GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נסים זאב: כשלא מוצאים את הרוחניות, לא מוצאים את החלופות, אז חלילה וחס ההידרדרות ברורה.
נסים זאב: אני רוצה לומר את הדברים כהווייתם, כפי שזה כתוב: "ומי שעמד על אופני הפגעים המפסידים את המעשים, יוכל לדעת להיזהר מהם".
נסים זאב: צריך לדעת את הפגעים כדי להיזהר, אם אדם לא יודע אז הוא לא יכול להיזהר.
נסים זאב: ומי שלא יידע כי אם הטוב לבדו, אבל לא יודעים מה רע, ולכן לא יכולים להישמר מהרע.
נסים זאב: ויוכל ולא יימלט ממנו, דבר לרוב הפגעים המשיגים אותו.
נסים זאב: אחד מן החסידים שציווה לתלמידים – "למדו הרע תחילה וייבדל ממנו", אחר כך – "למדו הטוב", כמו שכתוב: "ניר לכם ניר ואל תזרעו קוצים".
נסים זאב: אני רוצה לומר שאדם צריך לדעת מה כוח של הרע, מה כוח הסם כדי להישמר ולהיזהר.
נסים זאב: לפעמים זה נראה כמו חוויה שבני נוער גוררים אחד את השני, בואו רק נעשה נסיון כזה ואחר, סך הכל בדרך של כיף.
נסים זאב: אני לא מדבר רק על סמים, לצערנו הרב, הנושא של אלכוהול הולך ומתפשט במועדונים, וזה בעצם תחליף, אולי יש ירידה בצריכת סמים בקרב בני הנוער, אבל יש עלייה מאוד רצינית בשתיית אלכוהול, ולכן אנחנו צריכים להתמקד גם בבעיה הזאת שאתם השגרירים תוכלו לעזור לנו איך להעביר את המסר לבני הנוער האחרים.
נסים זאב: אני פתוח לשאלות אשמח לשמוע לפי הסדר, או לפי מי שאתם תחליטו.
חיים מייטליס: אנחנו מקדמים בברכה את תלמידי בית הספר שגרירים צעירים פתח תקווה.
חיים מייטליס: מקדמים בברכה את עצם הדיון, ובוודאי וודאי את עצם קיומה של הוועדה למלחמה בנגע הסמים, כפי שציין חבר הכנסת נסים זאב.
חיים מייטליס: הסמים זה הטרור הלבן, חלק מהטרור הזה שמוחדר אלינו לא רק על ידי עבריינים, גם על ידי השכנים שלנו הערבים, אם זה ביהודה ושומרון, אם זה ערביי המדינות השכנות שלנו כחלק מהמלחמה, שקטה אבל מלחמה.
חיים מייטליס: לצערנו, כפי שציין חבר הכנסת, הנוער שלנו מתפתה לזה, ולו בכדי לנסות, זה מאתגר את עצמו, ואז ההתדרדרות היא כמעט מתבקשת מאליה.
חיים מייטליס: הנוער הזה שהוא נוער איכותי, שלומד בבתי הספר בפתח תקווה בשעות אחר הצהריים, מגיע אלינו למסגרת שלנו של בית הספר לשגרירים צעירים.
חיים מייטליס: הוא תמיד כועס על אלה שלא מאחרים, רק אלה שמאחרים לא נמצאים.
חיים מייטליס: המסר לחבורה הזאת שיושבת כאן, הוא לשגרר ולשגר את המסר איך מונעים.
חיים מייטליס: הבעיה הגדולה היא שתלמידים והחברים שלהם יכולים לקחת סמים כאתגר וככיף.
חיים מייטליס: להערכתנו, המסר צריך לבוא גם מהנוער, גם מהמחנכים, גם מההורים, אסור לפתור את ההורים מזה.
חיים מייטליס: למרות שבגיל הנערות להורים מי יותר מי פחות, כמעט אין שליטה על הנוער לאן הוא הולך בערב.
חיים מייטליס: צריכה להיות התנהלות הסברתית יסודית של המדינה.
חיים מייטליס: צריכה לאכוף את החוק הזה, להפעיל את הנהלות בתי הספר בחלק האכיפתי של הסיפור, ולא רק ההסברתי, כי נוער לא תמיד מבין, גם אם הוא מבין הייתי רוצה לנסות תהליך.
חיים מייטליס: לכן משרד החינוך צריך למצוא את הדרכים לאכוף את הנוהל הזה, את החוק הזה, את ההתנגדות הזאת, לבטא אותה גם במעשים.
חיים מייטליס: אני לא מדבר על עונש כמו השעיית בית הספר, להביא את ההורים או דברים כאלה.
חיים מייטליס: זה לא המקום להתחיל לחלק עונשים, או לקבוע עונשים.
חיים מייטליס: אנשי משרד החינוך, אנשי הפדגוגיה של משרד החינוך ודאי ימצאו את הדרכים לאכוף את הנושא, וגם כמובן הסברה, הסברה מקיפה, כי מסתבר שהסברה בסופו של דבר עוזרת.
חיים מייטליס: אנחנו נחשפים להסברה למכירת מוצרי צריכה למיניהם, שתייה, וכל מיני חומרים.
חיים מייטליס: אין מה לעשות צריכים לשווק גם את האנטי סמים.
