GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר חנוכה: אני אוהב את המקום הזה, כמו שעמי ציין אני עושה פה הרצאות לתלמידים שמגיעים בימי שני, גם לחיילים.
מאיר חנוכה: אבל מעבר לזה אני אוהב את המטופלים.
מאיר חנוכה: אחד הדברים שממלא אותי פה זה המטופלים.
מאיר חנוכה: אני בא לפה, אני נהנה בעבודה הזאת.
מאיר חנוכה: למה אני אוהב את המקום, אם תסתכלו ואנחנו נעשה סיור, הכל פה עבודת יד.
מאיר חנוכה: תראו איך המקום שמור, נקי, מצוחצח, חומות, צמחים.
מאיר חנוכה: אפילו את הקראוונים המטופלים שיפצו.
מאיר חנוכה: הכל עושים במקום הזה.
מאיר חנוכה: המטופלים מאוד אוהבים את המקום הזה.
מאיר חנוכה: אני בוגר של זוהרים.
מאיר חנוכה: מטופל שמסיים את זוהרים למרות שאני איש צוות, אני רואה אותו כחבר.
מאיר חנוכה: אנחנו מאותה משפחה.
מאיר חנוכה: הוא סיים את הקהילה, אני סיימתי את הקהילה.
מאיר חנוכה: אנחנו במשפחת זוהרים.
מאיר חנוכה: במשפחת זוהרים יש הרבה מכורים נקיים, הרבה מטופלים שהמקום הזה הוא הבית שלנו.
מאיר חנוכה: דרך אגב, המקום זה הוא הבית שלנו לכל החיים.
מאיר חנוכה: לכל מטופל יש את הזכות להגיע לפה כל שישי שבת.
מאיר חנוכה: להיות פה שישי שבת.
מאיר חנוכה: כל מטופל שיש לו קשיים בהתפתחות שלו, בתהליכים שלו, ורואה את עצמו במצב של סיכון, יכול להתקשר, ויכול לבוא לפה לכמה ימים, להתחזק, לדבר, לקבל כיוונים ולחזור לחיים עוד הפעם.
מאיר חנוכה: זאת אומרת יש כלים.
מאיר חנוכה: אחד הכלים החזקים להירשם ליחידות אחרי סיום ההוסטל.
מאיר חנוכה: תהיה בשיחה, לך ל-N.A. תהיה בשיחות עם עובדת סוציאליות.
מאיר חנוכה: תן בדיקות שתן.
מאיר חנוכה: פסיכולוגיה, משהו שיישב לך על הראש, שאתה יודע שאתה נותן בדיקות שתן.
מאיר חנוכה: זה הרבה תלוי באדם.
מאיר חנוכה: ובקהילה אנחנו מקבלים כל כך הרבה כלים, הנקודה היא לעשות את הדברים.
מאיר חנוכה: אחד הבעיות שלנו כמכורים זה יציבות.
מאיר חנוכה: הרי אנחנו מתחילים בנקודה מסויימת את החיים.
מאיר חנוכה: זה מאוד מתסכל להתחיל את החיים בגיל 30.
מאיר חנוכה: עד היום אני משלם מחירים על מה שעשיתי בעבר.
מאיר חנוכה: הכל נראה ורוד, אבל שום דבר לא ורוד.
מאיר חנוכה: זו עבודה קשה יום יומית.
מאיר חנוכה: יש לי עוד הרבה מחירים לשלם.
מאיר חנוכה: יש לי משפחה, יש לי ילדה.
מאיר חנוכה: יש חיים.
מאיר חנוכה: אבל לגבי זוהרים, לי הוא מאוד חשוב.
מאיר חנוכה: אני לא רואה את עצמי עוזב את המקום הזה.
מאיר חנוכה: אני מחובר פה לאדמה.
יחיאל חזן: מה היתה המטרה שלכם לכך שהזמנתם אותנו לכאן.
יחיאל חזן: מה הדבר העיקרי שאותו רציתי להעביר – העניין של התקציב למבנה, זה הדבר העיקרי?
אתי חורי: תקציב למבנה ותקציב ללימודים.
עמי קרצ'מר: רצינו להגדיר את המודעות של האנשים שאנחנו נמצאים פה.
עמי קרצ'מר: יש פה מקום שאולי הוא נמצא ליד תרכומייה, אבל לא כולם עוברים פה, אבל אנחנו חיים, אנחנו נותנים, ואנחנו עושים, ואנחנו לא פחות טובים מאשר מקומות כמו שאמרו אחרים שם למעלה, שהם יפים ומפוארים.
עמי קרצ'מר: אנחנו צריכים היום עזרה.
יחיאל חזן: כמה עובדים יש במקום הזה?
עמי קרצ'מר: 24 עובדים.
יחיאל חזן: זה מתחלק על מדריכים, עובדים סוציאליים.
עמי קרצ'מר: וצוות קטן מאוד של מינהלה.
סטלה קורבלינקו: אפשר לשמוע פרטים על עובדים דוברי שפות.
סטלה קורבלינקו: יש עובדים שהם עולים ותיקים?
אתי חורי: הרופא שלנו ד"ר טיטו, הוא רוסי.
אתי חורי: יש לנו מדריך אחד שהוא בן מיעוטים.
אתי חורי: יש לנו מדריך רוסי.
אתי חורי: עובד סוציאלי לא, הם כולם במקרה ישראלים.
אתי חורי: יש גם נשים.
