GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: בגלל שאם קרה שלנוער הזה לא היתה מסגרת לקליטת עלייה מוצלחת, מישהו מואשם בזה, צריך לקבל את האשמה, וצריך לקבל עונש על כך.
סופה לנדבר: הרחוב במדינת ישראל הוא רחוב אכזרי.
סופה לנדבר: אני זוכרת את התחלת שנות התשעים, כאשר התחילה העלייה, התמזל מזלי, הייתי חברת מועצת העיר אשדוד, היו אנשים רבים שרצו לנסוע לאמריקה וקנדה.
סופה לנדבר: אמרתי הרבה דברים, אבל אמרתי גם, שהרחוב באמריקה הוא מאוד מסוכן ואכזרי, יש שם נרקומנים, ואני נפגשתי עם משפחות רבות באמריקה ובקנדה, והפחד היחיד של אותם הורים זה סמים ברחוב.
סופה לנדבר: אתה יודע למה, כי אצלנו זה לא קורה, אצלנו זה לא יכול להיות.
סופה לנדבר: והיום אצלנו בצבא, בבית ספר משהו קורה, וזה לא משנה אם זה נוער של עולים, ונוער של ותיקים.
סופה לנדבר: זה נוער של מדינת ישראל.
סופה לנדבר: ובגלל שהיה פספוס, אני דורשת שההורים שמגיעים למדינת ישראל, והם עולים טריים שחיים כבר במדינת ישראל, יקבלו סל שעות ידע אלמנטרי להורים.
סופה לנדבר: המדינה שקולטת עלייה צריכה לתת לאותם הורים כלים להתמודד עם המנטליות, עם השוני, עם בעיות החברה, ועם היקלטות של הילד.
סופה לנדבר: מה שאמר חבר הכנסת שאגאל, וחברת הכנסת מרינה, ומה שאני אומרת לכם, אנחנו צריכים ללמד את ההורים להתמודד עם המציאות.
סופה לנדבר: אם אנחנו נלמד אותם, הם יהיו מסוגלים לקלוט את הילדים בתנאים חדשים, ולתת אפשרות להיות אזרחים לדוגמה במדינת ישראל.
יצחק זיו: אני מאוד שמח שהנושא עלה, כי כאן אנחנו רואים את החשיבות של הנושא.
יצחק זיו: אין לי שום ספק, ואני לא מתייחס למספרים, ראינו שהדבר מכעיס את כולם.
יצחק זיו: אבל בכל דבר יש אמת.
יצחק זיו: במספרים כאלה או אחרים, יש צורך לטפל דחוף בבעיה, ולא לחפש מי אשם, אלא למצוא את הדרכים לפתרון.
יצחק זיו: אחד הפתרונות החשובים ביותר, זה נושא החינוך.
יצחק זיו: אין שום ספק, שכאן צריכה להיות ההשפעה הכי גדולה, לתת תקציב לנושא החינוך, כי מכאן תבוא הישועה.
אברהם מיכאלי: חבריי יושבי הראש, אני חושב שזאת ישיבה מאוד חשובה, אבל ישיבה מאוד מסוכנת.
אברהם מיכאלי: אני רואה פה תקשורת, והתקשורת, אני מבטיח לכם עוד חצי שעה בחדשות, והכותרות של השבוע יהיו, האחוזים החריגים האלה.
אברהם מיכאלי: רבותי, הסטיגמות שמדביקים, קשה להוריד אותן אחר כך.
אברהם מיכאלי: אני רוצה שנהיה זהירים עם זה.
אברהם מיכאלי: אני שמח שהישיבה מתקיימת, אבל ישיבה צריכה להתקיים בדחילו ורחימו בנושא.
אברהם מיכאלי: אנחנו יושבים בועדת משנה של נוער עולה.
אברהם מיכאלי: הכותרות מהתקשורת מועדת משנה לא הגיעו.
אברהם מיכאלי: אנחנו דנים שם כבר כמעט שנה על בעיות של שפה, על בעיות של בגרויות לעולים, על בעיות של זהות יהודית של עולים.
אברהם מיכאלי: מכל אלה אמרנו כמה וכמה פעמים, לא מטפלים בנוער עולה בצורה נכונה, בסוף במקום משרד הקליטה, מטפל בזה השר לבטחון פנים.
אברהם מיכאלי: אמרנו את זה כמה פעמים, אבל מה, היום התקשורת מה תצטט, הנה האחוזים החריגים האלה.
אברהם מיכאלי: רבותי, אני לא מאמין שהאחוזים האלה נכונים.
אברהם מיכאלי: כי גם אני עולה, וכולנו עברנו את המסלול של עלייה בארץ.
אברהם מיכאלי: אבל אחרי הכל, לא צריך לטמון ראש באדמה, ולהגיד, אין בעיה.
אברהם מיכאלי: הבעיה קיימת, אפילו בצורה אקוטית, כי מה לעשות ילדי עולים מכל המדינות שהגיעו, לכן קודם מחיתי על החלוקה של ברית המועצות ואזורים שונים.
אברהם מיכאלי: הילדים האלה יהיו ילדים הכי טובים בארץ, ילדים עם חינוך הכי טוב, מבלי לפגוע בצברים.
אברהם מיכאלי: הילדים האלה הגיעו מבתים הכי מחונכים.
אברהם מיכאלי: הגיעו לארץ, עברו משבר.
