GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס פלורנטין: בעבר היינו אומרים הגיע לתחתית, אין לו ברירה, יש בית משפט, המשפחה הוציאה אותו והרבה מאוד גורמים אחרים.
איריס פלורנטין: היום מטופלים מגיעים הרבה יותר מוקדם, ומגיעים לטיפול מרצונם.
איריס פלורנטין: אני כבר לא מדברת על גיל 32, אני מדברת על גיל 20 ויושבת פה מנהלת מרכז מרחובות שאני ראיתי אצלה מטופלים בני 18.
איריס פלורנטין: אנשים מגיעים מרצונם, לא רק מרצונם, אבל הרבה יותר מוקדם.
איריס פלורנטין: ואז אני מדברת על סוגי החומרים האחרים, והרבה פעמים גם לא דרך מערכת בית המשפט, כי יכול להיות שהם לא נתפסו בכלל, ואז הם מגיעים על דעת עצמם.
איריס פלורנטין: לכן אני אומרת ירידה בגיל המכורים, אנשים מגיעים צעירים יותר עם מוטיבציה להגיע, עם סוגי חומרים אחרים, בהחלט אנחנו מדברים על יותר תפיסה של נקיון, על מורכבות.
איריס פלורנטין: אנחנו מדברים על מורכבות של בעיות, מורכבות של תחלואה, והרבה מאוד סוגים של מאפיינים שאנחנו צריכים לגעת.
איריס פלורנטין: אנחנו יכולים לראות אנשים שמגיעים משב"ס, אנשים שמגיעים דרך שיקום האסיר, דרך בתי המשפט.
איריס פלורנטין: מגיעים לבד, מגיעים על ידי האמא לבד, וכל מיני בעיות נוספות שמורכבות בפנים.
איריס פלורנטין: אוכלוסייה נוספת שהיום נכנסת אולי טיפה יותר לטיפול זה נשים, אני אתייחס בהמשך לאיך אנחנו נערכים לנושא של הנשים.
איריס פלורנטין: אנחנו יודעים שיש לפחות 20% נשים מכורות, הן מגיעות מעט לתוך המערכת.
איריס פלורנטין: בעבר טיפלנו במי שהגיעה, היום אנחנו מקבלים יותר אוכלוסיית קצה.
איריס פלורנטין: תחלואה כפולה ותחלואה גופנית, אנחנו דיברנו בדיון הקודם אנחנו מתחילים לקבל אנשים עם בעיות פיזיות קשות מאוד, עם תחלואה נפשית שאנחנו קולטים אותם לתוך המערכת.
איריס פלורנטין: יושב כאן מנהל קהילה טיפולית איתן סלע שיש אצלו בקהילה יחידה לתחלואה כפולה.
איריס פלורנטין: זאת אומרת, שיש לנו היום מענה למכורים שהם גם חולי נפש.
איריס פלורנטין: התאמה נוספת שאנחנו עושים, זה התאמה לחבר העמים, כשפירטתי פה חבר העמים ואתיופיה.
איריס פלורנטין: נתתי דוגמאות לשינוי בקרב האוכלוסייה אבל יש שינויים נוספים שמצריכים מאיתנו להגיע לאוכלוסיות עם המאפיינים השונים, ואנחנו מתאימים טיפול.
איריס פלורנטין: למשל, לחבר העמים אנחנו עושים פרוייקטים מיוחדים.
איריס פלורנטין: מזרימים תקציבים מיוחדים לרשויות המקומיות, או עושים תכניות מניעת טיפול ייחודיות כדי להגיע לאוכלוסייה הזאת בשלב מוקדם, אני גם אדגים איך אנחנו מגיעים לשלב מוקדם.
איריס פלורנטין: אם דיברתי על שינוי באוכלוסיות, עכשיו אדבר על התאמת שרותים מסגרות והכשרות לאוכלוסיות הייחודיות שקצת נגעתי בהם, יש נוספות.
איריס פלורנטין: מודלים לנשים.
איריס פלורנטין: אנחנו בשנתיים האחרונות הושבנו פורום שכתב נודל, שאם תקראו אותו הוא ממש נותן הנחייה של פרופילים, התאמה מה לעשות עם אנשים.
איריס פלורנטין: בנוסף לזה עשינו קורס ייחודי להכשרה קצרה איך עובדים עם נשים.
איריס פלורנטין: זה לא רק להכשיר ולבנות מודלים, זה להעביר מסר למטפלים ולסביבה שצריך לעשות אחרת, כמו שאנחנו גם עושים בנושאים אחרים.
איריס פלורנטין: אם למשל אקח כדי לראות איך מחלחל התפיסה שצריך לעשות מודלים חדשים, כשאני פניתי לשטח שלי בתחילת השנה לקבל תכניות מיוחדות, אני מקצה תקציבים לתכניות מיוחדות, לא היה יישוב שלא העביר לי תכנית לנשים.
איריס פלורנטין: זאת אומרת, שהתחיל לחלחל שצריך לעשות אחרת, צריך להכשיר את האנשים, צריך לדבר אחרת, וגם יש פה מודלים בתוך קהילות הטיפוליות שאני ארחיב בנוסף שמטפלות בנשים, בנשים עם ילדים, בהחלט התאמה של מודלים לנשים.