אתי חורי: בטקס האחרון 10% סיימו כאן נשים.
עמי קרצ'מר: עכשיו נציג את המטופלים.
גל: אני בן 22, מתל אביב.
גל: אני נמצא כרגע בשלב ב', זה לפני שלב ג'.
גל: יש פה תהליך, אתה מגיע לקבלה זמינה, מקבלה זמינה אתה עולה בשלב מתקבלים.
גל: משלב מתקבלים אתה נותן סיפור חיים בקצרה.
גל: אתה מספר על עצמך, ואתה עולה לשלב א'.
גל: בשלב א' בשביל לעבור לשלב ב' מביאים לך אינטק עם שאלות שבמסגרת הטיפול פה כמובן.
גל: במידה ואתה עונה עליהם נכון, אז הצוות בודק אם אתה מתאים ובוחרים להעלות אותך.
גל: כרגע אני נמצא בשלב ב'.
יחיאל חזן: למדת בבית ספר יסודי תיכון?
גל: למדתי יסודי.
גל: בתיכון הפסקתי ללמוד בגיל 16 מסיבות משפחתיות.
גל: לא בדיוק רציתי להמשיך ללמוד.
גל: לא היה לנו כל כך הרבה כסף.
יחיאל חזן: מתי בפעם הראשונה נפלת לסם?
גל: בגיל 14.5 התחלתי להשתמש.
יחיאל חזן: כמה זמן השתמשת?
גל: השתמשתי 7 שנים.
גל: התגייסתי לצבא, היה לי תהליך של הפסקה.
גל: עברתי טירונות, התחלתי לשרת בצפון.
גל: הייתי ממש עצמאי.
גל: גדלתי בלי אבא בבית.
גל: אנחנו קשורים אחד לשני במשפחה כל האחים.
גל: לדוגמא כאשר היה מקרה אלימות כלפי, הייתי עדיין ילד, אחי הגדול היה מחפה ילי ומגן עלי.
גל: זה מה שאיפיין את האחדות שלנו במשפחה.
גל: בזמן שהייתי בצבא הרביצו לאחי הקטן ואני לא בדיוק קיבלתי את זה.
גל: הוצאתי ג' מיוחד בשביל ללכת לטפל באותו נושא.
גל: קראתי לאחי הגדול שהוא גדול ממני בארבע שנים.
גל: פשוט הלכנו להרביץ לאותו אדם.
גל: בתיאום של אחי הקטן.
גל: הייתי בבריחה של שבועיים מהמשטרה, אחרי שבועיים באתי להסגיר את עצמי אני ואחי הגדול, באנו עם עורכי דין.
גל: נשפטתי על זה לשנה בבית הסוהר.
גל: אחרי שנה בבית הסוהר השתחררתי, אני ואחי כמובן.
גל: עם הרבה דברים שלא נעים לחוות אותם תוך כדי מעצר.
גל: השתחררנו מבית הסוהר, היה מכתב מראש הממשלה בזמנו, שהוא לאו דווקא התייחס אלינו ספציפית.
גל: פשוט הבן אדם שנפגע, היה לו איזה שהוא קשר איתם.
גל: המדינה קיבלה מכתב מראש הממשלה שאותם אנשים שעשו את הנזק, שבעצם זה אנחנו אני ואחי, יטופלו כראוי.
גל: ועקב זה שהשתחררנו אחרי שנה, עלינו לעליון.
גל: הייתי שבוע משוחרר, אחי השתחרר לפני.
גל: בעליון קבעו לנו עוד שנה מאסר כל אחד.
גל: זו היתה אחת מהמכות הכי חזקות שקיבלתי בחיים שלי.
גל: אחרי שבוע קיבלנו את גזר הדין, נתנו לנו עיכוב ביצוע לשבוע, וחזרנו להמשך מעצר.
גל: כבר אז זה היה משהו אחר.
גל: שם גם הסתבכתי.
גל: חזרתי לאותו בית סוהר שהייתי בו, ושם היה לי גם מקרה אלימות.
גל: מישהו הציק לי, ולא יכולתי לספוג אותו, כי לא ידעתי להתמודד עם מה שאני יודע תודה לאל היום, ופרצתי באלימות לתוך בית הסוהר.
גל: היה מקרה אלימות אם זה מהצד שלנו, אם זה מהצד שלו.
גל: התערבו עוד אנשים.
גל: היה בלאגן.
גל: בסוף השתחררתי.
גל: כשהשתחררתי, החלטתי שאני לא חוזר לסמים, כי לא רציתי בזה.
יחיאל חזן: בבית הסוהר השתמשת בסמים?
גל: מעט מאוד.
גל: אני יכול לומר שבסיבוב הראשון לא השתמשתי בסמים.
גל: היה לי תקופה של חודשיים שהייתי משתמש בסמים, הייתי משתמש בחשיש.
גל: כשהשת
גל: חררנו חזרנו עוד פעם לסיבוב השני, כבר הלכנו לבית סוהר יותר קשה, שם היה יותר קל להשיג את הסמים.
גל: השתמשתי באקסטזי, עישנתי, הכל היה במחתרתיות.
גל: כן נגעתי בסם, לאחר חצי שנה שהייתי נקי.
מאיר חנוכה: איך הגעת לזוהרים?
גל: הסתבכתי שוב, אחרי תקופה מסויימת.
גל: הסתבכתי בתיק של סמים.
גל: נתפסתי עם כמות מסויימת של סם, נעצרתי.