חיים מייטליס: יחד עם זאת לנסות להתגבר, זה כבר עניין של כוחות הביטחון וכדומה, לא להחדיר סמים מהביטוי הביטחוני של הסיפור, אבל יש ביטוי פלילי.
חיים מייטליס: שדות תעופה, בים, ביבשה, באוויר בעיקר, הברחות דרך הגבול.
חיים מייטליס: המדינה צריכה לעשות פעולות אכיפה מאסיביות כי זה טרור, טרור לבן, אבל זה טרור.
חיים מייטליס: דיברת על פיגוע טרור ביטחוני שזה מבחינת "ותהום הארץ", ועל לוקחי סמים שזה גם פיגוע טרור מסוג אחר, על זה צריך לדבר.
אביבה עטרי: אני מפקחת מחוזית במחוז מרכז מטעם משרד החינוך בנושא של מניעת סמים, אלכוהול והתמכרויות לחומרים נדיפים.
אביבה עטרי: אני יושבת כאן מטעמה של גליה שחם, שהיא בעצם המפקחת הארצית לנושא, יושבת לצידי מלכי כץ, שהיא המדריכה ומלווה את בתי הספר בעיר פתח תקווה.
אביבה עטרי: ברצוני לספר על אותה מדיניות שחברי התייחס אליה.
אביבה עטרי: בעבר הגישה של משרד החינוך היתה גישה פאתלוגית.
אביבה עטרי: כלומר, בואו נבדוק מה רע, למה ילדים משתמשים, מה קורה, ללכת למקורות הבעיה.
אביבה עטרי: עם השנים, הגישה השתנתה לגישה סלוטוגנית, זוהי גישה על החיות, הויטליות, מקורות הכוח, בעצם עיקרון הבריאות, מקדמי בריאות.
אביבה עטרי: אנחנו רואים שרוב הנוער אומר לא לסמים, מי כמוכם יודע, שרוב הילדים קמים בבוקר, פוקדים את בתי הספר, מתפקדים, מגיעים להישגים, ומייצגים בכבוד, וחלק מאותו נוער נפלא יושב כאן.
אביבה עטרי: היום אנחנו עסוקים בלחקור מה יש שם בחלקים הבריאים, מהם החלקים שמאפשרים לנוער הזה להגיד לא לסמים, ולהיות שגריר לאותו חבר.
אביבה עטרי: משרד החינוך משקיע תקציבים רבים ברמת מחוז מרכז, לדוגמה, אנחנו המחוז הכי גדול במדינה.
אביבה עטרי: אנחנו מקבלים תקציבים של 300 אלף שקלים, התקציבים האלה הם תקציבים שהולכים כולם לרמת התלמיד לבעלי תפקידים וכדומה.
אביבה עטרי: הכל להסברה, לסמינרים לעמיתים, לעבודות של תכניות מניעה וכדומה.
אביבה עטרי: אני יכולה להעיד על מחוז מרכז, אין בית ספר אחד בעל יסודי שלא מקיים תכנית בנושא של מניעת סמים.
אביבה עטרי: לא כולם משתמשים בסמינרים לעמיתים, אנחנו כמובן שואפים להרחיב.
אביבה עטרי: לגבי מה שחברי דיבר על אכיפה במשרד החינוך יכולים להשתמש בכלים חינוכיים.
אביבה עטרי: המטרה שלנו היא לגרום לכמה שיותר תלמידים להישאר בתוך המסגרת, לא להנשיר, ולמצוא את הפתרונות בלמידה, ובאמצעות קבוצת השבים.
אביבה עטרי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל, עובדים בשיתוף פעולה עם "אל סם", עם הרשות הלאומית במלחמה סמים, מודעים לבעיה, ואנחנו פתוחים להצעות וללמידה נוספת.
אביבה עטרי: תודה.
נסים זאב: אולי מישהו מהתלמידים יכול לומר, מה המניע לזה שבני נוער משתמשים בסמים ובאלכוהול, איך אתם רואים זאת מהזווית האישית שלכם.
תלמיד – אור: חלק מזה גם להיות אחד מהחבר'ה.
תלמיד – אור: אחד מהחברים שיזמינו אותם כל הזמן למסיבות וליציאות, אז לוקחים סמים ולא אומרים לא.
נסים זאב: למה המסיבה צריכה להתלוות עם סמים, מה המניע?
תלמיד – אור: להיראות גדולים יותר.
נסים זאב: מישהו חושב שבאמת אותם בני נוער נראים יותר גדולים?
תלמידה – יעל: לגבי סמים אני לא יכולה להעיד אישית, לא נתקלתי אישית באנשים שמשתמשים.
תלמידה – יעל: אבל לגבי אלכוהול, ראיתי דוגמאות של אנשים שמתחילים בשתיית אלכוהול מהבית.
תלמידה – יעל: זה יכול להתחיל מאירוע משפחתי, ואז סתם בבית אם ההורים נותנים, או האחים הגדולים נותנים.
תלמידה – יעל: זה נראה להם מאוד בוגר, ואחר כך מטבע הדברים זה נראה להם מאוד לגיטימי, ולא כמשהו אסור.
תלמידה – חן: חוץ מהלחץ החברתי, למשל אני מהמגזר הדתי, לא פוגשת אלכוהול, לא פוגשת סמים, בקושי אלימות, אז זה דבר חדש, אף פעם לא ראיתי, אף פעם לא נתקלתי בו.
