מעדיפים להודות, לסיים וללכת לבית סוהר.
עדנה בקנשטיין: יש אחוז גבוה מאוד שמוכנים לגמור, להודות, ללכת לבית סוהר.
נסים זאב: אבל גם אלה שרוצים בתוכנית חפצים בה, הם גם מודים בעובדות.
נסים זאב: הם לא מכחישים.
עדנה בקנשטיין: הם קודם כל לוקחים אחריות.
עדנה בקנשטיין: בוודאי.
עדנה בקנשטיין: זה התנאי.
עדנה בקנשטיין: אנשים רוצים היום להתקבל לתוכנית.
עדנה בקנשטיין: זה מעניין לראות את זה.
עדנה בקנשטיין: אבל מה שקורה זה שברגע שהם מקבלים את האחריות רק אז הם יכולים להיכנס, אבל אז החרב נשארת מעל לראשם עד שהם נגמלים והם מופיעים בבית המשפט, כל התקופה הזאת על מנת שאנחנו נוכל לראות אם זה באמת הולך לגמילה ממשית.
אהוד וולף: אני חושב שהתרומה שלי לא כל כך מעשית לדיון הזה משום שאני אחראי על המעבדה שבודקת את הסמים ולמעשה אנחנו נותני השירות הכללים לשירותי התביעה.
אהוד וולף: בלעדינו, בלי הזיהוי שלנו אז לא מוגש כתב אישום בגין אחזקה של סם כי אנחנו אלה שאחראים על הזיהוי של החומרים האלה.
אהוד וולף: אם פחות כתבי אישום פוטנציאלים יסגרו ולא יוגשו לתביעה אז אנחנו נעבוד פחות לשווא.
אהוד וולף: אם אני אגדיר את עצמי יותר טוב, הרבה מאוד תיקים שאנחנו בודקים את החומר בסופו של דבר נסגרים או מחוסר עניין לציבור או מסיבות אחרות ואז יוצא שאנחנו עבדנו סתם.
אהוד וולף: אם מפיתוח של התהליך הזה יותר כתבי אישום יוגשו בעקבות הבדיקה שלנו אז שכרנו.
נסים זאב: האם המקרים שחשבתם שזה סמים, בסוף זה יצא במבליק או איזושהי סוכריה?
אהוד וולף: כן.
אהוד וולף: היו מקרים כאלה.
עדנה בקנשטיין: אני שואלת את עצמי אם אדם בא ומודה, אני צרכתי סם, האם צריך לשלוח למעבדה בכלל?
עדנה בקנשטיין: הוא הודה, הוא לוקח אחריות.
אהוד וולף: אני בא מהמישור המדעי וכבודה מהמישור המשפטי.
אהוד וולף: אנחנו יודעים שההודאה הזאת יכולה להשתנות מהיום לאתמול.
אהוד וולף: הודאה היא מלכת הראיות.
אילן סולומון: אני אחזק את מה שדרור אמר.
אילן סולומון: הניסיון של הפיילוט הוא טוב.
אילן סולומון: אני אחזק את מה שחיים אמר מהרשות למלחמה בסמים.
אילן סולומון: קודם כל זאת תוכנית שדורשת משאבים.
אילן סולומון: הרבה משאבים למעטפת.
אילן סולומון: כלומר אם יהיו שלושה שופטים שימיינו עשרות או מאות מועמדים פוטנציאלים כמובן שצריך לדאוג למקומות שאפשר יהיה לשלוח אותם אליהם.
אילן סולומון: המקומות ורואים את זה מהמאמר שהעבירו לנו הבוקר, חלק ניכר מהעיכוב הוא לפעמים בזה שאין מקום.
אילן סולומון: אין לאן לשלוח את אותו עצור או את אותו מועמד פוטנציאלי לגמילה.
נסים זאב: אולי אתה תגיד לי מה ההבדל בין פנייה דרך הרווחה, משרד הבריאות, לבין הליך שהוא דרך בית המשפט.
נסים זאב: איך אתה רואה את זה?
אילן סולומון: ההבדל הוא לטעמי פשוט מאוד.
אילן סולומון: ברגע שאדם יודע שהברירה היא מעצר או קהילה טיפולית, חלק מהאנשים, אנחנו מכירים את זה, העבריינים החוזרים ירצו ללכת לבית המעצר אבל חלקם לפעמים נופל האסימון קצת יותר מוקדם, לפעמים קצת יותר מאוחר, אבל חלקם מעדיפים לנסות את הקהילה הטיפולית שהיא לא הרבה יותר קלה דרך אגב.
אילן סולומון: היא לפעמים גם יותר קשה ברמת המסוגלות הפיזית, המנטלית, וכו'.