גל: בבית המעצר, המליצו לי ללכת למרכז גמילה.
גל: אמרתי לעצמי אני מכיר כבר משהו אחר, בוא נראה משהו אחר בחיים.
גל: חשבתי על זה של לברוח מהתיק שלי, ולא להיכנס שוב לבית הסוהר.
גל: אז אני אבוא אעשה שנה, ואחר כך אני אשתחרר.
גל: אני אמשיך בסמים שלי, בפשע.
גל: נעשה קומבינה ואמשיך.
גל: כשהגעתי לפה, אחרי חמישה וחצי חודשים, נפל לי האסימון שזהו, טוב לי.
גל: הייתי יוצא לביקורים, פתאום מסתכלים עלי אחרת, הראש שלי אחרת, הדברים שלמדתי פה להכיר את עצמי, לא ידעתי אף פעם.
גל: אף פעם לא הראו לי משהו אחר.
גל: היום אני מאוד מאמין במה שאני עושה.
גל: היקנו לי ביטחון.
גל: נתנו לי לגלות את היכולות שלי לגבי הלמידה שלי בכל אופן.
גל: כשאני אומר לגלות את היכולות שלי לגבי הלמידה, מדובר בזה שנפתח קורס גינון.
גל: לקחתי אותו בשתי ידיים, זה משהו שעניין אותי.
גל: רציתי להצליח כך כך.
גל: לא האמנתי שאני יכול.
גל: הרצון שלי היה כן להצליח, אבל לא האמנתי שאני כן אצליח.
גל: עובדה שהנה כן.
גל: קיבלנו תעודה אחת, באנו לכאן הבוחנים, הבנתי את החומר הכי טוב.
גל: אם צריך משהו תמיד אני, באיזשהו מקום זה מעיק עליי.
גל: מהמקום שלהם הם מאוד סומכים עלי כל כך, כי אני כן מבין את החומר.
גל: כל מיני דברים שהיקנו לי ביטחון.
גל: התחלתי להגיד לעצמי מה אני צריך את הבולשיט הזה שם.
גל: אני כרגע בשלב שאני רוצה להתחיל את החיים כבן אדם נורמטיבי במרכאות.
גל: היום אני נקי 9 ימים ושמונה חודשים.
ארטיום: אני בן 21, היום נמצא בשלב ג', שלב הכנסה להוסטל.
ארטיום: אני בארץ כמעט חמש שנים.
ארטיום: הגעתי לארץ בגיל 16, עם המשפחה.
יחיאל חזן: לפני שהגעת לא השתמשת בסמים?
ארטיום: הייתי בשתייה – שתיתי אלכוהול מגיל 12.
יחיאל חזן: איך הגעת לכאן?
ארטיום: הגעתי לפה מתוך רצון שלי.
יחיאל חזן: במה השתמשת לפני שהגעת לפה?
ארטיום: השתמשתי בכל סוגי הסמים.
ארטיום: גם סמים קשים, הירואין, קריסטל.
קולט אביטל: היום כשאתה מסתכל אחורה, אתה יכול אולי להגיד לך או לנו מה קרה.
קולט אביטל: זאת אומרת למה התחלת להשתמש בסמים?
ארטיום: הסיבות הן מורכבות.
ארטיום: הסיבות שהשתמשתי שהיו קיימות פה בארץ, חוסר השתייכות, חוסר קבלת העלייה שלי לפה, ניכור.
ארטיום: אני מאמין שיכול להיות שאם הייתי נשאר ברוסיה גם הייתי מעשן בסמים.
ארטיום: הבעיות במשפחה ליוו אותי כל החיים.
ארטיום: לא בעיות של אלימות, בעיות של הרכב משפחתי.
ארטיום: את האבא שלי אני לא מכיר.
ארטיום: ההורים התגרשו, גם זה ליווה אותי בארץ.
ארטיום: היו לי הרבה רגשות שלא היה לי איפה להוציא אותם שהביאו אותי לשימוש.
יחיאל חזן: איך אתה רואה את עצמך בעתיד?
יחיאל חזן: חוזר לסם?
ארטיום: אני לא רואה את עצמי חוזר לסם, אני מרגיש את עצמי לא במקום הזה.
ארטיום: היום אני יוצא לביקורים, אני לא מרגיש שם שייך.
ארטיום: אני בא לבית שלי, למשפחה שלי, לא יוצא מהבית.
ארטיום: יש לי מטרות לגבי העתיד שלי, ללמוד, לסיים בגרות, להשלים בגרות.
ארטיום: יש לי 12 שנות לימוד חלקי של 17 כיתות.
יחיאל חזן: אם היתה לך אפשרות ללמוד פה בגרות, היית מעדיף ללמוד פה או בחוץ?
ארטיום: הייתי מעדיף ללמוד כאן.
עליו: בן 22 מירושלים.
עליו: כמו כולם, הגעתי לקהילה הזאת קרוע, לא יודע כלום, לא יודע מה רוצים ממני.
עליו: בראש שלי כמו איזושהי קומבינה, רק לברוח מהתיקים.
עליו: עכשיו בכל הכנות, התחלתי להכיר את עצמי.
עליו: כל החיים חשבתי שהבעיה שלי היא הסמים, לא יודע מה זה רגש.
עליו: עכשיו זיהיתי את הבעיות שלי, מכיר מה זה, מאיפה בא לי כל זה, למה זה קורה.
עליו: רכשתי כלים כדי שאוכל להשתמש בהם ולהמשיך בדרך שלי.