איריס פלורנטין: מניעה טיפולית בקבוצת נוער.
איריס פלורנטין: אני רוצה להתייחס למשהו שקורה לנו בקרב חבר העמים ואתיופיה.
איריס פלורנטין: אני חושבת שזה מודל ייחודי חדש, אנחנו לא עושים בכלל בתוך הטיפול שלנו, זה מודל שמחבר בין מניעה לטיפול, והוא שונה מאוד מהעבודה שאנחנו עושים בשטח.
איריס פלורנטין: אנחנו ניגשים לאוכלוסייה בסיכון שהם נוער שאנחנו יודעים שהם על סף שימוש או שהם משתמשים.
איריס פלורנטין: מגיעים אליהם באמצעות קבוצה אליהם ואל ההורים שלהם, ומעבירים להם מודל מובנה, ומלמדים אותם בעצם מה הסכנות וגם את ההורים איך לזהות, וכבר מזהים נוער שהוא בסיכון, נוער שהוא משתמש וקולטים אותם לטיפול.
איריס פלורנטין: אני מוכרחה להגיד שזה פרוייקט בשיתוף פעולה עם הרשות למלחמה בסמים, משרד הקליטה והפרוייקט הלאומי האתיופי.
איריס פלורנטין: כשהתחלנו לפחות את הקבוצה של האתיופים לפני שלוש שנים, חמש קבוצות, יש לנו 29 קבוצות.
איריס פלורנטין: זה פרוייקט שתופס תאוצה, ובעקבות זה גם משרד הקליטה נכנס איתנו לפרוייקט הזה עם חבר העמים.
נסים זאב: אחוז גבוה באוכלוסייה האתיופית?
איריס פלורנטין: הם לא כל כך מגיעים לטיפול.
איריס פלורנטין: אנחנו מנסים להגיע אליהם.
איריס פלורנטין: אנחנו יודעים שיש יותר אלכוהול, לזה הם מגיעים הרבה יותר.
איריס פלורנטין: קשה לנו להגיע אליהם, קשה לנו להביא אותם לטיפול.
איריס פלורנטין: אנחנו כן מדברים על בקשות תקציביות של להביא מטפלים אתיופים, השפה התרבות והקושי שלהם, אבל אנחנו כן רואים אותם היום בטיפול אבל באמת התחלה.
איריס פלורנטין: חבר העמים יש הרבה מאוד לטיפול.
איריס פלורנטין: לגבי צעירים, אנחנו עושים הרבה מאוד התאמה בכל השירותים בארץ לגבי צעירים, זה אומר להתאים את הטיפול לסוגי חומרים אחרים, להתאים את הנושאים בטיפול לגיל מוקדם יותר, כמובן אדם שמגיע בגיל 20 לא מעניין אותו מה שמעניין אדם בגיל 40 או בגיל 42, ולכן כל הנושאים שמגיעים הם יצטרכו להיות מותאמים לצעירים.
איריס פלורנטין: בנוסף, יש לנו קהילה טיפולית היום שפתחה מודל ייחודי לנושא צעירים, אנחנו באמת נבחן לגבי השנה הקרובה, זה מודל כדי להראות כמה כנראה היה צורך כשהמודל הזה נפתח לפני כחצי שנה באותה קהילה טיפולית והוא התמלא מבלי שאפילו פירסמו.
איריס פלורנטין: שוב עולים מודלים מותאמים לעולים.
איריס פלורנטין: תחלואה כפולה ציינתי, מודל מיוחד שקם, תחלואה גופנית מודל שאוסף את החולים גופנית לקהילות אבל הם הולכים.
איריס פלורנטין: מה שאמרתי כבר בשבוע שעבר, אנחנו צריכים להביא אותם לתקופה קצרה לטיפול, הם הולכים אחרי שהם עומדים על הרגליים.
איריס פלורנטין: מסלולי חירום, יש לנו קהילה נוספת שעובדת במסלול חירום.
איריס פלורנטין: זאת אומרת, שאם יש היום מטופל שצריך להגיע מרגע לרגע ניתן לקלוט אותו.
איריס פלורנטין: יעדים עיקריים ל-2008.
איריס פלורנטין: לא פירטתי, אחד הדברים העיקריים שאנחנו מפתחים היום זה תחום השיקום, אני מוכרחה לומר שתחום השיקום יפותח יחד עם קהילות טיפוליות ועם רשויות מקומיות.
איריס פלורנטין: הנושא השני שאני כן רוצה לגעת בו, הרחבת נושא הנוער.
איריס פלורנטין: ראיתם בשקף הראשון שלי שאנחנו עובדים רק ב-45 רשויות מקומיות.
איריס פלורנטין: אני יודעת שבסוף שנת 2008 אנחנו כבר נפרוס לפחות ב-80 יישובים.
איריס פלורנטין: אנחנו יוצאים למכרז להספקת שירותים לנושא הנוער, מה שיתן לנו פריסה הרבה יותר רחבה.
איריס פלורנטין: דבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו, ניסיון של מערכת לפתוח מערך מיחשובי כדי שנוכל לקלוט מידע, לעשות סטטיסטיקות, שותפות שלנו במחקרים, וכמובן השירות היה יוזם בפתיחה של קהילת ידע שהיא פורום באתר של המשרד בשיתוף שירותים נוספים להעביר מידע במטפלים, אתם נכנסים היום לפורום ידע היום, תראו הרבה מאוד ידע של מטפלים שמעבירים אותו ביניהם.