אברהם מיכאלי: המשבר הזה זאת עובדה קיימת, וצריך להתמודד איתה.
אברהם מיכאלי: אבל איך מתמודדים איתה, מצד אחד מפרסמים סקרים כאלה, מספרים מבהילים.
אברהם מיכאלי: התקשורת לא תתייחס לזה בצורה מעמיקה, אלא בצורה רדודה, של כותרות מחר בבוקר.
אברהם מיכאלי: ואז אנחנו נצטרך לתקן עוול שאולי בעוד חמש שנים ייעשה סקר חדש.
אברהם מיכאלי: על כן, אני חושב שאנחנו צריכים פה להתעמת בצורה הנכונה עם העובדות.
אברהם מיכאלי: אני לא מקל ראש אפילו באחוז קטן.
אברהם מיכאלי: ישנן בעיות, רבותי, תוציאו את הפרוטוקולים של ועדת המשנה, שאנחנו פה יושבים ומעלים מול משרד החינוך את הבקשות שלנו.
אברהם מיכאלי: והבקשות הן בקשות נכונות איך לתקן את המצב המעוות הזה.
אברהם מיכאלי: חלקם של הילדים נולדו בארץ, אבל מדד הקריטריונים של העולים, שהם עוברים משברים קשים, ולכן כן צריכים להתמודד עם זה, כן צריכים למצוא פתרונות, אבל לא בכותרות כאלה, כמו שאנחנו עלולים לצאת מפה היום.
נסים זאב: יישר כןח.
קרן גנות: אנחנו רוצים להיות קול קצת שונה בדיון הזה.
אברהם מיכאלי: אתם לצערנו תהיו המטפלים שלהם.
קרן גנות: שתיית אלכוהול כמו שכולם יודעים, זה לא עבירה פלילית.
קרן גנות: אמנם זה לא עבירה פלילית, קטין שנתפס שותה אלכוהול, אין כל כך מה לעשות איתו.
קרן גנות: המשטרה מסבירה את היוזמה.
אלי זרחין: יש מה לעשות נגד.
קרן גנות: המשטרה מגבירה את היוזמה בפעילות יזומה נגד פיצוציות, במקומות שמוכרים אלכוהול לקטינים, שם עיקר הפעילות.
קרן גנות: אבל אין לנו נתונים על שתיית אלכוהול אצל קטינים, זה לא עבירה.
קרן גנות: לגבי שימוש בסמים, כבר מספר שנים שאנחנו רואים מגמה של ירידה בשימוש בסמים, בעיקר בנוער עולה, לעומת נוער ותיק.
קרן גנות: זאת אומרת, יש ירידה בשתי קבוצות האוכלוסייה, אבל אצל נוער עולה הירידה יותר גבוהה.
קרן גנות: אנחנו מדברים עכשיו על ירידה של 15% בשימוש בסמים בנוער עולה, לעומת ירידה של 1.6% בנוער כללי בשימוש בסמים.
אלי זרחין: את מדברת על אלה שנתפסו כבר.
קרן גנות: נכון, אני מדברת על תיקים פליליים.
נסים זאב: אבל זה ירידה של אלו שנתפסו כבר.
קרן גנות: נכון.
קרן גנות: נתונים זה לא משהו מוחלט.
קרן גנות: המפכ"ל אמר שהוא לא מתייחס אצל בגירים, אצל נוער אין שינוי בגישה.
איתן גורני: ציטטו אותו לא נכון.
קרן גנות: בסדר.
קרן גנות: אני מדגישה שאצל נוער אין שינוי בגישה, לגבי תפיסה של שימוש בסמים.
קרן גנות: אין מה שנקרא שימוש אישי, נוער זה משהו אחר.
קרן גנות: חבר הכנסת מיכאלי, כמו שציינת, המשטרה שותפה לפרוייקטים שמתעסקים עם נוער, ופרוייקטים של מניעה שזקוקה להרבה משרדים, בעיקר משרד הקליטה ולמשרד החינוך, וטיפול בנוער שכבר נתפס, שיש לו כבר תיקים.
קרן גנות: וכפי שחברת הכנסת סופה לנדבר, דיברה על חשיבות הקשר עם מורים, גם אנחנו מודעים לחשיבות הקשר עם מורים.
קרן גנות: פרוייקטים שאנחנו שותפים להם, נוצר גם קשר עם ההורים ועם המשפחות על ידי אנשים שהם דוברי שפה, לאו דווקא רוסית, יש גם התייחסות לנוער אתיופי.
קרן גנות: אני אופטימית כאן.
ויקטור איפרימוב: אני מייצג את המגזר של חבר העמים.
ויקטור איפרימוב: יש לנו חמש מרכזים, המחלקה הוקמה לפני שנה.
ויקטור איפרימוב: אנחנו עובדים מדימונה ועד מגדל העמק.
ויקטור איפרימוב: שנה זה בוודאי לא מספיק לספר על כל הבעיות, אבל הן קיימות.
ויקטור איפרימוב: לקו החם שלנו, הגיעו מעל 570 פניות מהורים.
ויקטור איפרימוב: 5%-7% ביקשו לקבל מידע, אינפורמציה, איך לזהות ילדים וכו'.
ויקטור איפרימוב: רוב הפניות היו עם צעקות, תעזרו לנו, תעשו משהו.