אילן סולומון: יש אנשים שבהליך המשפטי גורם להם להגיע להחלטה של העדפה לצאת לקהילה.
אילן סולומון: בגלל זה הרבה פעמים זה קשור במעצר עד תום ההליכים.
אילן סולומון: כלומר רק באותו שלב, אדם שזו דרך חייו, הוא נוהג לפרוץ לבתים, הוא נוהג לממן את הרגל הסמים שלו, באיזשהו שלב המשטרה תופסת אותו.
אילן סולומון: יש ראיות, מוגש כתב אישום.
אילן סולומון: לפתע הוא עומד בפני הסיכון של ללכת לאיקס שנות מאסר ואז מגיע אותו רגע שבו הוא מעדיף ללכת לקהילה הטיפולית.
אילן סולומון: אז בהיבט המשאבים כמובן שתוכנית מוסדרת כזו דורשת משאבים מכלל גופי המעטפת שמשתתפים בתהליך.
אילן סולומון: עצם העובדה שאדם לא מודה, נגזר דינו, וההליך מסתיים אלא מבחינה תביעתית.
נסים זאב: מבחינת המשטרה זה לא דורש יותר משאבים, יותר כוח אדם, מבחינתכם זה אותו דבר.
אילן סולומון: לא.
אילן סולומון: הוא דורש מאיתנו.
אילן סולומון: כי במקום שדינו ייגזר וההליך יסתיים אני כתובע צריך ללוות את התהליך עכשיו עוד איקס זמן לכל אותם דיוני המעקב החוזרים כי הרי דינו לא נגזר עד שההליך הטיפולי לא מסתיים.
אילן סולומון: זה בהיבט המשאבי הקטן של התביעה שאולי באופן יחסי יותר נמוך מגופים אחרים.
נסים זאב: זה מקל עליכם.
נסים זאב: אתה לא צריך שוטר שיבוא.
אילן סולומון: התובע עדיין צריך להגיע.
עדנה בקנשטיין: השוטר בא, העורך דין בא, והאובייקט נשאר במקומו.
אילן סולומון: עוד עניין אחד.
אילן סולומון: חסר פה באמת אולי מחקר מלווה מקצועי שיבדוק חזרתיות, שיבדוק אחוז הצלחה לאורך שנים ועוד הפעם לא בגלל שאני מטיל ספק בתוכנית, אלא בכדי לדעת מה אנחנו עושים או לא עושים, נכון או לא נכון, איך אנחנו יכולים לשפר את התהליך מכל הבחינות, גם בהיבט המשטרתי, גם בהיבט בית המשפט.
נסים זאב: מבחינתך זה עדיין לא בשל כדי לקבל החלטה בהיקף רחב יותר, צריך להמשיך עם הפיילוט הקיים?
אילן סולומון: או שצריך להרחיב את הפיילוט.
אילן סולומון: אולי לנסות להרחיב אותו במסגרת הקיים תוך מתן משאבים לגופים שעוזרים לפיילוט.
אילן סולומון: אם נשיאת בית המשפט השלום תוכל להקדיש לפיילוט אני בטוח שלבית משפט השלום יהיו יותר משאבים להשקיע בפיילוט.
נסים זאב: למה אתה חושב שהעומס הוא יותר על המשטרה.
נסים זאב: אולי על רשויות הרווחה שהן בעצם מצד העובדות הסוציאליות, אנשי המקצוע שצריכים לתת את חוות הדעת בכל פעם לבית המשפט.
אילן סולומון: ברור.
אילן סולומון: אמרתי שעלות המשאבים למשטרה באופן יחסי היא קטנה.
נסים זאב: מבחינת
נסים זאב: כם אין לכם בעיה.
נסים זאב: זה לא יעמוד בדרישה תקציבית נוספת?
אילן סולומון: אני לא יודע.
אילן סולומון: זה תלוי בחינה.
אילן סולומון: באיזו פרישה מדובר, היקף של דיונים שאמורים להתקיים מעת לעת, לא רק לנו, גם לנציגי הפרקליטות אני מניח שמופיעים בתיקים דומים.
חיים מהל: רק הערה מתקנת.
חיים מהל: נאמר פה כאילו היה עיכוב כי לא היו מקומות טיפול.
חיים מהל: לא קרה שאחד מה-75 אנשים החלטנו שהוא לטיפול ולא התקבל.
חיים מהל: אנחנו דאגנו אישית לערוץ טיפולי.
חיים מהל: לא קרה שמישהו לא התקבל כי אין מקום.
עדנה בקנשטיין: גם אם יהיו עוד 60 איש אתה גם לא יודע.
עדנה בקנשטיין: צריך לבדוק את זה קודם כל.