נסים זאב: האם את רוצה מצב שמטופל מסיים טיפול במשרד הבריאות ולא מגיע למשרד הרווחה בגלל התיאום.
נסים זאב: כמה נופלים בין הכסאות, זאת אומרת, אנחנו מדברים על 3,200, או על מספר מסוים,
נסים זאב: כמה נופלים בין הכיסאות ולא מגיעים לטיפול שכן צריכים טיפול.
איריס פלורנטין: אין ספק שיש מכורים שנמצאים היום ברחובות ולא מגיעים לטיפול.
איריס פלורנטין: אין ספק שאם היה אפשר לעודד מטופלים להגיע לטיפול כשהם לא רוצים היינו עושים את זה, כרגע לא ניתן לעשות את זה כולנו יודעים את זה.
איריס פלורנטין: יחד עם זאת, אני מוכרחה להגיד, שאם אתם מסתכלים על המספרים, לא מעט מטופלים היום בישראל מגיעים לטיפול.
איריס פלורנטין: מבחינת הנופלים בין הכיסאות והמעברים, אני חושבת שהיום אנחנו הרבה פחות מדברים על נופלים בין הכיסאות מאחר ואנחנו מדברים על שיתוף פעולה מאוד הדוק במשרד הרווחה למשרד הבריאות, שאומר ממש יצירת תפרים.
איריס פלורנטין: נכון שהגמילה נעשית היום במשרד הבריאות, נכון שרוב המטופלים מגיעים למערכת שיהיו נקיים, אבל בהחלט העובדים שלנו קולטים את המטופלים בגמר האישפוזית וקולטים אותם לטיפול.
איריס פלורנטין: היום הם מסתכלים על מה עשיתי בשבוע שעבר בתוך המשרד שלי, אני ממש משנה נהלים לדבר על הרצף הזה.
איריס פלורנטין: איך מטופל מגיע לעובד הסוציאלי ברשות המקומית, הולך לאישפוזית, הולך חזרה לעובד שלנו, כך שכל הזמן מדברים על מעבר.
נסים זאב: האם יש דיווח במשרד הבריאות למשרד העבודה והרווחה, אתם יודעים על כל מקרה ומקרה.
איריס פלורנטין: לא, ממש לא.
נסים זאב: זה חמור.
נסים זאב: מדברים על תפר, מדברים על אינפורמציה, לא יודע למה זה לא נעשה.
נסים זאב: היום יש מחשב, כל מטופל שמגיע למשרד הבריאות, מסיים טיפול, אחרי שבוע אחרי שבועיים, מדוע אתם לא מקבלים את האינפורמציה ויש המשך טיפול?
נסים זאב: כשנופלים בין הכיסאות זה גם בתפר אבל גם מעבר שבכלל לא מגיעים למצב של טיפול.
בני אברהמי: בשנת 1990 כשאנחנו פתחנו את הרשות להתמכרויות בתל אביב, המרכזים הטיפוליים שלנו היו אכן מרכזים משולבים, כלומר, היו שם גם רופאים וגם עובדים סוציאליים.
בני אברהמי: במקרים אחרות, גם משרד הרווחה היה בפנים וגם משרד הבריאות היה בפנים.
בני אברהמי: כיום אנחנו מפעילים חמישה מרכזים בתל אביב, עם כ-450 מטופלים, המרכזים האלה מפוקחים על ידי משרד הרווחה, משרד הבריאות איננו נמצא במרכזים האלה.
בני אברהמי: במלים אחרות, כפי שציינה הגב' פלורנטין, אדם מסיים גמילה, נכנס לטיפול פסיכו-סוציאלי במרכזים העירוניים, אין המשך פיקוח רפואי על אותו אדם.
בני אברהמי: כמעט, או הייתי אומר אפילו כל המטופלים זקוקים גם לטיפול רפואי פסיכיאטרי במהלך השיקום שלהם בין השנה וחצי.
בני אברהמי: הוא לא ניתן היום, היום הטיפול הוא רק פסיכו-סוציאלי הם משוועים לעזרה רפואית, וכל הפניות שלנו למשרד הבריאות לשלב רופאים נרקולוגים כפי שהיה בעבר, להחזיר אותם ממרכזי הטיפול העירוניים עד כה לא הצליחו, ולכן אין כיום טיפול רפואי לאנשים האלה.
בני אברהמי: זאת תשובה לשאלתך אדוני לגבי חוסר החיבור שלא קיים כיום.
בני אברהמי: לעומת זאת, בתל אביב יפו פועלים על ידי משרד הבריאות, לא על ידי משרד הרווחה שלושה מרכזים לטיפול באמצעות מתדון.
בני אברהמי: המתדון אותו תחליף ששותים מדי יום, מקבלים אותו בתל אביב היום כ-950 איש.
בני אברהמי: ישנו תור המתנה שנמשך כשנה היום כדי להתקבל למרכזי המתדון.
בני אברהמי: כלומר, גם כאשר אדם מגלה איזוהי מוטיבציה להיכנס לטיפול ולקבל את המתדון הוא לא יכול להתקבל, הוא נשאר ברחוב.