ויקטור איפרימוב: אנחנו לא יודעים מה לעשות.
ויקטור איפרימוב: הבדיקות שעשינו בקהילות, וגם באישפוזיות, מעל 50% מחבר העמים.
ויקטור איפרימוב: כל מי שמעוניין לעשות את הביקורת, אנחנו מוכנים.
ויקטור איפרימוב: אני לא רוצה לדבר על אחוזים.
ויקטור איפרימוב: אבל הבעיה קיימת, אפילו 5%, 10%.
ויקטור איפרימוב: זה אחוז מאוד גבוה.
ויקטור איפרימוב: נכנסנו לפרוייקטים גם עם העמותה למען ילדים עולים, עמותה נהדרת, אני רוצה לציין את זה.
ויקטור איפרימוב: אנחנו עובדים בהרבה מקומות ביחד עם המדריכים שלנו.
ויקטור איפרימוב: אנחנו מרכיבים צוות שיכולים לזהות ולאתר, ולהזמין את הילדים גם לחוגים, ולתת להם פתרון מה לעשות.
ויקטור איפרימוב: מה אפשר לעשות לילדים שבעצם מקבלים את המניעה וההסברה, צריך לתת להם כיוון.
ויקטור איפרימוב: אנחנו ביחד צריכים לחשוב יותר איך אנחנו יכולים להרים את הנושא, ולקחת את הדגל וללכת קדימה.
ויקטור איפרימוב: תודה.
סופה לנדבר: מה הטלפון של "קו חם"?
ויקטור איפרימוב: הטלפון של קו חם הוא 1-700-500066.
ויקטור איפרימוב: כל אדם שמתקשר יכול לקבל לשמוע בשפה הרוסית.
איתן גורני: הכל בשפה הרוסית.
ויקטור איפרימוב: כן.
ויקטור איפרימוב: בנוסף לזה יש לנו ליווי למכורים, שעד היום אין להם שום מידע לאן ללכת.
ויקטור איפרימוב: בדרך הרווחה, או בכל דרך אחרת, נותנים להם אופציה להיכנס לדלת הנכונה.
אלי זרחין: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת הנכבדים, ברשותכם אני רוצה לציין שלוש נקודות בקצרה.
אלי זרחין: יש קשר מאוד הדוק בין השתלבות בארץ, בין הרגשת זהות בחברה, לבין שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים עבריינות ודברים אחרים.
אלי זרחין: אתם עשיתם, מה שמשרד החינוך אין לו אומץ ברמה מקצועית לעשות.
אלי זרחין: אתם הבנתם שכמה שהיא איש מקצוע, היא לא יכולה לעבוד עם דוברי רוסית.
אלי זרחין: לדוברי רוסית חייבים לקחת עובדים מהקהילה, עובדים שבאו מהקהילה, שיודעים את הזהות, מדברים שפה.
אלי זרחין: עובדה, שהיום אנחנו מפעילים, כמו שויקטור אמר, עשרות פרוייקטים בשטח, שרוב הכסף שעובר, הרשויות גונבות, סליחה שאני אומר את זה.
אלי זרחין: אנחנו מביאים תורמים שעושים דברים נהדרים, ואני קורא לזה מניעה, אני קורא לזה הסברה, אבל זה עובד.
אלי זרחין: ילד קולט משהו שלא קלט אחר כך כאשר הוא רואה אנשי מקצוע שבאים מקרב עולים.
אלי זרחין: פנינו לגליה, קיבלנו תמיכה של גליה.
אלי זרחין: הגשנו תכנית, גם לגליה וגם ותיקים וחברי כנסת.
אלי זרחין: קיבלנו מגליה אישור שהתכנית הזאת שבנויה על זהות, על השתלבות בארץ, שחומרים פסיכו-אקטיביים זה חלק מהתכנית, על ידי מנחים שבאו מהקהילה.
אלי זרחין: קיבלנו מגליה אישור בכתב שהתכנית מקובלת עליה בחודש מרץ וזה נגמר.
אלי זרחין: שום דבר לא עובד, למה.
אלי זרחין: בחדר הזה היה דיון, במשרד החינוך אין יחידה אחת שנקראת עולים.
גליה שחם: אתה אומר דברים לא מדויקים.
אלי זרחין: ואני אומר לך, את לא יודעת לעבוד עם הרוסים.
אלי זרחין: הייתי בחדר עם כל אנשי המקצוע הכי טובים שלך, אין שם אף אחד דובר רוסית.
אלי זרחין: גליה, עם כל הכבוד, לרשות למלחמה בסמים לקח זמן להבין, הם לא כל יכול.
אלי זרחין: יש לך אנשי מקצוע נהדרים, והטובים בארץ.
אלי זרחין: כל עוד שהם לא באו לקהילה, הם לא יכולים לעבוד.
אלי זרחין: אין בבתי הספר יועצים פסיכולוגים מורים דוברי שפה.
אלי זרחין: והם נכנסים ללמד אותנו מה צריך לעשות, לא צריך ללמד אותם.
אלי זרחין: אני לא מתווכח עם מחקר.
אלי זרחין: תסתכלו במחקר מי זה ילדים.
אלי זרחין: אם לוקחים מקרית גת, שויקטור בא משם, 22 ילדים, זה כל אותם 5,000 ילדי קרית גת, לא יודע.