עדנה בקנשטיין: לפני הכול צריך לבדוק את המקומות שאפשר לתת.
חיים מהל: בינתיים לא זה המכשול.
רוני יוסיפון: אני עובדת סוציאלית.
רוני יוסיפון: אני מפקחת במשרד הרווחה.
רוני יוסיפון: אני משתתפת בוועדות האבחון.
רוני יוסיפון: אני חושבת שהפיילוט הוא מבורך ולדעתי צריך להרחיב כי השוני של אנשים שנמצאים בקהילה עם בית המשפט שנמצא ברקע עושה את כל ההבדל ואני חושבת שזה מאוד חשוב להרחיב את הנושא.
נסים זאב: את מלווה תיקים של בית המשפט?
רוני יוסיפון: לא.
רוני יוסיפון: אני משתתפת בוועדת האבחון של אותם מועמדים.
נסים זאב: את חושבת שאם לא היה בית משפט מיוחד לסמים ובית משפט רגיל את ההמלצות שלכם היו מקבלים?
רוני יוסיפון: יכול להיות שכן.
רוני יוסיפון: אבל ברגע שיש התמקצעות בנושא כמו שאנחנו רואים בבית הדין למשפחה יש שינוי מאוד גדול בהתייחסות לנושא.
נסים זאב: אני רוצה שזה ייאמר על ידי כל הגורמים שהם בעד זה.
לילי דוידוביץ: אני משירות המבחן למבוגרים.
לילי דוידוביץ: והמיומנות שלנו באמת זה הטיפול בסמכות וההתאמה של חלופות מעצר וענישה.
לילי דוידוביץ: ואני ועוד מישהו מהשרות שלנו מטילים את כל המיומנות שלנו ואת כל הידע והניסיון שלנו בהשתתפות שלנו בוועדת האבחון.
לילי דוידוביץ: ואני רק רוצה לומר שצריך להרחיב את זה, להעמיק את זה, ללכת כמו שאמר ד"ר מהל, ללכת לעוד פתרונות, לא רק הפתרונות בקהילה כי יש לנו אוכלוסיות מיוחדות כמו אוכלוסיות של אנשים צעירים עולים שאין להם רשת תמיכה, והתמיכה הזאת שהם מקבלים במסגרת, התמיכה של כל השירותים שאנחנו מאוד משתפים פעולה והתמיכה של השופט שמתמחה ורואה אותם באופן קבוע ומסודר ועוקב מקרוב כשזה התמחות שלו אחרי השיקום של האדם זה עושה את כל ההבדל.
לילי דוידוביץ: זה עושה את ההבדל בין האנשים שמופנים במסלולים הרגילים שגם שם יש אחוז הצלחה לבין אחוז הצלחה הגבוה יותר במסלול הזה של בית המשפט לענייני סמים.
לילי דוידוביץ: כמובן שצריך משאבים.
לילי דוידוביץ: אנחנו עושים את זה בצורה שאדוני שמע כאן וצריך להוסיף משאבים.
לילי דוידוביץ: צריך לתמחר את זה.
לילי דוידוביץ: צריך להגדיל ולהרחיב את זה על מנת שבאמת נוכל לפעול בהיקף יותר גדול.
לילי דוידוביץ: גם היום הפרויקט הזה גורם לשיתוף פעולה בין הגורמים, בינינו לבין ועדת האבחון, בינינו לבין הקהילות הטיפוליות, בינינו לבין בית המשפט, באופן שגם לאחר השנה וחצי של טיפול אנחנו מתאמים יחד עם החלטה של בית המשפט כמובן שיהיה עוד צו מבחון לאחר שאדם יוצא מכל הטיפול הזה, חוזר לקהילה הרחבה, לבית אם יש לו, או לכול מקום אחר כדי להתחיל את החיים שלו בחוץ.
לילי דוידוביץ: עדיין יש לו פיקוח של קצין מבחן, ליווי, טיפול, לתקופה הזאת גם.
לילי דוידוביץ: בית המשפט לענייני סמים רק מרחיב ומעמיק את התהליכים האלה.
לילי דוידוביץ: אז אני כולי בעד זה.
נסים זאב: המגפה קיימת.
נסים זאב: התפשטות הסמים ונגע האלכוהול שהוא לא פחות חמור.
לילי דוידוביץ: כן אנחנו מדברים על סמים אבל כמובן שמדברים גם על אלכוהול.
נסים זאב: אנחנו בעצם מנסים לבלום בזעיר אנפין כמו שאומרים.
נסים זאב: השאלה, אם הנוספים יותר רבים מהנגמלים עד כמה שאני מעריך.