עליו: הייתי בקורס גינון.
עליו: גם הלימודים עזרו לי, לא ידעתי לכתוב בעברית חוץ מהשם שלי.
קולט אביטל: באיזה גיל הגעת הנה?
עליו: בעוד 6 ימים אני כבר 9 חודשים במקום.
יחיאל חזן: בן כמה אתה היום?
עליו: בן 22.
קולט אביטל: עד איזו כיתה למדת בבית הספר?
עליו: חמש כיתות בבית ספר עממי.
עליו: מאז פנימיות, בתי סוהר.
עליו: אני בא ממשפחה שהאבא מכור ואמא מכורה נקייה כבר 9.5 שנים, אבל עדיין האבא מכור.
עליו: עכשיו אני מזהה אותם ויודע מה קורה איתם.
עליו: נהניתי מאוד מהלימוד, זה מאוד עזר לי.
עליו: יש לי רצון ללמוד.
עליו: אני מאמין במה שאני עושה, בזכות עצמי, בזכות המקום, אני מאמין במה שאני עושה.
עליו: אם אני אמשיך בדרך שלי מה שמבקשים ממני, אז אני אצליח בהמשך הדרך.
חני: אני נמצאת פה כבר ארבעה חודשים.
חני: הגעתי לפה דרך אישפוזית ברחובות.
חני: הגעתי דרך רצוני.
חני: בשבילי המקום מאוד מקדם אותי.
חני: אני בת 33.
חני: המקום נותן לי הרבה כוח רצון להתמודד עם החיים בחוץ.
יחיאל חזן: כמה זמן את משתמשת?
חני: מגיל 24.
יחיאל חזן: שירתת בצה"ל?
חני: בשירות לאומי.
יחיאל חזן: איך קרה שנפלת לסמים?
חני: סיבה אישית דרך הבית.
יחיאל חזן: יש לך מקצוע?
חני: אני עוזרת פקידה.
חני: אולי זה מקצוע שיתן לי קדימה ללמוד בחוץ.
יחיאל חזן: איפה את גרה?
חני: בנהריה.
איבגני: אני בן 24.
איבגני: נמצא כבר 5 שנים בארץ.
קולט אביטל: כשהגעת לארץ, נכנסת ישר לבית הספר?
איבגני: לא, כשהגעתי הייתי כבר בן 19.
איבגני: בצבא הייתי שמונה חודשים, עם פרופיל 21.
איבגני: ישבתי חודש בכלא 4.
איבגני: אחר כך התחלתי להשתמש יום יום.
יחיאל חזן: בכלא התחלת להשתמש?
איבגני: לא בחוץ.
איבגני: אני מאוקראינה.
איבגני: אמא שלי גם מכורה.
איבגני: מילדות ראיתי סמים.
יחיאל חזן: כמה זמן אתה בזוהרים?
איבגני: 8 חודשים ושמונה ימים.
סטלה: יש לך משפחה?
איבגני: רק אמא פה.
יחיאל חזן: איפה אתה גר?
איבגני: בתל-אביב.
איבגני: המקום מעניק אמונה וביטחון.
סטלה: אתה יוצא לחופשות?
איבגני: כן.
איבגני: ולא מגיע לאמא.
איבגני: זה קצת סיכון.
איציק יוגב: אני שמח שהגעתי בזמן.
איציק יוגב: אני מאוד מעריך ומוקיר את זה שהגעתם אלינו.
איציק יוגב: זה לא כל כך מובן מאליו שמגיעים אלינו מהממסד המחליט והקובע מדיניות, והמקצה תקציבים.
איציק יוגב: עם יד על הלב, אנחנו מאוד מעריכים ומוקירים.
איציק יוגב: אני מאוד מבקש להגיד תודה לרשות למלחמה בסמים, וכל הגופים במשרד הרווחה שעובדים מולנו.
איציק יוגב: אנחנו נעזרים בהם מאוד, ואני חושב שהם גם יודעים להעריך את עבודת הצוות שאני גם מוקיר מאוד.
איציק יוגב: הקהילה הזאת קיימת כבר 12 שנים.
איציק יוגב: יש פה כרגע עמותה עם תשעה חברים, כולם מתנדבים.
איציק יוגב: אני בהיותי יושב ראש העמותה כמעט שש שנים, עושה את זה בהתנדבות וללא שכר.
איציק יוגב: אני עושה את זה בעונג רב.
איציק יוגב: אני מרגיש שיש לי סיפוק אישי, מעבר לזה שאני תורם לחברה מסביב.
איציק יוגב: אני לא מעשן, עוד לא ראיתי בחיי סם, חוץ מאשר בסרטים ובקישקושים האלה.
איציק יוגב: מכיר כל אחד באופן אישי חברי הכנסת, מכובדים.
איציק יוגב: את המטופלים פחות, כי אנחנו כחברי עמותה שהוא הדרג הניהולי, משתדלים מאוד לא להיכנס לעניין המקצועי.
איציק יוגב: אנחנו סומכים ומשאירים את זה לטיפול הצוות.
איציק יוגב: אבל בכל זאת, אני רוצה להעלות מספר בעיות, אם הן הועלו אני מתנצל מראש.
איציק יוגב: אני רוצה בכל זאת להעלות אותן.
איציק יוגב: כמו שאתם רואים הנוכחות שלכם פה, ימין שמאל.
איציק יוגב: חוצה גבולות.