אלי זרחין: אם רק 56 ילדים, מכל אלה שהיו במחקר, לומדים בבתי הספר של משרד החינוך, וכל האשר בחוץ, אנחנו מדברים על 80% ילדים מסוימים.
אלי זרחין: זה לא כל הילדים.
אלי זרחין: ואם אנחנו מסתכלים על 84% יוצאי אתיופיה שנגעו בבירה, אני לא יודע מה הקשר בין בירה שיש בבית כחלק מהתרבות, להורים של אותם ילדים.
אלי זרחין: למה צריך לקשר, למה צריך לעשות כותרות.
סופה לנדבר: אתה לא מבין צריך לצאת מכאן עם כותרת.
מיכאל נודלמן: זה בלתי אפשרי, זה כל הילדים כמעט.
מיכאל נודלמן: מי שכתב הוא לא חשב.
איתן גורני: אתם אומרים את זה, אנחנו לא אומרים את זה.
איתן גורני: חלילה לנו להגיד כזה דבר.
סופה לנדבר: זה סקר לא נכון.
אלי זרחין: אין אף ארגון עולים שעובד איתנו.
נסים זאב: האם אין באמת דוברי רוסית במשרד החינוך?
אלי זרחין: בכמות של 12%.
גליה שחם: יש דוברי רוסית במשרד החינוך, וזאת לא הנקודה.
אלי זרחין: מי?
גליה שחם: קראנו בעיון, התייחסנו מאוד ברצינות לתכנית שלך, מה שאמרנו, שהיא מתאימה לחינוך הלא פורמלי.
גליה שחם: כעיקרון אצלנו שאנחנו לא מוציאים ילדים לקבוצה של יוצאי זה או יוצאי זה לעבודה סדנאית או כל קבוצה שתהיה על פי בסיס של מוצא עם מישהו שהוא דובר השפה.
גליה שחם: זה לא מתאים למסגרת של החינוך הפורמלי.
אלי זרחין: יש תכניות בגרות לעולים.
אלי זרחין: לא נכון מה שהיא אומרת.
גליה שחם: למה אתה נכנס לדברים שלי.
גליה שחם: הקשבתי, למרות שמאוד הרגיז אותי.
גליה שחם: המלצנו לאמץ את התכנית במסגרות הלא פורמליות.
גליה שחם: נמצא פה נח גרינבוים מקידום נוער.
גליה שחם: הם עובדים עם מסגרות לא פורמליות.
גליה שחם: הם עובדים הרבה איתך.
אלי זרחין: בכסף שלי בלבד.
גליה שחם: מה זה משנה עכשיו הכסף של מי.
גליה שחם: לא נכנסת לדבר הזה.
גליה שחם: משרד החינוך עובד איתך, במסגרות של החינוך הלא פורמלי.
אלי זרחין: לא עובד, לא שם כסף.
גליה שחם: אם כך, אנחנו מדברים על כסף ולא על התכנית.
גליה שחם: במסגרות של החינוך הלא פורמלי, התקבלה התכנית הזאת כתכנית בהחלט מקובלת.
גליה שחם: למסגרת בית הספר היא לא מתאימה.
גליה שחם: אנחנו במסגרת של בית הספר עושים דברים אחרים.
גליה שחם: אנחנו גם משתדלים לטפח את הילדים, את המקומות החזקים שלהם, אתם תלכו למינהל חינוך התיישבותי שאתה עוד עובד שם כיועץ חינוכי, יש שם תזמורת של בני נוער.
גליה שחם: פשוט חווייה לראות את העבודה שהילדים האלה משקיעים.
גליה שחם: ילדים, זה לא קבלה על פי מוצא, או חלק גדול מהקבוצה הם יוצאי חבר העמים, יש שם עוד ילדים אחרים.
גליה שחם: טיפוח כשרונות של ילדים, טיפוח המקומות החזקים שלהם.
גליה שחם: ויחד עם זאת, גם לתת להם עזרה ותמיכה במקומות החלשים.
גליה שחם: בקשר לנושא של למידה, בעיניי הוא מאוד נכון.
גליה שחם: זה לא תחום האחריות שלי, אבל אין ספק שהתפקיד של בית הספר זה לחזק את הילדים בלמידה, ובוודאי בנושא של עברית.
גליה שחם: על זה הדיון בנפרד.
נעמה צוייג: אני רוצה לא להתייחס לנושא של הסקרים, אלא להתייחס "אל סם".
נעמה צוייג: זוהי עמותה שמטפלת בנוער ובצעירים המשתמשים בסמים ובאלכוהול ומייעצת להורים.
נעמה צוייג: אני קוראת מכאן, אני רוצה לומר, אנחנו רוצים להניק מאשר יותר מאשר רוצים לינוק.
נעמה צוייג: אין מצב שילדים דופקים אצלנו בדלת, ובאים ואומרים תעזרו לנו.
נעמה צוייג: אז מה אנחנו צריכים.
נעמה צוייג: אנחנו מקבלים הרבה עזרה מהרשות הלאומית למלחמה בסמים.
נעמה צוייג: אנחנו מקבלים עזרה ממשרד הקליטה על טיפולים.
נעמה צוייג: כאשר בא מישהו, סופרים לנו איקס טיפולים ולפי זה אנחנו מקבלים כסף.
נעמה צוייג: ברוח הדברים שנאמרו כאן, אנחנו יודעים שצריכים לעשות גם עבודה אחרת.