נסים זאב: זאת אומרת אנחנו אולי נשקם בתל אביב 75, מה קורה במהלך החמש שנים מבחינת הנוספים שזה באלפים, שזה מגפה אצל בני הנוער.
נסים זאב: נגיד שנקים עוד עשרה בתי דין האם זה יבלום, האם זה יכול לגרום להרתעה נוספת?
נסים זאב: מה זה יכול לתת בית הדין לסמים?
נסים זאב: כי אני רוצה להביא את זה בחקיקה.
נסים זאב: אני לא סתם שואל את השאלות.
נסים זאב: אני רוצה לקדם.
נסים זאב: יש לי עניין בזה.
נסים זאב: אני רוצה להשתכנע שזה באמת יכול להוסיף מבחינת המשקל גם כלפי הסוחרים, גם כלפי המשתמשים, הרתעה, אני לא יודע מה.
נסים זאב: משהו נוסף.
עדנה בקנשטיין: בעניין הזה קודם כל צריך לצאת מתוך נקודת מוצא שהנגע הוא נגע עמוק, הוא נגע בכל העולם והוא יישאר.
עדנה בקנשטיין: השאלה איך אתה מצמצם את הנזק.
עדנה בקנשטיין: זה הדבר היחיד.
עדנה בקנשטיין: מזעור נזקים.
עדנה בקנשטיין: בכל מקרה לעולם לא תקיף את הכול.
עדנה בקנשטיין: השאלה אם אתה מגיע בציבור למודעות שקיים דבר כזה וזה מקבל את ההדים שלו בקרב אותה קהילה שאליה מכוון בית המשפט הזה.
עדנה בקנשטיין: יש לזה את המשמעות שלו גם מבחינה מספרית.
עדנה בקנשטיין: ככה אני רואה את זה.
עדנה בקנשטיין: זה נותן מוטיבציה לצאת מהעניין הזה וזה נותן אפשרות לטפל גם בכאלה שהם בראשית דרכם, לא כאלה שמגישים נגדם מעצרים עד תום ההליכים שהם כבר עשו כברת דרך בתחום.
עדנה בקנשטיין: שתי האוכלוסיות החשובות בעיניי לפחות הן אלה שבראשית דרכם על מנת שלא יכנסו לעומק עד אינסוף, לכן רציתי מהמשטרה לאתר אותם כבר בחקירות כדי לראות מה אפשר לעשות ואז להגיש כתב אישום בצורה כזו שזה ימשוך אותם אחורה.
עדנה בקנשטיין: זו אוכלוסייה אחת ואוכלוסייה שנייה זו האוכלוסייה שנקעה נפשה כבר.
לילי דוידוביץ: בין האנשים שאנחנו טיפלנו בהם במסגרת בתי דין לסמים באמת היו גם אנשים צעירים שמצאנו אותם למרות שהם מגיל צעיר, אולי הם התחילו עם הסמים בגיל מאוד צעיר, וכבר הגיעו לנזק גבוה בגיל 23 או 24 שאצל אנשים אחרים לפעמים רואים בגיל 45, וגם את האנשים המבוגרים שאחרי קריירה התמכרותית ארוכה מאוד הגיעו לשלב שאנחנו אבחנו אותו כשלב של בשלות כבר באמת לטיפול.
לילי דוידוביץ: התעסקנו גם באלה וגם באלה.
דרורה נחמני רוט: אני רואה שהפרויקט כפי שהוא מוצג הוא מאוד מוצלח, כפיילוט יש לפי דעתי צורך במחקר מלווה.
דרורה נחמני רוט: אני מבינה שיש אוכלוסייה מאוד מסוימת שיש לה מוטיבציה להימלט מענישה וגם מוטיבציה להיגמל, זה ביחד הולך, וצריך לעשות איזה מחקר מלווה ולבדוק את זה גם במסגרת הפיילוט מה קורה, מה קורה עם רצידיביזם, אם יש איזו חזרה במהלך התקופה הזו של ביצוע העבירות למרות הגמילה.
דרורה נחמני רוט: האחוזים שדיברו עליהם כאן הם אחוזים מאוד מרשימים.
דרורה נחמני רוט: יש להבדיל בין הדפוס שכרגע פועל מה שנעשה בתל אביב שזה מאוד מבורך שבית משפט מייחד שופט מיוחד או מספר שופטים לבין ליצור בית משפט מיוחד לסמים שזה צריך לפי דעתי כבר היערכות הרבה יותר מקיפה.
דרורה נחמני רוט: אולי מחוז המרכז מספק את הצורך הזה יותר מאשר באזורים אחרים.
דרורה נחמני רוט: צריך גם לבדוק אם זה יכלול גם נוער.
דרורה נחמני רוט: לב העניין זה למנוע את הנוער.