תלמידה – חן: אם חברה טובה, או אם מישהו אחד נחמד מציע אז למה לא.
נסים זאב: גם אם את מודעת לבעיה של השימוש, את לא אומרת סליחה, אני לא רוצה לנסות או להתנסות.
תלמידה – חן: ראיתי פעם תמונות על פגעים.
תלמידה – חן: אבל אם אני רואה פה מישהו מולי שנראה מאוד מאושר ובטוח בעצמו, אז למה לא.
נסים זאב: זאת אומרת ההשפעה מהאינטרנט?
תלמידה – חן: לאו דווקא מהאינטרנט.
תלמידה – חן: יכול להיות שההסברה לא נכונה, זה בסך הכל פעם אחת, מה יכול לקרות.
נסים זאב: זאת אומרת יש כאן הסברה הפוכה.
נסים זאב: יש פה הסברה שאומרת כיף לשתות, אם הבנתי נכון.
נסים זאב: אז מה את רואה באינטרנט?
תלמידה – חן: זו רק דוגמה שמראים תמונה של אנשים במקרים קשים, אם מראים את זה לעומת פעם אחת, זה לא אוי ואבוי, לא רואים את הסיכון קדימה.
נסים זאב: מישהו יכול לומר לי למה צריך סמים וגם אלכוהול, בפאבים הולך ביחד שתייה וסמים.
נסים זאב: זו סכנת החיים והתדרדרות כפולה ומכופלת.
רן – תלמיד: לדעתי בן האדם מחליט לפי היצרים שלו.
רן – תלמיד: אם הוא בן אדם שלא יכול לשלוט ביצרים שלו, הוא יכול להתדרדר.
רן – תלמיד: כרגע היצרים שלו אומרים לו שהסם טוב בשבילו, שהשתייה טובה בשבילו.
רן – תלמיד: אגב, ביין אנחנו משתמשים לצרכי קדושה, לקידוש ולברכות.
רן – תלמיד: יכול להיות שהסרטים שהם רואים בכל משקה, הפרסומות, כי רוב הפרסום בא כדי למשוך את הקהל.
נסים זאב: אבל אתה יודע שבציבור הדתי, למשל אצלי בבית מקדשים ושותים יין כל ליל שבת.
נסים זאב: בקבוק ערק נמצא אצלי כל השנה, ועדיין אפשר להשתמש, השתייה זה עניין של תרבות.
נסים זאב: זאת אומרת, אם אני שותה יין לשם מצוות קידוש, אתה לא יכול לדרדר אותי ולמשוך אותי למצב של התמכרות.
נסים זאב: איפה אני יכול כן להתמכר, דווקא באותם פאבים שבאים לשתות כדי לשתות, ואז אין מגבלות, כי השמחה והעליזות והשאיפה להגיע ליותר היא בעצם מונעת מאותם בני נוער את המגבלה או החשיבה הנכונה, כמו שאמרת איפה הגבולות, כאן מאבדים את הדרך.
נסים זאב: אני לא חושב שכל כך משפיע העניין של הקידוש בערב שבת.
תלמיד – רן: אמרתי איך המשקאות מיוצגים בדת שלנו.
תלמיד – רן: לגבי מה שאמרת לעניין התרבות של השתייה, זה בא מכל מיני מקומות שהאנשים שם שותים לשם כיף.
תלמיד – רן: לגבי הסמים, לדעתי במקומות שהמשטרה שומרת לא ייכנסו, אבל חברינו מהשטחים שם קשה לנו לשלוט על האזור ומשם מביאים את הסמים.
נסים זאב: אבל הצרכנים בשטח הם יהודים.
נסים זאב: יכול להיות שהספקים, כלומר, בתי החרושת משם.
נסים זאב: הם מביאים מגבולות מצרים, לבנון.
נסים זאב: אבל כאשר נכנסים לתוך תחומי מדינת ישראל, האנשים שמוכרים לבני נוער, אלה אותם יהודים, אותם עבריינים שרובם יהודים לצערי הרב.
נסים זאב: אני מסכים שאין פה ערבים או יהודים, שניהם נמצאים באותה כנופיה, בדרך כלל אותם קבוצות פשע, תמיד הם קבוצות משולבות כי לאחד יותר קל להשתמש בערבי כדי לעבור להגדה, או מהירדן למצרים כדי להביא את הסחורה שהוא רוצה.
נסים זאב: בעצם מי שפונה לסוחר הראשי, יכול להיות דווקא יהודי, זה לא בהכרח.
תלמידה – נועה: לפי דעתי בני נוער משתמשים בסמים בגלל שהם משועממים ואין להם מה לעשות.
תלמידה – נועה: יש לי פעילויות שאני עושה אחרי הלימודים.
תלמידה – נועה: אין זמן לחשוב, אני לא חושבת לנסות סמים כן, או לא.
תלמידה – נועה: צריכים למצוא תעסוקה לילדים האלה שכן משתמשים, משהו שמעניין אותם אחר בית הספר.
תלמידה – נועה: כך אולי לא יהיה להם זמן לחשוב על העניין, וללכת למסיבות שמלוות באלכוהול, זה יכול לפתור את העניין.