בני אברהמי: כך שאנחנו בעצם מתייחסים פה לשתי בעיות מרכזיות.
נסים זאב: כמה ממתינים כאלה יש?
בני אברהמי: בתל אביב אנחנו מעריכים שיש שם כ-400 איש, שלא היה ניתן לקבל אותם למרכזי המתדון, אפשר יהיה להקטין את מספר המכורים מעכשיו לעכשיו.
נסים זאב: וזה אחרי טיפול של משרד הבריאות.
בני אברהמי: לא, להיפך אנשים שצריכים להיכנס לטיפול.
בני אברהמי: מרכזי המתדון מופעלים על ידי משרד הבריאות.
בני אברהמי: בכל מרכז מתדון יש בסביבות 300 איש, כיוון שהטיפול במתדון הוא בעצם טיפול שלא מסתיים אף פעם, כלומר האדם צריך לבוא מדי יום לשתות את המתדון, מרכזי המתדון סתומים על ידי המטופלים.
בני אברהמי: מכור שרוצה היום להתקבל למרכז מתדון, להפסיק להשתמש בהירואין, ולקבל את המתדון במקום זה, לא יכול להתקבל בתל אביב יפו, אני מדבר על העיר שעליה אני מופקד.
בני אברהמי: האנשים במרכזי המתדון בתל אביב קרוב ל-50% מהם הם כלל אינם תושבי תל אביב יפו.
בני אברהמי: הם באים מכל ערי הלווין משום שלא בבת-ים, לא בחולון, לא ברמת גן, לא בגבעתיים, לא בהרצליה, לא בכפר סבא, לא בהוד השרון ולא ברמת השרון יש מרכזי מתדון, הם כולם באים לתל-אביב.
בני אברהמי: אנחנו מוכנים לעזור להם, אבל לא ייתכן שמשרד הבריאות, ואולי נמצא כאן נציג משרד הבריאות שיוכל לענות, מדוע לא פותחים עוד מרכזי מתדון בתל אביב.
נסים זאב: הבאנו הצעת חוק שמחייב כל עיר ועיר שבו יש למעלה - - -
בני אברהמי: הייתי מעורב בכתיבתה באמצעות מר פיני קבלו.
בני אברהמי: זו בעיה מספר אחת.
בני אברהמי: הדבר השני, אם ניתן היה באמצעות הועדה להביא לכך שמשרד הבריאות ישוב יכניס רופאים למרכזי הטיפול העירוניים, זה היה מיטיב ומשפר את איכות הטיפול בצורה בלתי רגילה.
נסים זאב: אני שואל אותך שוב בהקשר למה שאדוני אמר.
נסים זאב: אני מבין שהטיפול הראשוני באמצעות משרד הבריאות למשך שלושה שבועות, ובסופו של תהליך משרד העבודה והרווחה נכנס.
נסים זאב: למה כל כך חשוב שנציג משרד הבריאות ימשיך את העובדה שנה או חצי שנה במשרד העבודה והרווחה.
נסים זאב: הרי יש גם אנשי מקצוע לא פחות טובים ומומחים.
נסים זאב: הבעיה אצלי היתה העברת האינפורמציה, כדי שלא יהיה מצב שלא מקבלים פתאום טיפול וחוזרים לסמים.
בני אברהמי: במרכזי הטיפול העובדים הם עובדים סוציאליים, שתחום ההתמחות שלהם זה הטיפול הסוציאלי באנשים שנמצאים במערכת.
בני אברהמי: אבל כפי שצוין קודם לכן, חלק גדול מהם סובל מתחלואה כפולה, כלומר, הם גם חולי נפש וגם היו מכורים לסמים.
בני אברהמי: הם צריכים את הטיפול שהוא בעיקר פסיכיאטרי שכחלק מהטיפול הפסיכו-סוציאלי, החיבור של שני הדברים האלה הם חיבור חיוני.
בני אברהמי: אי אפשר לנתק את עבודת הרופא אחרי שלושה שבועות ולאפשר רק לעובדים סוציאליים לטפל בהם, מפני שאם אין כאן גיבוי רפואי במהלך הטיפול, אחוז ההצלחה בטיפול הוא הרבה יותר נמוך.
נסים זאב: ברור, אבל יכול להיות שכן יש טיפול רפואי.
בני אברהמי: לא, הוא לא קיים.
פיני קבלו: בדקתי בקשיים שמתמודדים איתם, צריך להבין שעוסקים באוכלוסייה מאוד קשה.
פיני קבלו: ערכתי בדיקה אצל מספר מנהלי רווחה, ורציתי לדעת לקראת בואי לכאן כדי שאוכל לייצג את הבעיות שמתמודדים איתם ביום יום, אני רוצה לומר שאוכלוסייה היא קשה, שבדרך כלל הופכת לבעיה לבעיה לא רק של האיש עצמו המתמכר, אלא משפחה שלמה שגם בה צריך לטפל.
פיני קבלו: הרשויות מתמודדות היום בחוסר תקנים, במקומות שאפשר לקיים בהם את הפעילות הזאת.
פיני קבלו: מרבית המקומות ניתנים אם זה במקלטים, או בכל מיני צריפונים.
פיני קבלו: פשוט אין תקציבים להקים כאלה מרכזים שאפשר יהיה לטפל.