דרורה נחמני רוט: תתייחסי לנוער שמתחיל את דרכו ומעורב בסמים אולי בצורה קלה ומגיע אחר כך לדפוס שאי אפשר להימלט ממנו לבית משפט רגיל.
דרורה נחמני רוט: כמובן שצריך לחשוב על משאבים.
דרורה נחמני רוט: ומשרד האוצר לא סתם נעדר מפה.
נסים זאב: אני חשבתי להיפך.
נסים זאב: אולי מפני שאין פה כל כך הוצאה אז הוא לא התייחס לזה.
דרורה נחמני רוט: בדפוס הקיים אני רואה שהמשאבים מנוצלים בצורה יעילה.
דרורה נחמני רוט: לכאורה כל עוד אין הצעה להעביר את זה לבית משפט מיוחד אז אין צורך באוצר.
דרורה נחמני רוט: אבל יהיה צורך בו כמובן בהערכה של משאבים וכוח אדם.
דרורה נחמני רוט: ואז הדפוס יהיה שונה כמו שקיים במדינות אחרות, שיש צורך במעבדות, באנשים מיוחדים, באנשי טיפול.
דרורה נחמני רוט: לפי דעתי זה מוקדם מדי לצאת בהצעת חוק כבר עכשיו.
דרורה נחמני רוט: צריך ללוות את הפיילוט במחקר מלווה.
דרורה נחמני רוט: להביא את התוצאות בד בבד לבדוק מה שכבוד השופטת בקנשטיין רוצה לבדוק, מה היקף האוכלוסייה שאינה במעצר שהיא באמת זמינה והיא יכולה להיכלל בדפוס כזה.
נסים זאב: זה לא התפקיד של משרד המשפטים?
דרורה נחמני רוט: אנחנו לא עושים מחקר מלווה.
נסים זאב: אז על מי אפשר להטיל את זה?
דרורה נחמני רוט: אני חושבת שזה מערכתי.
חיים מהל: הרשות למלחמה בסמים מוכנה לממן מחקר מלווה.
חיים מהל: אנחנו צריכים את ההסכמה ושיתוף הפעולה של בית הדין שצריך להחליט שהוא מעוניין בזה.
עדנה בקנשטיין: אני רציתי להתייחס לנושא של הנוער.
עדנה בקנשטיין: בואו נוציא את הנושא של הנוער מפני שבתי המשפט לנוער יש להם פרוצדורה מיוחדת לנוער ויש את השלבים של הטיפול וכל מה שקשור בזה שאין לנו בבתי המשפט שלנו.
עדנה בקנשטיין: אצלנו יש את הפרוצדורה הנוקשה.
עדנה בקנשטיין: שם יש פרוצדורה מאוד גמישה וצריך להשאיר את זה שם.
עדנה בקנשטיין: אני כן אומרת שילדים שמגיעים לצבא יש להם בצבא את הסיפור של בתי המשפט.
עדנה בקנשטיין: מאוד מחמירים איתם אם תופסים אותם שם.
עדנה בקנשטיין: בעצם האוכלוסייה שמגיעה אלינו זו אוכלוסייה שמגיעה מגיל 20.
עדנה בקנשטיין: אלה שלא מתגייסים זה בדרך כלל אלה שהם מסוממים.
דרורה נחמני רוט: אבל במסגרת המחקר המלווה הייתי מצפה שיהיו גם תוצאות של תוצרים של בית משפט לנוער בתחום הזה כי זה חשוב לראות.
דרורה נחמני רוט: צריך לראות מה קורה בבית משפט לנוער כאשר הנערים נשלחים לגמילה.
עדנה בקנשטיין: במלכישוע יש בית משפט רק של נוער.
דרורה נחמני רוט: וכדאי להפיק לקחים מבית המשפט לנוער ולהעתיק אותו למבוגרים.
עדנה בקנשטיין: מה שקורה בנוער, שליחת נער לבית סוהר זה אחד הדברים, צעד אחרון.
עדנה בקנשטיין: שם נוקטים בטיפול ושמה ההורים נכנסים לתמונה.
עדנה בקנשטיין: סיפור אחר לגמרי.
יואב בן ארצי: אני מרכז את תחום שיקום בעיריית תל אביב של נפגעי סמים, אלכוהול, דרי רחוב ושיקום האסיר.
יואב בן ארצי: נפלה בידי הזכות להיות בפרויקט הזה החל מהיווסדו.
יואב בן ארצי: הייתי ארבע שנים מראיין ונוכח בוועדות האבחון והיום אני רק נוכח בוועדות האבחון כמו שד"ר חיים מהל אמר מפאת עומס של משימות.