נסים זאב: בעצם נועה מתכוונת ליותר פעילויות אחר הצהריים.
ריקי צימר: תודה.
ריקי צימר: שמענו פה דברים מאוד נכונים ויפים.
ריקי צימר: לצערנו, קיימת התופעה הזאת במדינת ישראל כמו בהרבה מדינות בעולם.
ריקי צימר: שמענו שיש להגביר את האכיפה, או להגביר את המניעה, או להגביר תחומים שונים.
ריקי צימר: בנושא הזה אי אפשר להיאבק לבד, אנחנו צריכים כולם ביחד אם זה משרד החינוך, אם זו המשטרה, משרד הבריאות, משרד הרווחה להתאגד יחד.
ריקי צימר: כי לא רק בית הספר יכול להתמודד, יש בית ספר ויש אחרי בית ספר בקהילה.
ריקי צימר: יותר ויותר אנחנו למדים שהעבודה של כל הגורמים ביחד תורמת לצמצום הנגע הזה, ומגדירה גם את ההסברה ואת המניעה.
ריקי צימר: אם כי הזכרתם דברים מאוד נכונים, כמו של תרבויות שונות, שאנשים באים מתרבות שונה ויש להם הרגלים מסוימים.
ריקי צימר: שמענו שבתחום הטרור זה הגבולות הפתוחים.
ריקי צימר: שמענו דברים מאוד יפים, אבל הסיבה העיקרית היא לא רק השיעמום, אלא הלחץ הקבוצתי והרצון להיות אין.
ריקי צימר: ובכל זאת, נוער שאנחנו לא מספיק שומעים אותו, שמענו פה שהוא יכול להעביר את המסר ששולל את תרבות הסמים והאלכוהול.
ריקי צימר: אותו מסר של להגיד לו לא לסמים ולאלכוהול.
ריקי צימר: אותו מסר שיכול להשפיע על החברים שלו.
ריקי צימר: וכמו שמישהי כאן אמרה, שפתאום אני רואה חברה שלי, אז מה אני אעשה, איפה האחריות שלי לא רק כלפי עצמי, אלא כלפי החברה.
ריקי צימר: עולה העניין של תרבות הפנאי, אני חושבת שאותו נוער שבאמת נוצר אצלו חלל ריק, ואין לו מה לעשות, ומחפש את הדרכים בכל מיני צורות, אם זה מעודף תשומת לב, או מחוסר תשומת לב, ולא משנה מה המניע, אז יכול להיות שיותר ויותר אנחנו כגופים ציבוריים, כקהילה, כרשות, כל הגופים צריכים באמת לעודד באמת את תרבות הפנאי מגיל מאוד צעיר, ולדאוג לחלופות, ששוב החלופה עצמה היא לא מספיקה.
ריקי צימר: אלא אם אנחנו עוסקים בפעילות ספורטיבית, או בקולנוע, או במוסיקה, באמצעות החלופה הזאת להעביר את המסרים שאנחנו רוצים, וליצור תרבות שצורכת יותר נכון ובאופן יותר יעיל את שעות הפנאי.
ריקי צימר: זאת נקודה מאוד חשובה.
ריקי צימר: תודה רבה לכם.
תלמיד – אברהם: תודה שהזמנתם אותנו.
תלמיד – אברהם: הבעיה העיקרית של אלכוהול, זה לא בני נוער, אני לא מאשים אותם.
תלמיד – אברהם: הם שותים, כנער אני רואה ילדים שהולכים למועדונים, שותים ונכנסים.
תלמיד – אברהם: צריכים לשאול את השאלה מאיפה הם קונים את השתייה.
תלמיד – אברהם: יש חוק שאסור למכור מגיל 18, המוכרים מוכרים לילדים,לא שואלים אותם בני כמה הם, ראיתי במו עיניי.
תלמיד – אברהם: בן 16 נכנס לחנות, קונה וודקה ויוצא.
תלמיד – אברהם: המוכר לא שואל אותו בן כמה הוא, יש צורך לפתור את הבעיה הזאת.
תלמיד – אברהם: מבחינת הסמים, לא נתקלתי בזה ואני לא מבין בזה, אבל אני חושב שאתם צריכים לפעול כדי לתגבר את המוטיבציה של הנער הזה.
תלמיד – אברהם: כולם מכירים את התכנית שבה הנער סחר סמים, אחר כך הוא לקח את עצמו במו ידיו שהוא כן יכול להצליח בחיים.
תלמיד – אברהם: אתם צריכים לחזק את המוטיבציה של הנער הזה שהוא כן יכול להצליח בחיים.
נסים זאב: אתה מסכים איתי שאי אפשר להעמיד שוטר בכל חנות, כדי לראות אם הוא מוכר לנער בן 16 או 18.
נסים זאב: יש חוק, לצערי הרב, כמו שיש עברייני תנועה, יש את אותם עבריינים שמוכרים אלכוהול לבני נוער.
נסים זאב: המשטרה מנסה לעשות, הפיקוח העירוני גם כן.
נסים זאב: אבל יש מגבלה של כוח אדם, כמו שאתה אמרת, המוסר והמצפון של האדם הוא שבעצם צריך באותו רגע לומר מה אני עושה.
נסים זאב: אני עושה טוב, אני מרוויח כמה פרוטות, ובעצם אני הולך לפגוע בילד שלא מבין את המשמעות ואת ההשלכות לאחר מכן.