נעמה צוייג: צריך לעשות עבודה מכוונת טיפול, לבוא אליהם.
נעמה צוייג: שיבוא מנחה להורים, שיבוא מנחה לקבוצה של נוער בסיכון גבוה ולנערות במצוקה ולקידום נוער, ולאלה ולאלה, וגם לתלמידים בבתי הספר.
נעמה צוייג: לזה אין לנו תקציבים בכלל.
נעמה צוייג: אנחנו צריכים לשנורר.
נעמה צוייג: אני באמת פונה מכאן ומבקשת, אם יש איזו דרך.
נעמה צוייג: יש לנו מנגנון, יש לנו אנשים, אנחנו מאוד אוהבים לעבוד עם המנחים של מרכז מאי"ה.
יעקב קרוגליאק: אני נציג של אמהות למען ילדים סובלים.
יעקב קרוגליאק: אנחנו פשוט רואים מה שקורה עם הילדים שלנו, וילד שלנו זה לא רק בן חמש, או בן 17, גם בן 32, וגם בגילאים יותר מבוגרים.
יעקב קרוגליאק: מה שקורה תכל'ס בשטח, המספרים מדברים בעד עצמם, המצב הוא קשה.
יעקב קרוגליאק: אנחנו רוצים שינוי, אנחנו רוצים מודעות, ומעוניינים ומבקשים שינוי.
יעקב קרוגליאק: הילדים סובלים.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מדברים פה על עולים מחבר העמים, או פחות מחבר העמים.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מבקשים כוח אדם מקצועי, שיבוא ויארגן את האמהות ואת ההורים, שיציל אותנו, אנחנו רוצים להמשיך לחיות.
יעקב קרוגליאק: אנחנו חיים פה במדינה הזאת, יש כאלה שהגיעו לארץ טריים ממש, שנה, שנתיים, שלוש.
יעקב קרוגליאק: יש כאלה שהגיעו לארץ יותר ותיקים, ויש כאלה שנולדו בארץ, אני מדבר לגבי ההורים.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מבקשים תמיכה, ושיתנו לנו אפשרות להתאגד ולתמוך אחד בשני, גם בצורה מקצועית.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מבקשים להשמיע את קולנו, שהעניין הזה של הסמים, זה ברמה של טרור בארץ.
יעקב קרוגליאק: בן אדם שמתפוצץ בשוק מחנה יהודה, ולוקח איתו לא עלינו, 30 אנשים, או בן אדם שיוצא עם קילו הירואין, ושלא נדבר על מריחואנה פשוטה, כי בהירואין לא נוגעים בדרך כלל בלי מריחואנה פשוטה.
יעקב קרוגליאק: לא מסתפקים בקופסת מריחואנה, יש סבירות של הגוף, ואני לא רוצה להיכנס לפרטים מקצועיים.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מבקשים שתהיה מודעות בציבור, לי זה לא יקרה, זה לא נכון.
יעקב קרוגליאק: אפילו השכנים שלנו, מה אלכוהוליסט, מה נרקומן, לי זה לא יקרה.
יעקב קרוגליאק: הציבור בארץ שוכח שאנחנו שכנים, שאנחנו אחים, בכל זאת אנחנו משתלבים בתוך החברה.
יעקב קרוגליאק: אני לא מדבר דווקא על עולים מחבר העמים, אני מדבר בכלל על האוכלוסייה.
יעקב קרוגליאק: נכון שיש קבוצות תמיכה, אבל כנראה שזה לא מספיק, כי הקבוצות מדברות בעד עצמן, האחוז של הנפגעים עולה, ורק עולה, ורק עולה.
יעקב קרוגליאק: אנחנו מבקשים תכ'לס, די, דיבורים זה טוב, אבל מעשים.
אילנה ויסוצקי: היתה כתבה בעיתון "הארץ" על העמותה שלנו, אנחנו בבעיה.
אילנה ויסוצקי: זו לא בעיה, זה טרור, בגלל שאנחנו מאבדים את הילדים שלנו.
אילנה ויסוצקי: רציתי לומר שלא נכון לומר ש-33% משתמשים בסמים, ואחר כך 10% ממשיכים להשתמש.
אילנה ויסוצקי: כולם מתחילים מסמים קלים, וממשיכים לסמים קשים.
אילנה ויסוצקי: אחרי הכתבה היו תגובות, פנו ישראליות אמהות, הן רוצות להיות איתנו, אבל ההבדל בינינו הוא שאנחנו מדברות על הטרור הזה בקול רם, והן יושבות בשקט בבית עם הילד שלהן, ומתביישות שמישהו מהשכנים יידע שהוא חולה ומשתמש בסמים.
דני בודובסקי: אפתח ברשותך בשני פתגמים אתיופים, שיכולים להצביע קצת על מה שנעשה כאן.
דני בודובסקי: את היבלית של הארץ תחרוש בשורש של אותה הארץ.
דני בודובסקי: זה מדגיש בעצם את החשיבות של ההתייחסות והטיפול התרבותי.
דני בודובסקי: ולגבי השיתוף, קור עכביש אחד השזור בקורים רבים, חזק מספיק לקשור אריה.
דני בודובסקי: זה איזשהו מסר שאנחנו צריכים לעבוד איתו, לא תמיד זה עובד.