איציק יוגב: כולם שותפים לעניין.
איציק יוגב: זה יכול להגיע לכל בית, לכל אחד מאיתנו.
איציק יוגב: אם זה לילדים, אם זה לנכדים, אם זה לבתים שלנו, וכו' וכו'.
איציק יוגב: אתם רואים שיש לנו אנשים פה, שמגיעים מנהריה, מאילת.
איציק יוגב: כלומר, אין שום דבר שמונע מאנשים להגיע לפה.
איציק יוגב: הדלת פתוחה לכולם.
איציק יוגב: אנחנו גם מאוד ייחודיים בעניין של הקבלה הזמינה והטיפול בנשאי איידס.
איציק יוגב: אין פתרון כזה היום בארץ, שאנחנו נותנים פה ומעמידים לטובת הציבור.
איציק יוגב: הצוות שלנו פה, עמי, אתי, יואלה, מאיר ואחרים, מקבלים הרבה מאוד קבוצות שבאות לקבל הרצאות, לקבל מודעות, להשתתף איתנו בחווייה.
איציק יוגב: זה מאוד חשוב.
איציק יוגב: ואף על פי כן, אני חושב שזו בושה וחרפה לכולנו.
איציק יוגב: שאנחנו כצוות מתנדב לצוות יום יומי שעובד פה מסביב לשעון, 24 שעות צריכים להיאבק על 50 אלף בשנה, לתת השכלת יסוד לאנשים שבחיים שלהם לא החזיקו עט ונייר.
איציק יוגב: אתם שומעים על אנשים שרק חמש שנים למדו, לא עמדו דום ליד איזה דגל, לא יודעים מה זה יום זיכרון.
איציק יוגב: עמדו פה אנשים מעבר לקו הירוק, ואנשים מתושבי ירושלים.
איציק יוגב: דברים אלמנטריים שאנשים לא חוו בחיים, תלויים ב-10 אלף דולר לכאן ולכאן.
איציק יוגב: לא יכול להיות שאנחנו ניאבק לתת פתרון שהיום זו בעיה לאומית.
איציק יוגב: אף אחד לא מטיל ספק.
איציק יוגב: שומעים מה קורה בבתי הספר, שומעים מה קורה בתחום הסכינאות, זה דבר ישן.
איציק יוגב: אם אני יורד לעניין של הסמים, זה נכנס לכל מקום.
איציק יוגב: מה ההשלכות לזה אלוקים ישמור, כולנו יודעים לאן זה מוביל.
איציק יוגב: אנחנו נאבקים פה על כל מכסה של בן אדם שמקבל את הזכות להגיע לפה.
איציק יוגב: אני לא צריך לפרט ולהגיד לכם, אני בטוח שאתם יודעים את זה יותר טוב מאיתנו.
איציק יוגב: מטופל בקהילה עולה למדינה 5,000 שקלים.
איציק יוגב: מטופל בבית הסוהר 35-40 אלף שקל.
איציק יוגב: אני מעריך שאתם יודעים את הנתון הזה.
איציק יוגב: למה המדינה לא עושה חושבים, ועוזרת להגדיל תקציבים.
איציק יוגב: תסתכלו סביב, תסתכלו איפה אתם יושבים, אתם יושבים בקראוון בן 20 שנה, משפצים אותו, נותנים לו אופי, מקשטים אותו כדי שלאנשים יהיה נחמד לחיות פה.
איציק יוגב: אם מחר אוציא אותו למכירה, יבקשו מאיתנו לשלם את ההובלה כדי לפנות אותו משם.
איציק יוגב: אבל מה לעשות, זה תחליף לאנשים במקום לחיות בחירבות, בחדרי מדרגות, להיות זרוקים ברחובות, לפרוץ בתים.
איציק יוגב: לא רוצה לנקוט בלשון גסה לאנוס, לגרום נזק לחברה, ואלף ואחד כיוונים, כאשר יש אלטרנטיבה למדינה.
איציק יוגב: רק לשמוע אותם, להקשיב לנו, לסייע ולהגדיל תקציבים.
איציק יוגב: אני מאוד מבקש אתכם לתת תשומת לב לעניין, אני בטוח ואני גם יודע שכל אחד מכם מתעסק עם עשרות דברים ביום-יום.
איציק יוגב: יש גם בעיות אחרות לא קטנות ממה שאנחנו חווים ומשתדלים לתת פתרון.
איציק יוגב: אבל שם ברקע כולם צריכים לזכור שיש פינה ירוקה, לא רק פינה ירוקה בירוק, שבאים היי-סוסיאטי ויושבים ושותים את הקפה עם העוגה ומשלמים 40 שקלים, זה בסדר, זו זכותם.
איציק יוגב: אבל יש בשוליים, השוליים האלה הם המרכז של החיים שלנו.
איציק יוגב: לא יעזור לאף אחד, אנחנו מתחברים אליהם לאן שנלך.
איציק יוגב: האם שימוש בסמים זה לא איכות הסביבה?
איציק יוגב: זה חוצה הכל, בסוף זה מלטף את כולנו.
איציק יוגב: אני אומר מלטף במרכאות, אבל בואו נהיה חיוביים ונסתכל על המושגים החיוביים.
איציק יוגב: אנחנו מאוד מבקשים, אנחנו לקראת בנייה במקום הזה, זה עולה מליוני שקלים.
איציק יוגב: איפה מפעל הפיס?