יואב בן ארצי: אחד הערכים המוספים של הפרויקט הוא בעצם גם קיצור הליכים וברגע שאנחנו נעבוד עם מסד של אנשים וכוח אדם, עם הכבודה הראויה, נוכל להגשים את היעד הזה של הפרויקט שהוא משמעותי.
יואב בן ארצי: והוא משמעותי פי כמה וכמה בעידן שמשאבי כוח אדם מדוללים.
יואב בן ארצי: אין מה לעשות.
יואב בן ארצי: שירות מבחן נמצא בתת תקנים.
יואב בן ארצי: העיריות נמצאות בתת תקנים בטיפול בנפגעי סמים ולכן הפרויקט הזה יש לו ערך מוסף.
יואב בן ארצי: הוא בעצם לוקח אנשים שיכלו להשתרך בתור המתנה הרבה מאוד זמן, מביא אותם ליעד הטיפולי הרבה יותר מהר מאשר היה קורה לו הפרויקט הזה לא היה קיים.
יואב בן ארצי: דבר שני, אחד המוטיבים המאוד משמעותיים בטיפול בנפגעי סמים זו מוטיבציה בטיפול.
יואב בן ארצי: הפרויקט הזה עוזר לשמר, לנווט את המוטיבציה ברגע שהשופט כל הזמן נמצא ברקע, זה מאוד עוזר לאוכלוסייה הזאת להישאר נגמלת, מה שפחות קורה בשירותים אחרים שאין את הרקע המשפטי ואין את הליווי בצורה כל כך צמודה.
יואב בן ארצי: אני מחייב מאוד את הפרויקט וכל מה שנאמר פה אמור להיות מלווה במחקר, מגובה בצורה תקציבית ראויה ואינשאללה שנמשיך ונפתח את זה לעוד שני ישובים גדולים לפחות.
נסים זאב: מה העלות של מחקר כזה?
חיים מהל: 150 אלף שקל.
חיים מהל: מעריך אבל אני באמת לא מומחה לזה.
חיים מהל: אני יודע רק שהאחראית על מחקר אצלנו ברשות מוכנה לקחת את זה על עצמה.
חיים מהל: אנחנו צריכים אוקיי.
חיים מהל: של בית המשפט.
חיים מהל: אנחנו לא נכנסים למשרד המשפטים.
נסים זאב: יש לך את האוקיי של השופטת.
עדנה בקנשטיין: לא.
עדנה בקנשטיין: אין את האוקיי לעניין המחקר.
עדנה בקנשטיין: אם אנחנו עובדים במתכונת הזאת זה מוקדם מדי לדעתי.
עדנה בקנשטיין: כי כמות האנשים שמטופלים היא יחסית קטנה ובעניין הזה צריך לתת לזה עוד צ'אנס.
עדנה בקנשטיין: מתודון יש לנו אחד.
עדנה בקנשטיין: ואפשר לעשות עוד.
עדנה בקנשטיין: מרכז יום יש לנו אחד ואפשר לעשות עוד.
עדנה בקנשטיין: גם דרך בית המשפט.
עדנה בקנשטיין: אנחנו קודם כל צריכים לראות איך אנחנו מנצלים את כל הדברים האלה ואז שיהיו לנו את כל הדברים האלה בתמונה, הם עוד לא בפנים.
עדנה בקנשטיין: על מה אנחנו מתווכחים.
עדנה בקנשטיין: כל מה שכתוב לי פה זה מחקר.
עדנה בקנשטיין: עם חוות הדעת של שירות המבחן וועדת האבחון.
עדנה בקנשטיין: לפי דעתי זה באמת מוקדם.
נסים זאב: בשביל זה אני שאלתי אם יש מחקר מה שנעשה בארצות הברית בתחילת דבריי.
נסים זאב: איזה דפוס?
נסים זאב: האם זה בית דין מיוחד, לא מיוחד?
נסים זאב: מה המשמעויות?
נסים זאב: מה ההשלכות?
נסים זאב: מה יש בבית דין מיוחד?
נסים זאב: איזה כלים?
נסים זאב: איזה דברים?
עדנה בקנשטיין: זה השלב שאנחנו נמצאים בו היום ועל מנת לבחון את עצמנו לראות מה הכלים שיכולים עוד להיות מנוצלים ועוד לא נוצלו.
נסים זאב: למה צריך 150 אלף שקל?
נסים זאב: למה זה כל כך יקר?
חיים מהל: אני אומר שהרשות מוכנה לממן את המחקר.
חיים מהל: אני לא מבקש תקציבים ממשרד האוצר.
חיים מהל: אני צריך הסכמה שמסכימים לעשות את המחקר.
חיים מהל: בלי זה לא יהיה מחקר.
חיים מהל: אנחנו לא יכולים לחקור גוף כנגד רצונו.