דני בודובסקי: במשרד הבריאות אנחנו עוסקים אמנם לא במניעה, אבל בחלק הטיפולי, ובחלק מאוד קטן באוכלוסייה של קצה הרצף.
דני בודובסקי: אם ד"ר רחל בר-המבורגר דיברה על אלה ששותים אפילו פעם אחת, ואילו אנחנו נעשה הצבעה ובדיקה בתוכנו, כמה מאתנו בעצם שתו, אפילו פעם אחת, אנחנו נראה שרוב גדול מאיתנו שותים.
דני בודובסקי: אנחנו מטפלים בקצה הרצף, באותם שניים-שלושה אחוזים בודדים שהם הנרקומנים.
דני בודובסקי: לא השבעים-שמונים אחוז שעלו פה הם הנרקומנים, אלא רק אחוז הקטן.
דני בודובסקי: במסגרת הזאת לטיפול בנוער, יש מסגרת אחת שמשרד הבריאות מפעיל, שהיא בעצם מסגרת של אישפוזית, שהיא קיצרת טווח אבל ארוכה מאוד יחסית לדברים אחרים, שנמשכת עד שלושה חודשים, שאחר כך ממשיכים את הטיפול במסגרות הקהילה.
דני בודובסקי: מעבר לנושא הזה, יש הדרכה, ביחד עם בריאות הציבור במשרד הבריאות, בקטע של הדרכה של מערכות רפואיות לזיהוי סימפטומים.
מעיין כהן: אני לא בדיוק אגע במספרים, מה שאני יודעת, זה מה שאני רואה בעיניים מסביבי.
מעיין כהן: שגם נוער ישראלי, וגם נוער עולה משתמשים בסמים הרבה מאוד מהנוער.
מעיין כהן: לדעתי, הבעיה המרכזית היא שבעצם נוער עולה מודע פחות לסיכונים, מאשר הנוער הישראלי שנחשפים בקמפיינים ולהרצאות מאז גיל בית הספר היסודי.
מעיין כהן: לכן לדעתי, הנוער העולה צריך עבודה בשפתו, יותר הרצאות, ולצאת בקמפיינים כדי שיהיה מודע לסיכונים הכרוכים בכך.
קרן גנות: אני ראש תחום טיפול בית סוהר "אופק", בית סוהר היחיד בארץ לנוער.
קרן גנות: אנחנו בעצם מקבלים בסופו של דבר את כל התוצר שדובר כאן.
קרן גנות: מבחינת הנושא של שימוש בסמים, אני מדברת באופן כללי, לאו דווקא לגבי נוער עולה, יש כמות גדולה של נערים שמגיעים עם רקע של שימוש בסמים, ורקע של שימוש באלכוהול.
קרן גנות: מאוד רקע מזדמן, שימוש מזדמן לדבר על נרקומנים ברמה כבדה, אני חושבת שהם עוד לא הגיעו לשלב הזה, וזה באמת כפי שציינו כאן באחוזים מעטים.
קרן גנות: מבחינת הנתונים, הנושא של הסמים מעסיק אותנו.
קרן גנות: נכון להיום דווקא הדברים שיותר מעסיקים אותנו, זה נושא של אלימות, ונושא של עבירות מין, שנובע משימוש סמים ואלכוהול.
קרן גנות: נכון להיום, מבחינת שימוש בסמים, אני מדברת על שימוש מבחינת שימוש, סחר, החזקה, 40 נערים, שזה בערך 20% מכלל הנערים בבית סוהר אופ"ק.
קרן גנות: חשוב לי להגיד, שאנחנו נותנים מענה מאוד רחב גם מבחינת הנושא של למידת השפה.
קרן גנות: יש לנו מעורבות בחברת המתנ"סים, וכל הנושא של תכנית הלימודים.
קרן גנות: יש לנו מעורבות מאוד גדולה של הרשות למלחמה בסמים, שגם מתקצבים חלק מהפרוייקטים שלנו.
קרן גנות: אחת הבעיות שכן צריך לחשוב, זה נושא הרצף הטיפולי.
קרן גנות: מדובר פה הרבה על איך אנחנו מונעים, ואיך אנחנו מנסים להגיע למצב שהם לא יגיעו לכלא, אבל המצב הנתון הוא, שיש הרבה נערים שכן מגיעים לכלא.
קרן גנות: נוער עולה, נכון להיום יש לנו 15 נערים מאתיופיה, ו-29 שעולים מחבר העמים, אני לא מדברת על כאלה שנולדו פה, שההורים שלהם עלו, שזה עוד בסביבות 15 נערים.
קרן גנות: אחד הדברים החשובים מבחינתנו, שחשוב מאוד לדבר על מה קורה איתם אחרי שהם משתחררים מהכלא.
קרן גנות: יש הרבה תכניות, ויש המון עמותות, אנחנו בקשר עם "עמותת ידידים", ועוד עמותות בלי סוף, אתם יודעים את זה הרבה יותר טוב מאיתנו.
קרן גנות: יש המון עמותות שמתעסקות במה לעשות בלפני, במניעה, בהסברה.
קרן גנות: צריכים לחשוב מה עושים איתם אחרי, כי התכניות שאנחנו עושים יחד עם הרשות לשיקום האסיר, הן מאוד קצרות ומאוד מינימליות, והן מדברות לאו דווקא על נושא של עלייה, הן מדברות על שילוב בקהילה.