איציק יוגב: למה במפעל הפיס יש קריטריונים שתקציבים מועברים לצרכים החברתיים האלה, ואני לא יודע איזה מלאי יש במפעל הפיס.
איציק יוגב: למה יש קריטריון כזה מגוחך שתקציבים מעבירים רק דרך רשות מקומית.
איציק יוגב: יש מושג כזה או קריטריון כזה, זה מצחיק אותי.
איציק יוגב: אנחנו קולטים אנשים מכל הארץ.
איציק יוגב: אז למה המושג הזה, הרי אפשר לשנות את זה במחי יד.
איציק יוגב: אני לא יודע כמה אשמה על הדירקטורים לכם כנציגי ציבור של מפעל הפיס, אני לא רוצה לפרט יתר על המידה.
איציק יוגב: הם זורקים כספים בהרבה מאוד דברים חיוביים.
איציק יוגב: האם זה לא חינוך מה שעושים פה?
איציק יוגב: האם זה לא שיקום החברה?
איציק יוגב: האם זאת לא מניעה?
איציק יוגב: אנחנו מדברים על מיליון דולר, 4-5 מיליון שקלים, זה לא פשוט היום לגייס כספים מהשוק הפרטי.
איציק יוגב: אנחנו חייבים מנוף קטן.
איציק יוגב: מפעל הפיס הוא ממסד.
איציק יוגב: לא רוצה לדבר על רש"י, קרנות פרטיים כאלה ואחרים, שגם אלה מקורות, אבל יותר קשה להשפיע שם מבחינה ממסדית.
איציק יוגב: אבל יש דברים שתלויים בנו, כל אחד מאיתנו לא חשוב מה הדירוג הפוליטי שלו.
איציק יוגב: אני לא איש פוליטי, לא שייך לאף מפלגה, אם כי אני מתוקשר גם בימין וגם בשמאל לטובת העניין.
איציק יוגב: אנא מכם תנו לנו כתף לקדם את המקום.
איציק יוגב: אני לא יודע מה אמרו לכם, זו הקהילה היחידה שלא קיצצו מכסות בשנה הזאת.
איציק יוגב: זה אומר דרשני.
איציק יוגב: זה אומר שיש פה כרטיס ביקור שמעריכים אותו בממסד.
איציק יוגב: כשאני אומר לכם לא קיצצו לנו מכסות בשביל שתבינו את המשמעות, אם מורידים לנו פה במכסה חמישה איש, זה נזק של 300 אלף שקלים בשנה.
איציק יוגב: לא הרבה, רק 300 אלף שקלים.
איציק יוגב: אנחנו בסך הכל מהווים צינור, אנחנו לא גוף כלכלי שיש לנו מלכ"ר, אנחנו מקבלים ממשרד הרווחה, משלמים משכורות, נותנים שירות.
איציק יוגב: כל הזמן אנחנו נאבקים בנושא של הביטחון פה.
איציק יוגב: זה ישוב של קו התפר כאן.
איציק יוגב: היו פה רציחות מספר פעמים, ממש בשוליים.
איציק יוגב: אני אומר לכם, שזה רק נס שלא קורה אסון.
איציק יוגב: אנחנו ערים לזה, אנחנו כל הזמן בקשר עם משמר הגבול, עם המשטרה, משרד הביטחון השקיע כסף בגדר היקפית, בתאורה וכו'.
איציק יוגב: אני לא מקל ראש בעניין הזה.
איציק יוגב: אבל זה עדיין בכמה מאות אלפי שקלים, צריך להשלים ג'יפ, צריך להשלים גדר אלקטרונית, מדובר בחיי אדם.
איציק יוגב: פה אנשים שיושבים, אף אחד מהם חוץ מאלה לא יכול להחזיק נשק.
איציק יוגב: לך תגן על עצמך באמצע הלילה.
איציק יוגב: הרי זה לא עובד מול קלצ'ניקוב.
איציק יוגב: אני לא מדבר על מטענים ורימונים.
איציק יוגב: יכולים לעמוד 200 מטר מהגדר ולצלוף בחמש דקות ולהוריד 20 איש.
איציק יוגב: זה יכול להיות מדריך, זה יכול להיות מטופל, זה יכול להיות חבר כנסת.
איציק יוגב: אנחנו נאבקים, ומבטיחים לנו.
איציק יוגב: אנחנו משיגים, אבל זה לדשדש עד שאתה מקבל משהו אלמנטרי, שלישובים יותר מרכזיים, יותר רחוקים מקו הגבול זה מובן מאליו, למה כאן לא? דבר אחרון שהייתי מבקש.
איציק יוגב: אני חושב שחברי הכנסת יכולים לסייע לי בעניין המקומי כאן.
איציק יוגב: בסוף אנחנו נשיג את מה שאנחנו רוצים.
איציק יוגב: אני מאוד מבקש את הסיוע שלכם מול אופיר פינס.
איציק יוגב: אני רוצה, אני בתהליך של לבקש למקום אישור של סמל יישוב.
איציק יוגב: שיכירו בנקודה הזאת כישוב.
איציק יוגב: אנחנו היום פרטיזנים, אפילו לא מתנחלים.
איציק יוגב: אנחנו מדברים פה על 35 עובדים.
יחיאל חזן: למה אתה צריך לקבל פה סמל יישוב?
איתן גורני: סמל ישוב מקנה זכויות.
איתן גורני: ישוב מקבל את כל הסיוע של ישוב גם הביטחוני וגם אזרחי.