תלמידה – מעיין כהן: רציתי להשיב על הדברים שנאמרו.
תלמידה – מעיין כהן: נועה אמרה פשוט להראות את הדברים מזווית קצת אחרת.
תלמידה – מעיין כהן: היא אמרה שבגלל שלאנשים יש המון זמן פנוי, הם מתחילים לשתות או לעשן סמים.
תלמידה – מעיין כהן: אני רוצה לדבר מזווית אחרת, כי אני אישית מכירה אנשים שדווקא בגלל שהיה להם לחץ ועומס, ברגע הפנוי הם רצו להירגע, לשכוח מהכל אז הם מדליקים לעצמם ג'ויינט.
תלמידה – מעיין כהן: זה ממש תלוי במינון ובאופי של הבן אדם.
תלמידה – מעיין כהן: גם אם מוכרים אלכוהול לבני הנוער, הם מוצאים דרך כאילו לעקוף את החוק.
תלמידה – מעיין כהן: מבקשים מהאנשים שהם מעל גיל 18 שיקנו להם.
תלמידה – מעיין כהן: חוץ מזה לגבי מה שהיושב ראש אמר, כן אפשר למנוע את המכירה, כפי שראיתי אצלי.
תלמידה – מעיין כהן: אני באה מחיפה, ‏יום אחד לקחו נער שהיה סמוי, ביקשו ממנו לקנות.
תלמידה – מעיין כהן: המוכר מכר לו, השוטרים סגרו את הקיוסק.
תלמידה – מעיין כהן: במשך חודש המוכר ישב במעצר, לאחר מכן, במשך קרוב לחצי שנה, ממש הקפידו באותו איזור ולא מכרו.
תלמידה – מעיין כהן: אז מספיק פעם אחת כדי להרתיע.
נסים זאב: אמרתי כמו בעבירות תנועה, פעם נתפסים, פעם לא נתפסים.
נסים זאב: לפעמים אותו אחד שנתפס, שוב חוזר ועושה עבירה אחרת שקשורה לתעבורה.
נסים זאב: זאת אומרת, טוב שעושים, יש פעילות של משטרה, אבל אי אפשר להעמיד שוטר בכל חנות ולעשות מארב, כי יש פה צורך בכוח אדם רב כדי לתפוס את כל העבריינים.
נסים זאב: לפעמים אותו נער למשל בשעה מסוימת ואין שוטר, ואין פקח.
אילן שמש: אני ממשרד החינוך, מתחום שנקרא קידום נוער.
אילן שמש: אני רואה שגם משרד החינוך עושה המון בתחום של בתי הספר, אין מה להשוות למה שהיה לפני כן, זה כעין מהפכה, גם ברשות למלחמה בסמים בנושא של הסברה, גם המשטרה בנושא של אכיפה.
אילן שמש: תמיד אפשר לרצות לעשות עוד, וטוב שרוצים לעשות עוד.
אילן שמש: אני רוצה לשים על השולחן של הדיון היום עוד אוכלוסייה, משהו בסדר גודל של 9% מהחטיבה העליונה שנשרה מבתי הספר.
אילן שמש: אלפי בני נוער שלצערי הרב נשרו מבית הספר.
אילן שמש: רואים אותם באחד מן השניים, או עם התפוח הרקוב, שהם הסכנה, הם אלה שמסכנים את האוכלוסייה החיובית, ואז לא רוצים שיבואו למתנ"ס, לא רוצים שיהיו בחבורה אחד כזה, זו סכנה.
אילן שמש: מצד שני, זו אוכלוסייה שהיא הכי במצב קשה.
אילן שמש: אין להם אפילו דבר אחד להתגאות שהם מצליחים בו.
אילן שמש: אתם יכולים להגיד אני מצליח בבית ספר, אתם יכולים להגיד לא רק שאני מצליח בבית הספר, אני גם מצליח אחר הצהריים בפעילות מאוד מיוחדת.
אילן שמש: אתם יכולים להגיד יש לי תחביב שאני מצטיין בו.
אילן שמש: הנוער הזה מה יכול להגיד, נכשלתי, נכשלתי, בעטו בי החוצה.
אילן שמש: בנוער הזה צריך להשקיע המון, היה לי חשוב לשים אותו פה על השולחן, כי לצערי הרב המחקרים מראים שהנוער הזה השתמש הרבה יותר, פי שתיים ופי שלוש ממנו משתמשים בסמים, מדווחים על שימוש בסמים.
אילן שמש: והכי חמור בעיניי, וזה בדיוק התפיסה שאתם התחלתם פה, דווקא בגלל שיש לו חולשות בתחומים הנוספים של חייו, הסכנה היא שהנוער הזה התדרדר מהר מאוד למצבים הרבה יותר קשים מאשר שימוש חד-פעמי מזדמן היא אדירה.
אילן שמש: אני גאה להגיד, שבאיזשהו מקום משרד החינוך לוקח אחריות גם על האוכלוסייה הזאת, ומנסה לעשות דבר אחד.
אילן שמש: לתת להם לפחות נושא אחד שבו הם מרגישים שהם הצליחו, והם בטח עושים את זה.
אילן שמש: כמו כל דבר, תמיד אפשר לשפר, משרד החינוך גם מתייחס לאוכלוסייה הזאת.