קרן גנות: הנושא חשוב, העלינו במספר מפגשים שכן צריכים לחשוב על משהו שרלוונטי לנערים יוצאי חבר העמים ואתיופיה שמשתחררים, ומענה ספציפי בתחום הזה.
יוסי גובר: 20% מכלל הנוער שנמצא בבית הסוהר "אופק" שהוא בית סוהר טיפולי לנוער ייחודי - -
נסים זאב: אבל לא על שימוש אני מבין.
נסים זאב: אולי על סחר.
קרן גנות: בדרך כלל הם אומרים אני סחרתי, לא השתמשתי.
קרן גנות: הרבה פעמים זה הולך ביחד, ויש כאלה שהם לא שפוטים.
קרן גנות: יש שימוע - - -
אלי זרחין: עד שנער נכנס זה תהליך, זה לא הולך מהר.
שאול צגהון: אני עובד בשטח, גם במטה, אבל תרבות הרחוב מקדימה את כולנו שתי צעדים קדימה.
שאול צגהון: אנחנו אחורה, הרחוב מקדים אותנו.
שאול צגהון: הם מכירים את הרחוב טוב מאוד.
שאול צגהון: כל מה שקשור במכירה של אלכוהול, דרך אגב, אנחנו לא מדברים על דבק, דבק זה לא סם.
שאול צגהון: לא ראיתי שוטר אחד שעוצר נער שמסניף דבק.
שאול צגהון: גם בבית הספר, אנחנו מכירים את זה.
איתן גורני: נדיפים זה בעיקר עבודת מניעה.
שאול צגהון: תרבות הרחוב מקדימה אותנו שתי צעדים קדימה, אנחנו אחורה, בניידות, במגדלורים, אנחנו פוגשים את זה בעבודת חוץ בערב.
שאול צגהון: יש עבריינות, וכל מה שקשור בהתמכרויות סמים, אלכוהול, זה כל הזמן תחת האף שלנו.
שאול צגהון: זה לא בעיה של העולים תסלחו לי, זו בעיה של כולם.
שאול צגהון: אם אותו נער עולה נמצא בשימוש, הנער שלידו שהוא לאו דווקא עולה, הוא נמצא בבעיה נוספת.
שאול צגהון: אני פשוט חושב שיש פה שיבוש של תכניות, יש בעיה רצינית שהרחוב מקדים אותנו שתי צעדים אחורה.
שאול צגהון: נכון, יש נתונים סטטיסטיים.
שאול צגהון: יש נתונים יפים אנחנו יודעים.
שאול צגהון: תכל'ס בשטח, שטח זה שעת פנאי, מהשעה ארבע אחר הצהריים כאשר בית הספר נסגר, מתחילה מערכת ממוסדת חכמה של אנשים שעושים כסף על ילדים, והם עושים את זה מאוד יפה, ופה הבעיה.
שאול צגהון: אנחנו מדברים על בית ספר, הוא נסגר בשעה ארבע בדרך כלל, המורה לא יכול לדעת אם הילד הסניף דבק או לא.
שאול צגהון: כי זה אותו ריח של אותו דבר שמורחים על הקיר, לא מכירים, לא יודעים.
שאול צגהון: אם ילד נראה עצבני והעיניים שלו אדומות, לא מספיק מבינים.
שאול צגהון: אני נתקלתי בתופעה הזאת לא פעם אחת, הרבה פעמים.
שאול צגהון: יש פה בעיה רצינית, עמוקה, מורכבת.
שאול צגהון: זו בעיה מערכתית.
שאול צגהון: לא פשוט לדעת שהם חוזרים אחר כך, ואותה אמא כבר לא אותה אמא, היא כבר גמורה, היא לא אמורה לטפל באותו ילד שחזר מ"אופק", וואלה הוא למד להיות עבריין, בית ספר לעבריינות הוא למד ב"אופק" עם כל הטיפול.
שאול צגהון: שם הוא למד איך להיות עבריין יותר קשוח.
דני קסהון: האמת היא שכולם דיברו על קליטתם של העולים.
דני קסהון: בסופו של דבר זה מתחבר לחברה ישראלית.
דני קסהון: כשאני רואה את הסקר, מצער ומקומם עמוק, מכיוון שעולי אתיופיה, אף פעם לא ידעו מה זה סמים.
דני קסהון: ידעו, אבל אף פעם לא השתמשו באתיופיה.
דני קסהון: אבל זאת תוצאה של תרבות ישראלית, ולא תרבות שהבינו אותה.
דני קסהון: זו תרבות שמרוב עוצמת הבעיה, ושאין פתרון לה, אז בסופו של דבר נגררים לדברים השלמים ביותר, כי את הזמן הפנוי שלו הוא מחפש איך להעביר.
דני קסהון: לכן, אני חושב שהמערכת שמתעסקת עם עולים בכלל, צריכה לקחת בחשבון, כפי ששאול אמר נכון, צריך לקחת עולים שיטפלו בעולים, ולא אנשים ותיקים, עם כל הכבוד על הוותק והצבריות שקיימת, אלה שיטפלו בעולים שיתנו מענה נכון.
דני קסהון: כי מי שמבין את הקוד התרבותי, מי שמבין המנטליות זה העולה עצמו.
דני קסהון: אני לא חושב שהצבר מבין את הקוד התרבותי שלי, או את המנטליות שלי.