פיני קבלו: העדפות של האוכלוסייה הזאת והעדפות שלנו לטפל בהם בתוך הקהילה.
פיני קבלו: הנושא של האישפוזית, אנשים ממתינים בתור על מנת להפנות אותם לאישפוזית, לפעמים גם יש את הקושי הכספי לשלוח אותם ואין את הדרך, למרות שאנחנו מאוד מעונינים שאותו נצרך שרוצה ללכת לאישפוזית ישתתף כספית כדי שיגלה נכונות לנושא הזה.
פיני קבלו: לפעמים המעט כסף הזה שחסר לקבל אותו לאישפוזית של 2,000 או 2,500 שקלים באותו חודש לפני שהוא נכנס לטיפול בקהילה שיקומית מקשה מאוד.
בני יעקב: האישפוז באישפוזית עולה 600 שקלים, הנתונים לא נכונים, האנשים מקבלים הבטחת הכנסה.
איריס פלורנטין: אני ממש המומה, קודם כל הפרוייקטים מקבלים רשיון.
איריס פלורנטין: אני לא מכירה פרוייקט אחד שלי ברשויות המקומיות שיושב בצריף.
איריס פלורנטין: אני לא יודעת איפה חסר, אני לא מכירה אישפוזית שעולה יותר מ-600 שקלים, אני לא מכירה המתנות, אני לא מכירה מטופל היום שרוצה להגיע לטיפול ולא מגיע, זה פשוט לא נכון.
פיני קבלו: אני לא יודע, תבדקי - - -
נסים זאב: מדובר אולי על המרכזים של המתדון.
פיני קבלו: עשיתי בדיקה יחד עם הרכזת שלי, היא התקשרה למספר רשויות, אלה הדברים שעלו על ידי מנהלי הרווחה לא על ידי עובדים סוציאליים, למשל בעבר משרד הרווחה השתתף בהוצאות של הנרקומן שהוא נקי שהיה חלק מהיחידה הטיפולית, לאחרונה אנחנו שומעים שגם בעניין הזה יש קושי לממן, ומשרד הרווחה הוציא את עצמו מהנושא הזה.
פיני קבלו: ישנם קשיים לא קטנים שמתמודדים איתם ברשויות המקומיות, ולכן משרד הרווחה צריך לתת לעניין הזה הרבה יותר, לסייע הרבה יותר בכוח אדם, וכמובן הטיפול שניתן בעיקרו של הקהילה עצמה.
פיני קבלו: חבל מאוד שיש מיעוט במשתתפים כי זה דיון מאוד חשוב.
נסים זאב: אין ספק.
נסים זאב: בערב התקציב, היה פה דיון על התקציב לגבי הצרכים, דווקא משרד הרווחה אמר שברמה הזאת אין לו שום ביקורת או שום טענות.
נסים זאב: אבל כשמעלים את הסוגייה מעלים לגבי אותם שבאמת לא באים לידיעתנו, או שממתינים ואין יכולת לקבל אותם מאותם הנימוקים והסיבות ששמענו שאין אפשרות לקלוט אותם.
נסים זאב: כי מתוך 900 מטופלים בתל אביב, 450 ממתינים במרכזי מתדון, לדעתי זה חמור, זה לא דבר שאפשר לעבור עליו לסדר.
נסים זאב: בעצם אנחנו דוחפים אותם חזרה לסמים, או שאנחנו מנציחים אותם, אנחנו צריכים בעצם לתת להם את האפשרות להיגמל.
איתן סלע: אני רוצה להתייחס לדברים שהיושב ראש העלה, בעצם אתה מרמז או נוגע בנושא של התפיסה הארגונית או הבעיות הארגוניות שיוצרות את הבעיות של הפרט.
איתן סלע: מאידך, אני שומע דברים יותר מקומיים שיכולים לקבע את חוסר הקשר שאתה שואף ומרמז שהוא הדבר החשוב.
איתן סלע: אתייחס בהמשך למספר דברים שאפשר לעשות וראוי לעשות.
איתן סלע: מבחינת משרד הרווחה, על פי הנסיון שלי מאז שנת 1989 כאשר סיימתי את הלימודים, את התואר הראשון ואחר כך תואר שני, זה משרד מאוד דינמי מבחינת פילוח הבעיה, הבנתה, והצבת המאמין.
איתן סלע: אני רואה פה נכונות לגמישות גדולה, וליכולת להתאים.
איתן סלע: זאת אומרת, מהבחינה הזאת, זה שונה מאוד ממשרדים אחרים למשל, שכבר במשך שנים מאז שעבדתי במשרד הבריאות בשנת 1984, עדיין נשארים באותה שיטה ועובדים בצורה די נוקשה, בלי הבנה של הצורך להתגמש ולחפש פתרונות יותר חדשניים.
איתן סלע: זה לזכותו של המשרד שגם בתקופה מאוד קשה הצליח להרים עוד מיטות, ולהביא עוד משאבים, אנחנו מרגישים ביום יום בעמותות שמנהלות את היחידות האלה.
איתן סלע: לגבי הנושא של שיתוף פעולה בין המשרדים, אינרנטית יש בעיה ארגונית שלא מאפשרת את שיתוף הפעולה הזה.
איתן סלע: כל צד מסתגר בדלת אמותיו, בשיטות הטיפול שלו, כאשר הוא חושב שזה מרכז העולם, וזה מרכז ההתערבות ואין ממש שיתוף פעולה.