מלכי כץ: קצת להתחבר למה שנאמר פה.
מלכי כץ: בלי הרבה פסיכולוגיה, אנחנו יודעים שיש איזשהו רצון של המתבגרים בתהליך ההתבגרות לפרוץ גבולות.
מלכי כץ: היום לא נשארו כל כך הרבה גבולות לפרוץ אותם.
מלכי כץ: כלומר, אם פעם אני הייתי פורצת גבול בזה שהייתי מגיעה חצי שעה מאוחר יותר וממרה את פי ההורים שלי בזה, זו פריצת גבול.
מלכי כץ: היום זה כבר לא גבול, כי אין הרבה גבולות, ואז הם מחפשים איפה לפרוץ, מה אני יכול לעשות, ובכך זה מוביל להתנהגויות סיכוניות, כמו שימוש בסמים.
מלכי כץ: נוצרה תחושת מציאות של ריקנות, של שיעמום.
מלכי כץ: אחד הדברים שעשה משרד החינוך - אני רוצה לספר לכם שתחזרו ליועצות שלכם בבתי הספר, כי כמעט כל היועצות בפתח תקווה השתלמו בתכנית "משמעות".
מלכי כץ: התכנית הזאת מיועדת לתיכוניים, שבעצם מדברת על משמעות החיים, על מה אני עושה עם ריקנות, מה אני עושה עם סקרנות, איך אני הופך את הסיכון לסיכוי.
מלכי כץ: תכנית נפלאה, שאני יודעת שבבתי ספר מסויימים היא עוברת למשל בבית הספר ב"ברנר".
ריקי צימר: בכל הארץ.
מלכי כץ: בוודאי, אני מתייחסת לאזור שלי.
מלכי כץ: בתיכון נעמ"ת, ב"אחד העם".
מלכי כץ: אני חושבת שיש מקום לחזור ליועצות, לומר להם בואו ותעבירו לנו בכיתות.
מלכי כץ: התכנית היא תכנית שמלמדת אותנו איך החיים, על משמעות החיים, ופחות להתעסק בריקנות.
מלכי כץ: בנוסף, יש גם את תכנית "אופי", תכנית שנבנתה ביחד עם הרשות למלחמה בסמים.
ריקי צימר: אני רוצה להוסיף, שבעצם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ומשרד החינוך בנו לראשונה אסטרטגיה של כל הגילאים על מנת לתת מענה.
ריקי צימר: ברור שלא עובדים בחלל ריק, אלא עם הקהילה ועם כל הגופים אחרים.
מלכי כץ: בוודאי, תמיד.
מלכי כץ: לצד מה שאביבה ציינה, הגישה הסלוטוגנית, שאנחנו לוקחים דווקא את הצד הבריא של בני הנוער, כן יש איזושהי תכנית "אופי" שראשי התיבות שלה זה אימון ופיתוח יכולות התמודדות.
מלכי כץ: זה לקחת את אותם ילדים שמעשנים, ששותים, שמשתמשים בסמים, שזו כבר לא מניעה ראשונית, זו מניעה שיניונית ועושים תרבות חינוכית בתוך בית הספר בקבוצות קטנות.
מלכי כץ: בדרך כלל היועצת היא זאת שמנחה את הקבוצה אחרי שעברה השתלמות, היא מפתחת את יכולות ההתמודדות של בני הנוער, של אותם בני נוער שהם כבר שותים, שמעשנים, שמשתמשים, מפתחת יכולות התמודדות, כישורים אישיים.
מלכי כץ: בעצם, המטרה היא בסופו של דבר להפסיק את ההתנהגות הלא רצויה הזאת.
חיים מייטלס: רציתי להמשיך היכן שמר שמש הפסיק באשר לנושא של הנשירה.
חיים מייטלס: אחד הצלעות החשובות בנושא שימוש בסמים, אלכוהול, אלימות ונדליזם ונשירה כמובן זה ההורים.
חיים מייטלס: אי אפשר לפתור את ההורים.
חיים מייטלס: כאשר מדברים על הסברה לתלמידים, אני לא חושב שאיחרנו.
חיים מייטלס: זאת אומרת, ההסברה מאחרת, מפגרת אחר המציאות, זאת אני לא רוצה לומר.
חיים מייטלס: אבל אחת הבעיות המרכזיות זה ההורים.
חיים מייטלס: אני גם הורה, אני לא פותר את עצמי ואת הדור שלנו מהבעיה הזאת.
חיים מייטלס: יש סיפור עממי שמספר על אשה הרה שעומדת ללדת, ובאה להתייעץ עם הרב על דרכי חינוך, איך אני אחנך את הילד שייוולד.
חיים מייטלס: הוא אומר לה, אני רוצה לומר לך שאת מאחרת כבר תשעה חודשים.
חיים מייטלס: היא עומדת ללדת, זאת אומרת, החינוך מתחיל ביסוד.
חיים מייטלס: החינוך מתחיל בבסיס.
חיים מייטלס: לדעתי, חלק ניכר מההסברה צריך להיות מופנה להורים.
חיים מייטלס: אני אומר הורים, אני מציע על עצמי לא על מישהו אחר.
חיים מייטלס: אני כן מדבר על קבוצות גיל, על גילאי 50 שיש להם ילדים גדולים יותר, גילאי 25-30 שיש להם ילדים קטנים יותר.