קולט אביטל: גם ראש המועצה צריך לתת לו.
קולט אביטל: חבל שהוא לא נותן לו עכשיו.
איציק יוגב: אנחנו אוטומטית עולים איזושהי מדרגה.
יחיאל חזן: יש פה אנשים שגרים פה?
איציק יוגב: המטופלים גרים פה.
איציק יוגב: אם יתנו לנו סמל ישוב, השאיפה שלי פה לספק לעובדים - - -
איתן גורני: יש לזה שני תקדימים, גם למלכישוע יש סמל ישוב, וגם קיבלנו לישוב בנגב.
יחיאל חזן: תכתוב.
איציק יוגב: לא רציתי לפני הפגישה.
איציק יוגב: אני מתקדם שלב שלב.
איציק יוגב: היו כל מיני בעיות אחרות.
קולט אביטל: בגלל שלא היו יישוב, הם לא יכלו לקבל חשמל למשל.
איציק יוגב: הדבר האלמנטרי של הזכות של היישוב פה, אנשים יכולים לשים כתובת, להיות אזרחים מן השורה.
איוב קרא: תופעת השימוש בסמים בקרב בני נוער היא נושא חשוב, כואב ורציני ביותר.
איוב קרא: זה אולי אחד הדברים המרכזיים שהחברה הישראלית נגועה בהם, במיוחד שמדובר ב-70,000 בני נוער שבצורה זו או אחרת השתמשו בסמים, כאשר הגיל יורד, והיום מדברים על גילאי 11-12 שמשתמשים בסמים, דבר שצריך להדאיג את כולנו.
איוב קרא: בעקבות כל הנתונים שקיבלנו, שמראים על עלייה דרסטית בפתיחת תיקים נגד בני נוער בחמשת החודשים הראשונים של 2003: הייתה עלייה של 26.7% במספר התיקים שנפתחו נגד בני נוער, כאשר ישנה עלייה בכל המגזרים.
איוב קרא: ממוצע גילאי התחלת השימוש בסמים עומד היום על 11 שנה, כך שכל מי שעיניו בראשו מבין שזוהי תופעה שיש לעקור מהשורש, היא מאוד מדאיגה וכולנו צריכים לתת עליה את הדעת ולהביא למצב שנמצא פתרון לסוגיה הזו.
אילן שלגי: אני שייך כבר לדור של אלה שזוכרים את הימים שבהם איימו עלינו ואמרו:
אילן שלגי: אם תגיע לכאן תופעת הסמים כפי שהיא קיימת באמריקה, אז יהיה פה איום ונורא.
אילן שלגי: אני מדבר על לפני 25-30 שנה, כששמענו על דברים שקורים מעבר לאוקיינוס ואמרנו: איזה מזל שאצלנו אין את הדברים האלה.
אילן שלגי: אז התהליך היה בהתחלה איטי ואחר כך מהיר, גם בעקבות מלחמת 67' ובכלל, העולם נעשה כפר גלובלי והפושרים של הסמים, והרווחים הקלים שבאים יחד עם זה, יש להם את המוטיבציה ואת התחכום להגיע לכל מקום שיש בו התעניינות, והנה אנחנו היום במצב קריטי וחמור.
אילן שלגי: קראתי במסמך שהכין המרכז שלמעשה באחוזי הסטטיסטיקה הנוגעים לבני נוער - 10.5%, שבאיזושהי צורה היה להם קשר, השתמשו או ניסו סמים - לא כלול המגזר החרדי משום שהמגזר הזה לא משתף פעולה, ואני מקווה שהדברים האלה משתנים.
אילן שלגי: היינו לפני שלושה שבועות בביקור במוסד גמילה בגבעת שמש.
אילן שלגי: ראינו שם בני נוער דתיים וגם חרדים, שמענו שיש בעיה גם בקרב הציבור החרדי, אני מקווה שבאחוזים נמוכים.
אילן שלגי: אני קורא לציבור הזה שישתף פעולה עם הרשויות, גם אם בדיסקרטיות כדי לעצור את התופעה ולהציל נפשות.
איוב קרא: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך.
איוב קרא: אני רוצה לציין שנפתחים מדי שנה אלפי תיקים בגין שימוש בסמים, סחר וכולי, וכמובן מי שנפתח לו תיק כזה, יש לו בעיה אחר כך במסגרת הצבאית ולהיקלט בצבא ואנחנו מפסידים כך חיילים רבים, אם מישהו לא מבין את המשמעות.
איוב קרא: אבקש את התייחסות מנכ"לית משרד החינוך לכל מה שהועלה פה, בראייה שצריך לקדם את הצעת החוק, או לתקן תקנה במשרד החינוך שתאפשר למנהלי בתי ספר, בניגוד לאלה שלא רוצים, להורות על בדיקת שתן באופן ספונטני, כי הגורם ההרתעתי, לפי הנתונים שקיבלנו הוא גורם שיכול להביא להורדת השימוש בסמים, ויש לדעת שיש את הכלי הזה.
איוב קרא: אני מאמין שמנהלים לא יגבו את החקיקה הזו בצורה מסיבית אבל לדעתי הנושא הזה חשוב לצורך הרתעה.
4400: משרד החינוך פועל מזה שנים במסגרת תוכניות מיוחדות בבתי הספר, שעם הזמן הלכו וירדו בגילאים שלהם, כדי לחנך את הנוער.