איתן סלע: למשל, אנחנו מגיעים ליחידות של גמילה פיזית, אני שולח צוותים שלי לשווק את הקהילות.
איתן סלע: אני חייב להגיד בצער, שמבחינה טיפולית הדבר היחיד שמשווק זה הבית בהודו, בגואה, זה הדבר היחיד שמשווק בתקשורת.
איתן סלע: מרכזי הטיפול שקיימים, מי שחושב שהוא צריך לשווק את עצמו, משווק את הבית בהודו, לא משווק עבור המטופלים האלה את האופציות הטיפוליות.
איתן סלע: אנחנו באים עם ברושורים, ובאים עם סרט תדמית ואיזושהי מצגת כדי להסביר לאנשים שלדעתי בגלל שאין שיווק מתאים, הרבה מאוד אנשים פשוט לא מגיעים לטיפול כי הם לא שומעים על זה.
פיני קבלו: מי צריך לעשות את זה?
איתן סלע: כל מי שיש לו רצון שתהיה רשימת המתנה ושאנשים יינצלו עד תום את השירותים שיש, זה יכול להיות מהרשות למלחמה בסמים שהדבר היחיד שהיא משווקת זה הבית בהודו, אז מה, אדם שמכור לסמים צריך לנסוע להודו להתמכר ולהגיע לפה ולקבל, אני לא מבין את זה.
נסים זאב: אל תגיד לי שהרשות שולחת אותם להודו ואחר כך דואגת לטיפול.
איתן סלע: בוודאי שלא.
איתן סלע: בשנתיים האחרונות אם אני עובר על הכתבות בעיתון, הדבר היחיד שמנצנץ שם זה לא הדברים האמיתיים שמפריעים לחברה בישראל.
איתן סלע: הנקודה המאוד חשובה זה הנושא של התפר ושיתוף הפעולה.
איתן סלע: יש נסיונות וצריך להגביר אותם ולחשוב עליהם בצורה יצירתית.
איתן סלע: לגבי שאלה אחרת שהעלית והיא שאלה מאוד חשובה, אישפוז כפוי כן או לא.
איתן סלע: הסמכויות לטפל במישהו ולסגור אותו בתוך מקום הם היום נתונות רק לקומץ, פסיכיאטר מחוזי שיכול לאשפז בכפייה, או בית סוהר, למנהל בית סוהר יש סמכויות כאלה ואחרות.
איתן סלע: אבל לצוות טיפולי אין סמכויות כאלה.
איתן סלע: אני חושש שאם אנחנו נסחף עם זה בכיוונים יותר קיצוניים --
נסים זאב: אף פעם צוות לא מאשפז בכפייה, תמיד צריך אישור של בית המשפט.
נסים זאב: השאלה היא אם החוק מאפשר.
איתן סלע: גם אז אם אדם רוצה ללכת, אני לא יכול להחזיק אותו בכוח, לי אין את הסמכות.
נסים זאב: על זה בדיוק היה דיון לפני שבוע.
נסים זאב: גם בית משפט לא יחייב אישפוז בכפייה אם לא ניתן לו את האפשרות החוקית לחייב.
איתן סלע: צריכים להיזהר כי עשוי להיות שימוש לרעה באופציה הזאת על ידי משפחות, בני זוג וכיוצא בזה.
איתן סלע: דבר שני, לגבי בתי משפט.
איתן סלע: יש לנו כמו שאמרה איריס 40 - -
נסים זאב: לא הבנתי, כל אחד שיחליט שרוצה לאשפז את אשתו אז יעשה בכפייה.
נסים זאב: מה זאת אומרת ניצול על ידי בני זוג, מה העולם הפקר?
נסים זאב: אם האשה תרצה לאשפז את בעלה אז היא תגיד שהוא לא נורמלי ותוציא לו איזשהו צו.
איתן סלע: כבר היו דברים מעולם.
נסים זאב: אנחנו מדברים על מקרים חמורים ביותר שהאיש נמצא על סף מוות ורופא קובע שאם האיש ימשיך בשימוש בעוד חודש הוא ימות, השאלה – לתת לו למות או לתת לו לחיות.
נסים זאב: אנחנו לא מדברים על ויכוח לנצל איזשהו סכסוך בין בני זוג.
איתן סלע: אגיד לך מתי זה קורה בעיקר למשל כאשר אדם שהיה אצלנו שלושה חודשים, והחליט שהוא לא רוצה להמשיך טיפול משום שרצה לחזור לשימוש, ברגע שבמצב הזה שהוא נקי והוא באמת נראה טוב, הוא מתפקד טוב, הוא השתמש פעם אחת בסמים אז הסיכויים שלו למות ממנת יתר הרבה יותר גדולים מאשר אדם ברחוב כי הגוף שלו כבר לא רגיל לכמות שהוא נועד לצרוך, ואז בהזרקה הראשונה הוא מת.
איתן סלע: זאת אומרת, אנחנו לא נזהה את המקרים האלה.
איתן סלע: בתי המשפט מגיבים בסלחנות במצבים של אי עמידה באדם בהתחייבות שלו להגיע לטיפול.