חיים מייטלס: צריכים להפנות את ההסברה להורים באיפיוני גיל שונים של ההורים.
חיים מייטלס: שנית, אני פונה לתלמידים, אתם לומדים בבתי ספר שונים בפתח תקווה.
חיים מייטלס: האם אתם מכירים, אתם לא צריכים לגלות לנו ולהלשין, אבל האם אתם מכירים תלמיד, תלמידה אצלכם בבית הספר שצורך ולו לנסיון וכו'.
חיים מייטלס: השאלה השנייה שמתבקשת, האם אתם יכולים לאפיין תלמידים כאלה, בית הרוס, הורים קרייריסטים, הורים פרודים, גרושים, מצוקה כלכלית בבית.
חיים מייטלס: אתם יכולים לאפיין מתוך ההיכרות שלכם תלמידים שצורכים, לעדכן אותם לאיזשהו אפיק מסוים, כי בהתייחס לאיפיון הזה גם משרד החינוך וגורמים השונים יוכלו להפנות גם את ההסברה.
חיים מייטלס: מסבירים, אבל אולי מסבירים באוויר ולא נוגעים בשפיצים בדיוק למי שצריך להסביר.
חיים מייטלס: אז שוב אני חוזר לשאלה, האם אתם מכירים מישהו בעיני רוחכם לא צריך לספר לנו מי ומה, והאם אתם יכולים לאפיין אותו.
נסים זאב: אמרו שבתחום הסמים אין שום מידע או לא נתקלו.
חיים מייטלס: לשמחתנו זה טוב, כי הם לומדים בבתי ספר איכותיים בתל אביב.
חיים מייטלס: אלמלא כן, לא היו מגיעים למסגרת שלנו.
נסים זאב: אמרו שבנושא השתייה זה יותר נפוץ בגלל הכיף, בגלל המסיבה, בגלל החברה וטיעונים כאלה ואחרים.
תלמידה – ירדן: אני רוצה להתייחס לנושא של האלכוהול.
תלמידה – ירדן: הילדים רוצים לפרוץ גבולות, בגלל שההורים לוחצים עליהם הם דווקא משתמשים, זה כעין התמרדות בכוונה נגד ההורים.
תלמידה – ירדן: אני רוצה להתייחס לשעות הפנאי.
תלמידה – ירדן: אני מכירה מקרים של ילדים שיש להם שעות פנאי והם עמוסים, זה תלוי באופי של האדם.
תלמידה – ירדן: יש מקרים שהם שותים, אפילו שאחר הצהריים שלהם עמוס, הם עדיין משתמשים, הכל תלוי באופן של האדם וברצון שלו להיות מי שהוא ירצה.
תלמיד – רן: יכול להיות שזה גורם לאכיפה.
תלמיד – רן: מרוב שהם רואים שזה אסור ושזה לא טוב, יכול להיות שהם יתמרדו כמו שנאמר כבר.
נסים זאב: אתה מציע שנפתח את השוק שיהיה חופשי בעניין.
נסים זאב: זאת אומרת שתהיה שתייה לכל דיכפין וגם סמים לכל דיכפין, ואז לא תהיה אכיפה.
נסים זאב: אם אנחנו פותחים את השערים הפיתוי יותר גדול, עם כל המרדף שיש 24 שעות כדי למנוע עם הסברה, אולי ואולי והלוואי.
תלמידה – מעיין: אני חושב שזה בעיקר בגלל שהם רוצים להראות את עצמם, ולהגיד זה אני.
תלמידה – מעיין: אלה האנשים שלא כל כך ברור מי הם.
תלמידה – מעיין: אין להם חוץ מזה שום דבר, זה לא שהם יכולים לומר אני משגרירים צעירים, אני מכך וכך.
תלמידה – מעיין: מה אני.
תלמידה – מעיין: זה הדבר היחיד שפונה אליהם, שאומר לכם הנה אתם רוצים לאפיין את עצמכם, בואו, תבואו אליי אני אתן לכם הגדרה.
תלמידה – מעיין: זה מאוד מפתה כאילו הנה אני.
תלמיד – אורן: היום רוב הילדים בגיל שלי, מרגישים כמו גדולים בקשר לשתייה אני מדברת.
תלמיד – אורן: אני בת 16, בקשר לאלכוהול, מגיל 18 מותר.
תלמיד – אורן: כבר נותנים ייחוס של גדולים, ילדים חושבים למה לא אלכוהול, מה ההבדל בין כל החובות שנותנים לנו בהיותנו גדולים, ואז בעצם מתחילים לשתות.
נסים זאב: אני נותן תחושה לילדה שלי שהיום היא בת שמונה, שהיא גדולה אז לא צריך להשליך על דברים שליליים.
נסים זאב: זאת אומרת, טוב לתת תחושה שהילדה גדולה, שהילד גדול, שהוא בוגר שהוא אחראי.
נסים זאב: ואדרבא בגלל שהוא בוגר ואחראי, הוא צריך להיות עצמאי, לא צריך להסביר לו מה אסור ומה מותר, וההבחנה בין טוב לרע צריכה להיות ברורה.
תלמידה – נועה: רוצה להציע הצעה.
תלמידה – נועה: לפי דעתי החברה כיום חושבת סמים פחות, אבל אלכוהול זה כאילו קול.