חיים מהל: אנחנו יכולים להציע.
חיים מהל: בוא נגיד שזה 80 אלף.
חיים מהל: זו הבעיה?
חיים מהל: זאת לא הבעיה.
נסים זאב: הבעיה היא לא תקציבית.
נסים זאב: הבעיה זה שיתוף הפעולה.
עדנה בקנשטיין: אין פה עניין של שיתוף פעולה.
עדנה בקנשטיין: יש פה עניין של חילוקי דעות.
עדנה בקנשטיין: שיתוף הפעולה הוא מהתחלה עם הרשות.
עדנה בקנשטיין: זה לא נכנס לקטגוריה של שתוף פעולה.
עדנה בקנשטיין: זה נכנס לקטגוריה של תפיסה.
עדנה בקנשטיין: והתפיסה שלי היא שונה.
יואב בן ארצי: היום אנחנו נמצאים בעידן של אוכלוסיות המשתמשים בסמים הן מגוונות יותר מאשר היו בעבר.
יואב בן ארצי: אם פעם היו צרכני הירואין בלבד היום אנחנו מדברים על אוכלוסיות נוספות שנכנסות לצערי הרב חוצה שכבות שזה אומר, משתמשי גראס, מוצרי קנאביס למיניהם, אקסטזי, קוקאין וזו אוכלוסיה שלאו דווקא תפנה לקהילה טיפולית כי כל נושא המוטיבציה וההכרה בבעיה קצת בעייתית.
יואב בן ארצי: כאן אני רוצה לחזק את מה שחיים אמר קודם.
יואב בן ארצי: מאוד חשוב להכריז את מצע השירותים למרכזי יום ולמקומות נוספים כי זאת היא אוכלוסיית היעד שתגיע לשם.
אלכס ינאי: אישית אני מאוד מאמין בבית דין לנושא סמים.
אלכס ינאי: אני חושב שהוא מאוד תלוי בכמה גורמים בעיקר בשני גורמים.
אלכס ינאי: אחד, ברמת המקרו יותר ואחד ב"רחל בתך הקטנה".
אלכס ינאי: השם הוא טוב מאוד והוא דורש שם שיווקי.
אלכס ינאי: קודם כל בחברה.
אלכס ינאי: הוזכר שהוא עלול להיתפס כעוד סוג של עונש אבל אני חושב דווקא מהכיוון ההפוך שהוא ייתפס כסוג של בית הבראה ופה חשובה מאוד ההסברה בציבור שמדובר פה במשהו שהוא לא בית הבראה.
אלכס ינאי: אם כבר יש עונש אז לנצל אותו לתועלת שיקומית שהיא כשלעצמה מאוד תובענית.
אלכס ינאי: ושם מבחינת המכורים מהניסיון שלי ובכלל מהניסיון בירושלים הוא כאשר יש שם למטפל מסוים, ליחידה מסוימת, לארגון מסוים אז זה טרנד.
אלכס ינאי: אתה קודם דיברת על מספרים.
אלכס ינאי: פה ההצלחה גדלה בקו הנדסי.
אלכס ינאי: אם מכירים שם של מישהו.
אלכס ינאי: ההוא וההוא בתחום הסמים ואפילו היו נערצים בעולם המכורים לסמים והם נכנסו והסכימו לקבל את השירותים של בתי המשפט והצליחו זו תחזית שלי מהבחינה הזאת.
אלכס ינאי: ברמה של ב"רחל בתך הקטנה" ברור שהוזכר כאן נושא התיאום עם הגופים השונים.
אלכס ינאי: תמיד מדברים על התיאום.
אלכס ינאי: מהניסיון שלי זה לא תמיד עובד.
אלכס ינאי: אם אני משווה את התוכנית הזאת למנוע מסוג 2009, המנוע המשוכלל ביותר חבל שגלגלים שחוקים הם שיהרסו.
אלכס ינאי: הגלגלים זה משל ליחידות לטיפול בנפגעי סמים כמו היחידה שלנו שאין לנו בכלל בית.
אלכס ינאי: אין לנו מבנה.
אלכס ינאי: אין לנו פתרון מבני במשך שנתיים.
אלכס ינאי: עיריית ירושלים לא דואגת לנו.
אלכס ינאי: אני נותן את זה כדוגמה.
אלכס ינאי: דוגמה כזאת יכולה לקרות בכל מקום.
אלכס ינאי: אז עכשיו השם שלנו למרבה הצער הוא בתחתית.
נסים זאב: אתה יודע שהבאתי את החקיקה שצריך שבכל עיר שיש בה מעל 50 אלף איש שיהיה בה מבנה מיוחד לאותם נרקומנים, שם יקבלו טיפול ושם יהיה פסיכולוג ורופא ועובד סוציאלי.