איתן סלע: ואז מגיע אדם לטיפול, אחרי שלושה חודשים הוא עוזב, ואז בית המשפט אומר, טוב אז לא נשלח אותו לכלא, אז אולי נמצא לו עוד מקום, ואחר כך עוד מקום.
איתן סלע: ואז עושים צחוק מההתחייבות של האדם, ואנשים משתמשים בזה לרעה.
נסים זאב: בתי משפט מסתכלים עליהם כאנשים חולים, ולכן אי אפשר תמיד ללכת בכוח.
נסים זאב: הטיפול הפסיכיאטרי הרפואי הוא מתחייב, והשאלה אם יש מספיק כלים להתמודד, ואם יש רצונות של אותם אנשים, אני לא יכול להתחייב להעמיד בכל פינה רופא.
איתן סלע: אחת התרופות לטפל במחלה, אם אתה רוצה להשתמש בהגדרה של מחלה, זה קווים ברורים וגבולות ברורים.
איתן סלע: ברגע שהקווים לא ברורים, המחלה הזאת רק הולכת וגוברת.
איתן סלע: זה חלק מהאיפיונים של המחלה.
איתן סלע: לגבי הנושא של מתדון, זו בושה וכלימה שיש רשימת המתנה במתדון, כי בשתיים בצהריים סוגרים את הדלתות, שיעבדו עד שמונה בערב, שיעבדו בשתי משמרות.
איתן סלע: הרי לוקח שתי דקות לשתות מתדון, מה זה תור המתנה, לא מבין את המושג הזה בכלל.
איתן סלע: משרד הבריאות מפעילים את המרכזים האלה עד השעה שתיים בצהריים, מי עובד עד השעה שתיים בצהריים, אני עובד עד השעה תשע בערב.
נסים זאב: כמו שלא סוגרים חנות מכולת, אסור לסגור גם כן מרכזי מתדון.
איתן סלע: נכון, על אחת כמה וכמה.
איתן סלע: חדר מיון סוגרים?
איתן סלע: מה זה הדבר הזה.
נסים זאב: שיסגרו בבוקר ויפתחו אחר הצהריים, כדי שיוכלו ללכת לעבודה.
נסים זאב: דיברנו על זה.
נסים זאב: האנשים הולכים לקבל מנה ובסוף לא עובדים, אז גם השיקום שניתן להם אז בעצם מפספסים.
איתן סלע: אני בכלל חושב שצריכים לעבור ליום עבודה של 12 שעות שם, או כמו במסגרת חדר מיון, שאדם יכול לבוא בכל שעה גם אם הוא רוצה לעבוד שלא יבוא בשעה שמונה בבוקר או בתשע, אם הוא עובד הוא צריך להיות בשעה שמונה בעבודה, אז שיתנו את המנה אחר הצהריים.
בני יעקב: יש שיתוף בין המשרדים בשנים האחרונות, בין משרד הבריאות הרווחה והעבודה.
בני יעקב: כאיש שטח של הרשות שהיום במדינת ישראל כל נרקומן שרוצה להיכנס לטיפול, תוך ימים לא שבועות ולא חודשים הוא נקלט בטיפול.
בני יעקב: אני חושב שיש לנו בארץ מערכת שירותים מצוינת.
בני יעקב: כמובן שאנחנו כרשות סוברים שאם אפשר היה לקצר את ההליכים, אולי היה יותר טוב.
בני יעקב: אנחנו כרשות שעובדת בשיתוף פעולה עם המשרדים חושבים שיש שירותים מצוינים בארץ.
איתן אקשטיין: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה שיש לנו עם משרד הרווחה.
איתן אקשטיין: לא קל לבוא תחת משרד הרווחה בגלל כל הכללים והחוקים, וכמה טוב שזה כך בזכות החוקים והכללים האלה והפיקוח שיש לנו איתם אנחנו כנראה עושים את הדברים בצורה הכי נכונה שיכולה להיות.
איתן אקשטיין: אני אומר את זה מכיוון שכנראה שישנם הרבה מאוד מרכזים בעיקר אישפוזיות שנפתחות מדי לילה בצורה פירטית ואנחנו מקבלים את זה מכיוון שישנם אנשים שמגיעים אלינו אחרי האישפוזיות האלה ולפעמים המקומות האלה עושים נזק רק.
איתן אקשטיין: צריך למצוא את הדרך שהדברים יהיו תחת פיקוח, וכל מי שמתעסק בתחום הזה יהיה תחת אותו פיקוח.
איתן אקשטיין: ישנם בעיקר מכורים נקיים שמחליטים בין לילה לפתוח איזושהי אישפוזית באיזשהו צריף או מקום פירטי ואין להם שום רישוי, אין להם שום פיקוח, והדבר הזה מאוד מסוכן כי בעיקר התקופה הראשונה היא תקופה הרבה יותר רגישה ומסוכנת.
איתן אקשטיין: באופן פרטי עולה 2,500 שקלים, זה ההבדל בין 600 שקלים לבין 2,500 שקלים.
איתן אקשטיין: אנשים באים באופן פרטי משלמים עבור האישפוזית.
איתן אקשטיין: זאת נקודה שצריך לבדוק אותה.
איתן אקשטיין: אני מכיר הרבה מאוד אישפוזיות פירטיות כאלה בארץ בלי רישוי ובלי פיקוח.