תלמידה – נועה: הייתי חשופה למסגרת שונה של בית ספר, היו לנו פעילויות ספורט מטעם בית הספר, תלמידים השתתפו בקבוצות, אחרי בית הספר הם שיחקו.
תלמידה – נועה: יש מגוון של ספורט שאתה יכול להשתתף בו.
תלמידה – נועה: אז מה שנחשב קול אצלנו, כאילו למשל להיות טוב בספורט, אם יש הגדרה שונה להיות מקובע, זה גם משהו שיכול לעזור.
תלמיד – שליו: רציתי להוסיף שאולי הדרך שבה מתייחסים לזה, כאילו אולי מנסים למנוע בצורה אגרסיבית מדי.
תלמיד – שליו: מנסים לעשות דווקא אחרי שאומרים להם, צריך לומר בצורה עדינה, לא לשבת עליהם לאורך זמן.
נסים זאב: ברור, צריך הסברה.
נסים זאב: אבל אם מדובר בבוגרים שמנסים לשכנע ולשדל אחרים, מסכנים את בני הנוער, מרעיבים את בני הנוער.
נסים זאב: אי אפשר לדבר כל כך בכפפות של משי.
נסים זאב: מי שעושה את זה לצורך סחר, רוצה לעשות הון מאותם רעלים, צריך ללכת בצורה מחמירה ביותר, כי בעצם הוא מסכן אוכלוסייה גדולה ותמימה שלא כולם מודעים לסכנות ולהשקפות העתידיות.
נסים זאב: ההתמכרות זאת מחלה אנושה כמעט שקשה מאוד להיגמל.
נסים זאב: כדי להיגמל, כמה אדם צריך לעמול על עצמו, כמה צריך להשקיע.
נסים זאב: זה בדיוק כמו שאדם בא להרוס בניין, הוא לא צריך הרבה לתכנן, מביא את הטרקטור והורס ביום אחד.
נסים זאב: אבל לבנות, צריך עוד לבנה ועוד לבנה עד שהבניין הזה עומד.
נסים זאב: השיקום של אותם המתמכרים קשה מנשוא.
נסים זאב: העלויות רבות גם למדינה.
נסים זאב: אבל האדם עצמו משלם בחייו הכי יפים, בשנים הכי זוהרות שלו, כל הזמן הולך סחור אבל גם מסוחרר.
נסים זאב: סחור אחרי סמים, הוא נמצא במעגל סגור, רוצה להיגמל.
נסים זאב: כל פעם אומר, פעם אחרונה שאני מעשן, פעם אחרונה שאני שותה.
נסים זאב: ממחר בבוקר אני אקום אדם חדש, מחר בבוקר הוא רק דוחף את התאריך, וכך זה נמשך שנים.
נסים זאב: אותו דבר כמו בדיאטה, אנשים אומרים זו הפעם הראשונה שאני אוכל לשובע, בכיף, ממחר אני מתחיל דיאטה.
נסים זאב: הוא מבטיח לעצמו ולכל הסובבים אותו, אבל מחר בבוקר הוא כבר שכח מה שהיה אתמול, וכך זה נמשך ונמשך.
נסים זאב: אני שמח על בואכם לוועדה, לעונג רב הוא לי.
נסים זאב: אני מקווה שמיצינו בישיבה זאת את הדו-שיח בינינו, את השאלות.
נסים זאב: קחו את זה כמטען אצלכם, ותעשו בו שימוש, כל אחד יסיק את המסקנות שלו במה הוא יכול לעזור, במה הוא יכול לתרום לאחרים.
נסים זאב: זה מבחינת תופח על מנת להתפיח, זאת המטרה שלנו.
נסים זאב: חזקו ואמצו.
נסים זאב: תודה רבה לכם שוב.
נסים זאב: שלום לכולם, אנחנו יושבים כאן כדי למצוא את הדרך למנוע מצב הקטסטרופלי כפי שהוא קיים היום, שאנשים נפגעים ובעצם שומרים על הגנת הפוגע ולא על הנפגע.
נסים זאב: אנשים יכולים להיכנס לסכנת חיים בלי לדעת שהם נמצאים בסכנת חיים, אין חוק שאוכף וכופה על אותו מסכן לאשפז אותו ובמידה ויש צורך באישפוז בכפייה.
נסים זאב: הצעת החוק באה ואומרת שיש מקרים מיוחדים שבהם השרים בהתייעצות עם השר הממונה על ביצוע חוק הרשות הלאומית במלחמה בסמים, היום זה ראש הממשלה עד כמה שאני יודע, ובאישור ועדת הרווחה של הכנסת, או שר הרווחה, כל התקנות וכל חוק בסופו של דבר מהסוג הזה עובר לוועדת הרווחה.
נסים זאב: אם אנחנו מדברים על תקנות או מדברים על דבר ספציפי כדי לתת לו שיניים, צריך שיהיה הממונה שהוא ראש הממשלה, ושר העבודה והרווחה, או שר הבריאות יותר נכון.
נסים זאב: אנחנו מדברים רק על הרעיון, עוד לא גיבשנו דרך.
נסים זאב: אנחנו מחפשים את הדרך הנכונה והראויה כדי שהמהלך הזה יצור איזשהו פריצת דרך.