נסים זאב: אני מקווה שזה יעבור.
נסים זאב: השר שטרית התנגד.
אלכס ינאי: אז כרגע אנחנו עובדים בגן דניאל.
נסים זאב: אז אני מודיע לך שאתם לא תעבדו בגן כי יהיה לכם מבנה והעירייה תהיה חייבת להקצות מבנה מיוחד או משולב בתוך איזה מבנה עירוני ולא חסר בעיריית ירושלים מבנים.
נסים זאב: צריך רק רצון ונכונות בעירייה הזאת לעשות דבר טוב.
נסים זאב: אז כולם מדברים על שיקום, כולם מדברים על המגפה הזאת.
נסים זאב: כולם עם סיסמאות.
נסים זאב: כשבאים להקצות תקציב אז אין שום דבר.
נסים זאב: אז הגיע הזמן שיעשו הלכה למעשה ואני מתכוון להעלות את זה בשבוע הבא, אני הוצאתי מכתב אתמול, בלי שום קשר לדיון של היום, שאני מבקש להעלות את זה ואני רוצה לראות שהשר שטרית יעמוד ויתנגד.
נסים זאב: אני רוצה לראות אותו.
נסים זאב: עכשיו אני רוצה לשמוע את עיריית חיפה.
אורית שפירו: אני מנהלת של הרשות העירונית למלחמה בסמים ואלכוהול.
אורית שפירו: אני עוקבת אחרי התוכנית הזאת כבר 4 שנים.
אורית שפירו: אני חושבת שזו תוכנית מבורכת.
אורית שפירו: משטרת חיפה עושה חיל בכמות החשיפה בשנים האחרונות.
אורית שפירו: ותוכנית כזאת יכולה להוות כלי נוסף שייתן מענה עירוני בבעיה של הסמים והאלכוהול.
אורית שפירו: כבודו דיבר על התפשטות והרחבת התופעה.
אורית שפירו: וזה לא סוד.
אורית שפירו: לנו כאן מסביב לשולחן כי זה האינטרס שלנו כי זה משהו שאנחנו עוסקים בו.
אורית שפירו: אנשים אחרים זה לא מעניין אותם.
אורית שפירו: יש בזה אמירה ציבורית מאוד מאוד משמעותית, בטח בערים הגדולות, שיוקמו עוד בתי דין לסמים.
אורית שפירו: זו התייחסות של הציבור ואנשי המפתח שאומרים זה נגע שיש מקום לתת בו עוד מענים שלא קיימים היום.
אורית שפירו: המענים הם לא רחבים.
אורית שפירו: יושב כאן הנציג מהתביעות והוא יודע כמה זה מתסכל שלא תמיד יש מה לעשות עם אותם אנשים שמגיעים לתביעה.
אורית שפירו: ההזדמנות הזאת היא הזדמנות שחייבים לקחת אותה, למנף אותה, ובטח ובטח הייתי רוצה לראות בחיפה שמתקיים בית דין כזה.
טל ענר: מהסנגוריה הציבורית אז קודם כל רציתי לציין את החריגות של השיח שמתנהל פה כאשר האופנה בוועדות שונות של הכנסת ובכלל בציבור זה עניינים של החמרה בענישה והרתעה וכולי.
טל ענר: ואני רוצה לברך על ההבנה שלפחות בעניין הזה של עבירות סמים הכיוון של הטיפולי והטיפול בסמכות הוא מאוד חיוני ומאוד עוזר.
טל ענר: הסנגוריה הציבורית מאוד בעד הרחבת הפיילוט ומוכנה גם להשתתף ולעזור בהרחבה של הדבר הזה מסיבות היסטוריות כלשהן הסנגוריה לא היתה חלק בפיילוט שכרגע קורה בתל אביב.
טל ענר: אני לא יודע עד כמה מידת המעורבות היום.
טל ענר: אני רק יודע שאני יכול לחשוב על שיפור המעורבות שלנו בכמה דברים.
טל ענר: אחד, בהפניה של אנשים שהם לא עצורים שבעצם הם באים אלינו כלקוחות שלנו ויכול להיות שסנגור יכול לעודד או להפנות אדם לדבר כזה.
טל ענר: דבר שני, במסגרת המערכת הקיימת אפשר להגדיר את האנשים שפונים, אני לא יודע עד כמה שופטי בית משפט השלום מודעים לפונקציה הזאת, ועד כמה למשל אדם שמתייצב בפני שופט שלום רגיל השופט יודע שקיימת אופציה להפנות אותו לגברתי או לכבוד השופט בארי, ולהגיד שיימשך הדיון במתכונת של בית דין לסמים.