איתן אקשטיין: ברגע זה יש לנו 15 מועמדים לטיפול ברשימת המתנה.
איתן אקשטיין: יש לנו 25 מיטות מהרווחה.
איתן אקשטיין: אולי בגלל שמדובר במגזר ייחודי, אבל זאת מציאות.
איתן אקשטיין: אנשים שכבר עברו את כל תהליכי הבידוק ומתאימים לטיפול.
איתן אקשטיין: רק ביומיים האחרונים פנו אלינו שישה אנשים חדשים שאנחנו בכלל לא נותנים להם להיכנס בתוך תהליך האינטק, כיוון שהמיטה הבאה תתפנה בעוד ארבעה או חמישה חודשים אצלנו.
איתן אקשטיין: גם נושא המיטות הוא נושא ששווה לבדוק אותו, האם באמת 500 מיטות ומשהו מספק את הצרכים של מדינת ישראל.
איתן אקשטיין: לגבי הנוער – אנחנו מטפלים בקהילת נוער, יש לנו 36 מיטות, 36 מטופלים.
איתן אקשטיין: יש לנו מערכת שמתעסקת בתחום של מניעה שיניונית.
איתן אקשטיין: זאת אומרת, מגיעים אלינו בשנה כ-7,000 תלמידים של בתי ספר, ישיבות תיכוניות אולפנות, גם דתיים וגם חילוניים בתהליך שבו אנחנו מנסים לזהות או לעזור לאותם אנשים, אותם נערים או נערות שזקוקים לטיפול לאיתור עצמי, בצורה כזאת שיבקשו עזרה.
איתן אקשטיין: הבעיה היא שמהרגע שנער מודה בכך שהוא משתמש בסמים ומבקש עזרה, זה תהליך ארוך מייגע וכמעט בלתי אפשרי עד הרגע שייכנס לטיפול.
איתן אקשטיין: זאת אומרת, התהליך שהוא צריך לקבל הוא תהליך מוזר לחלוטין.
איתן אקשטיין: התקיים דיון לפני חצי שנה ברשות למלחמה בסמים, הזמנו את הדיון הזה, אבל בינתיים עוד אין שום פתרון לבעיה הזאת.
איתן אקשטיין: אני חושב שזאת בעיה שצריכים לפתור אותה, מכיוון שעד שכבר הורה הצליח לשכנע את הילד שלו, והילד שלו משוכנע וההורה מגיע עם הילד אלינו לא בכפייה, לא תחת שום צו, אנחנו לא יכולים לקבל אותו הוא צריך לחזור ללשכת הרווחה.
איתן אקשטיין: ואם הוא לא ילד שמוכר במשפחה שמוכרת ברווחה, אז התהליך מאוד ארוך עד שמכירים אותו עד שמתחילים להבין מה הוא רוצה.
איתן אקשטיין: בדרך הכלל הצטנן בתהליך הזה והוא יחזור בעצמו מההחלטה שלו.
נסים זאב: כמה אחוזים מוכרים ברווחה וכמה לא.
נסים זאב: זאת אומרת רק בגלל השימוש בסמים הם הפכו להיות מוכרים.
איתן אקשטיין: יש משפחות קלאסיות של רווחה כאלה שיש דור שני ושלישי.
איתן אקשטיין: אני מדבר על כאלה שמגיעים אלינו דרך בית ספר, מתוך אותם כמעט 90% אולי 100% לא מוכרים ברווחה ואז הם רוצים להיכנס.
איתן אקשטיין: אין נוהל חירום וקליטה מהירה בנוער, זאת בעיה.
נסים זאב: שאלתי שאלה כדי שאיריס תשמע, הוא אומר 90% לא מוכרים ברווחה לגבי התלמידים.
נסים זאב: לפעמים הנתונים שיש בפנינו לא משקפים את המציאות ואולי רחוקים מהמציאות.
נסים זאב: ש-90% לא מוכרים על ידי הרווחה, זאת אומרת שיש הרבה כאלה שלא מודעים ורק באים באופן ישיר ולא יכולים לקלוט אותם כי צריך להפוך אותם למוכרים וזה תהליך ארוך ומייגע.
עפרה חראזי: אנחנו זמינים, באזור שאני נותנת את השרות, ואני נותנת את השרות לרחובות ולכל האזור.
עפרה חראזי: זאת אומרת, יבנה, ראשון לציון, לוד, רמלה, אין מצב שמטופל ממתין, מכניסים היום קליטה מיידית של כל המטופלים, אני רוצה לציין שאנחנו עוסקים במטופלים שרוצים את הטיפול, לא באלה שלא רוצים.
עפרה חראזי: אנחנו מאוד מוכרים בעיר, לפחות בעיר שלנו בעיר רחובות.
עפרה חראזי: אין מצב שמכור מחפש טיפול ולא יודע איפה לקנות את השרות.
פיני קבלו: יש לכם מתדון?
עפרה חראזי: לא, אני מדברת על מטופלים שרוצים טיפול, אני לא מתייחסת למטופלי מתדון.
עפרה חראזי: אני מתייחסת למטופלים שרוצים נקיון ושיקום, ואנחנו עושים את כל הדרך בצורה מצוינת.
נסים זאב: זה משרד הבריאות לא משרד הרווחה.
עפרה חראזי: אני נציגה של משרד הרווחה.