4400: ראשית, להעביר לו מידע אינפורמטיבי מאוד ברור מה הנזקים שבשימוש בסמים על הרבדים השונים שבהם, ומעבר לכך קצת אולי לנסות ולהטמיע ערכים בבחינת עוגני חיזוק בקרב קבוצת הרוב של האוכלוסייה, שהרי למעלה מ-90% מאוכלוסיית בני הנוער אינה צורכת סמים.
4400: התוכניות שלנו עובדות על הרובד הזה: על אותן קבוצות רוב שישמשו את הכוח המונע מקרב חבריהם או לחילופין הכוח המיידע את הגורמים המוסמכים באשר לאלה שכן צורכים סמים.
4400: עם השנים עברנו לגילאים נמוכים יותר, בעקבות מידע שהגיע, שכבר בכיתות ד' אפילו ילדים מעשנים, לאו דווקא סמים, אבל מעשנים טבק, או נרגילה שנעשה בילוי חברתי היום במחוזותינו ואנחנו מנסים להתמודד עם זה.
4400: מה שניסיתי, ואני מנסה לומר בכל מקום, ואני לא בורחת מאחריות במובן הזה שיש למוסד חינוכי אחריות בלחנך, בלהעביר מידע אינפורמטיבי ולחנך ברמה הערכית- אנחנו צריכים להבין שבעיית הסמים היא בעיה חברתית-לאומית.
4400: אני מדגישה את זה לא כדי להסיר אחריות אלא כדי לומר: רבותיי, חייבים להירתם.
4400: יש לנו פרוייקט אחד במשרד שהוא מאוד מוצלח בעיני, פרויקט אס"א – אלימות, סמים ואלכוהול.
4400: הייחודיות של הפרויקט הזה היא שהוא חל על כל הרשות, כאשר הרעיון המרכזי הוא שראש הרשות עומד בראש הוועדה והוא רותם את כל הגורמים בתוך הרשות לטובת טיפול במניעת שימוש באלימות ושימוש בסמים ואלכוהול, כאשר אחד כרוך בשני.
4400: כאשר לוקחים את כל הגורמים, יש סיכוי, על פי המחקרים, להצליח.
4400: והכוונה בכל הגורמים היא החל מכל מוסדות החינוך בעיר, דרך מוסדות התרבות, כולל מתנ"סים, מוסדות הרווחה בעיר, הגורמים המשטריים, המשמר האזרחי, ועוד הרבה גורמים.
4400: אם הם לא יפעלו יחד, אין סיכוי בכלל להצליח.
4400: הלגיטימציה לשימוש בסמים, וההבחנה המטופשת שבין סמים קלים לסמים קשים זה בעוכרנו.
4400: כפי שחבר הכנסת שלגי ציין, אני חוזרת על הקלות הבלתי נסבלת של מפלגה שרצה לבחירות, הלגיטימציה שיש לה, הלגיטימציה שמוצאים בני נוער בכל הפיצוציות למיניהן, בכל המרכולים למיניהם, שמוכרים אלכוהול, שאמנם שמנו אותו בצד, אבל הוא יוצר נזק בלתי הפיך ואף הרבה יותר בעייתי מסמים, כי הוא רווח בקהלים הרבה יותר רחבים מאשר צורכי הסמים והנזק ממש מיידי.
4400: כשילד יכול לקחת את הבאנגים, שזה כל אותם כלים שבעזרתם הם שואפים את הסמים ואין פוצה פה כי זה בסדר, מערכת החינוך תתקשה להיות רלוונטית לתלמידים.
4400: היא נתפסת כבלתי רלוונטית, כמגוחכת ומצחיקה בעיני התלמידים.
4400: שהרי מה אנחנו מבינים?
4400: אנחנו המבוגרים, אלה שלא מבינים שגראס זה בכלל לא סם.
4400: גראס זה בשביל הפאן, זה בשביל לעשות אווירה יותר נינוחה כי המדינה שלנו היא מדינה לוחצת, והיא מדינה מלחיצה, ופותחים רדיו ושומעים את הצרות שלנו, ופותחים טלויזיה ורואים את הצרות, בין אם זה פיגועים ובין אם זה מצב כלכלי ועוני והפגנות וכולי.
4400: זה נורא קשה לנו, וזה עושה לנו קצת שקט בנשמה וזה כאילו מותר.
4400: אפילו הורים נמצאו ככאלה שביחד עם הילדים לוקחים את הגראס, שהוא כלום, הוא לא סם לכאורה.
4400: באווירה שכזו מערכת החינוך לא רלוונטית, אבל אנחנו לא נרים ידיים.
4400: אנחנו עדיין עושים את מה שצריך לעשות.
4400: אני חושבת שצריך לפעול מעבר לכל מה שאמרתי לתוכנית לימודים בגיל הרך.
4400: זה נשמע מאוד מוזר, אבל כל מה שנצליח לחנך בגיל הרך, שזה קו אדום ודבר שהוא אסור בתכלית, יש סיכוי שנתחיל לגדל דור אחר שחושב קצת אחרת.
4400: אבל, זה לא מייתר את הצורך לטפל בדור המתבגר שהוא כבר נמצא בתוך האווירה הכללית הזאת שכן הדברים מותרים.
4400: המחקרים שאנחנו עשינו מצביעים על כך שבכל קבוצת גיל שהתמקדנו בה, ראינו ירידה בשימוש בסמים או בהתייחסות מתירנית לנושא הזה, וזה מצביע על כך שיש מקום לעשות פעולות, מה שמצריך תקציב.