דני קסהון: אלא אני בעצמי מבין את הקוד התרבותי של העולים שלי, ואני יודע איך להשפיע, איך לכוון, איך למנוע את הדברים לפני שהמצב התדרדר.
דני קסהון: אם באותן המערכות אין את האנשים הנכונים, אני לא חושב שנצליח למנוע.
דני קסהון: לא פלא שמצבנו מתדרדר מיום ליום.
דני קסהון: לכן חשוב שהמערכות יקחו את עצמן לידיים ויכניסו את העובדים הנכונים, כדי שיקבלו תוצאה טובה.
דני קסהון: יש לנו ארגונים שונים, ועמותות שונות שמתעסקות בטיפולן של העולים שבעצם זה לא היה צריך להיות של הארגונים, אלא של המערכת.
דני קסהון: מכיוון שהמערכת הזניחה את הנושא, יש עמותות שמנסות לעזור בכל כוחן, אבל לא מצליחים לבוא לידי ביטוי, כך שגם לעמותות יש קשיים.
דני קסהון: אלמלא אותן המערכות, כפי שידידי אמר, היו עובדים בשיתוף פעולה, וידידי אמר נכון.
דני קסהון: אם היינו עובדים בשיתוף פעולה גם עם העמותות וגם עם המערכות, היינו יכולים להתחיל הרבה יותר, ולהגיע לתוצאה הרבה יותר טובה.
דני קסהון: צר לי שזה לא קורה, במדינה מתוקנת, מודרנית, חברתית, שכולם מדברים על החברה, אבל בסופו של דבר זה לא יוצא לפועל, וזה מצער.
דני קסהון: יש צורך למגר את התופעה הזאת של כולנו, ולשאת באחריות.
אירנה לויט: (תרגום) נאמרו הרבה סיבות לתופעת הנרקומנים והאלכוהוליסטים.
אירנה לויט: נאמרו מספרים שהביאו לדיון ולמחלוקת.
אירנה לויט: אני לשאול את השאלה הבאה.
אירנה לויט: לקוח של מי הוא הנרקומן, מי אמור לטפל בו?
אירנה לויט: אמהות פונות לנרקולוגים, אחרי חמישה ימים מנקים אותם, מה עושים הלאה.
אירנה לויט: אנחנו פונים לפסיכולוגים, הם אומרים שזו בעיה וזה דורש טיפול ארוך טווח.
אירנה לויט: פונים לפסיכיאטרים, אומרים שהוא לא הקליינט שלו, הוא לא הלקוח שלנו.
אירנה לויט: אנחנו פונים למשטרה, המשטרה אומרת הוא עוד לא פושע, אנחנו לא יכולים לטפל בו עד שהוא עושה אקט פלילי.
אירנה לויט: מה קורה בפועל?
אירנה לויט: כל שנייה הנרקומן הורג את עצמו, זה רצח, על זה אנחנו מדברים.
אירנה לויט: אני רוצה להביא את זה לדעת כל הקהל, כי אנחנו רוצים להבין.
אירנה לויט: אני מתייחסת בכבוד רב לרשות, ולארגון שמטפל בנושא המניעה, אבל אני שואלת מה קורה עם אלה שכבר הגיעו לבעיה הזאת.
אירנה לויט: מה עושים עם אלה שכבר עברו "אל-סם", שהם בני 18-19.
אירנה לויט: יש קהילות שמנקים את הנרקומנים, היום יש כלל, חוק, ערך של דמוקרטיה, ולכן אי אפשר לעשות טיפול בכפייה.
אירנה לויט: ומה אנחנו רואים בפועל, היום אנחנו רואים שבעצם נרקומנים לא רוצים טיפול.
אירנה לויט: אנחנו לא מדברים על רצח שהם עושים לעצמם, אנחנו מדברים על דמוקרטיה, ולא על העניין של רצח עצמי.
אירנה לויט: אנחנו לא מדברים על התופעות של המשפחות של הסבל שלהן, אנחנו רק ממקדים את הנושא על דמוקרטיה ולא כל הסבל שמסביב.
אירנה לויט: כל אחד מאיתכם שעובר בכביש, רואה נרקומנים שמבקשים צדקה.
אירנה לויט: כל אחד בבוז, ובבושה, זורק מטבע, בתקווה שהוא לא ייקלע לסיפור הזה.
אירנה לויט: אם לא נעצור את התופעה הזאת, מחר לא נוכל לצאת מהבית, לא נוכל לטייל ברחוב, לשבת בבתי קפה, זו הבעיה שלהם.
אירנה לויט: אני תומכת ברשות, יש פלח של נרקומנים, אלו שבגיל עשר, צריכה לקום ועדה שיכולה לזהות מצב של הנרקומן, זה דבר ראשוני.
אירנה לויט: אני תומכת ברשות, בהצעה שלהם שהכסף שנרקומנים מקבלים כפנסיה, כביטוח לאומי, צריכים להיות מכוונים לטיפול ולהחלמה של הנרקומנים.
אירנה לויט: הנרקומנים משתמשים בכסף הזה כדי לצרוך סמים.
אירנה לויט: אני רוצה לבקש מידע, אולי רחל יכולה לומר כמה אנשים נכנסים לגמילה, עוברים עד הסוף של כל הרצף, שלב שלב.
אירנה לויט: כמה נכנסים וכמה יוצאים בשלב הסופי.