GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חזי שפרסקי: בעצם היום מתחננים, יש שם חולי איידס ואנשים שצריכים מתדון, כי אחרת הם מעבירים את המחלות.
חזי שפרסקי: ויש אנשים שצריכים ואנחנו לא מקבלים מקרית גת כי אין ניידת.
חזי שפרסקי: עכשיו לגבי התשובה לאיציק, אני מקווה שהוא לא יצעק עלי.
חזי שפרסקי: כמו אמרתי, יש לנו מרכז סלע אל"ף, שהוא מרכז למכורים נקיים.
חזי שפרסקי: אני לא יודע אם מישהו עבר שמה.
חזי שפרסקי: אני המנהל שלו גם.
חזי שפרסקי: ואני משתדל כל אדם שבוגר אשפוזית להביא לשם.
חזי שפרסקי: לצערי, רוב האנשים שמסיימים אשפוזית וכאן לגבי האבחון של הרווחה, שאין אבחון כי מאה אחוז הולכים לאשפוזית ונשארים 30 אחוז אחרי זה, או 40 אחוז, האבחון שלנו לא טוב.
חזי שפרסקי: אין אבחון לגבי מכור שהוא משתמש.
חזי שפרסקי: יש אבחון לגבי הבחור שהוא נקי.
חזי שפרסקי: כל מי שמסיים אשפוזית, אני משכנע אותו להישאר בכלא.
חזי שפרסקי: אני בכלל לא רוצה במתדון, אנחנו רוצים מינימום אנשים במתדון.
חזי שפרסקי: רוצים אנשים שלא מסוגלים להיגמל או אנשים שהם חולי איידס או אנשים שהם במצב עם כבד וממשיכים להזריק את כל "החרא" שנמצא ברחוב.
חזי שפרסקי: חייבים לדאוג לציבור ולהם ולנתב אותם לקראת המתדון.
חזי שפרסקי: אני רוצה עוד עניין אחד שהוא פשוט ואני חושב שזו בעיה מאוד קשה של הפריפריה.
חזי שפרסקי: מאוד קשה בקרית גת היא פריפריה ובשדרות ובאופקים, בכל המקומות האלה הם פריפריה.
חזי שפרסקי: עיקר הפעילות שם היא של הרווחה ששם מטפלים רק באנשים נקיים.
חזי שפרסקי: ההגדרה לטיפול במכור הוא שהוא לא רוצה לקבל לא תחליף סם, אלא להיות נקי.
חזי שפרסקי: ברגע שהוא ואפילו זמנית ואני יכול להראות מדריכים באשפוזית שעברו דרך המתדון והיום הם נקיים כבר 12 ו-14 שנים ולא כולם נשארו כל החיים ולא כולם הגיעו לטיפול נמרץ דרך המתדון.
חזי שפרסקי: אגב, לא שמעתי אף פעם שהגיעו.
חזי שפרסקי: אני לא מכיר אלא אם לקחו עוד סם אחר.
חזי שפרסקי: אני לא שמעתי בשום מחקר שהמתדון גרם להגעה לטיפול נמרץ.
חיים: נאמרו כאן הרבה מאוד דברים, אולי טוב שהדברים יצאו.
חיים: אבל תראו, יש מעגל שיש בו שלושה צירים, ובצירים האלה יש את האלכוהול ודיברו על זה כאן.
חיים: וישנם את הסמים ודיברו על זה כאן.
חיים: וישנה כאן האלימות וגם על זה דיברו כאן.
חיים: וזה שלושה דברים שהם קשורים אחד בשני וזה מעגל סגור וצריך לטפל בהם ביחד.
חיים: ואני דווקא לא רוצה לדבר על כסף, כי יש לנו יושב-ראש שדואג לנו, תודה לאל, לכסף.
חיים: וכסף בסופו של דבר יגיע.
חיים: הבעיה העיקרית זו בעיה של מודעות ציבורית.
חיים: וזה שראש הממשלה שזה איום אסטרטגי זה נהדר וזה שהממשלה החליטה להעביר את האחריות הכללית על נושא של אלכוהול לרשות למלחמה בסמים, זה עוד יותר נהדר.
חיים: וזה שאנחנו כולנו עובדים יחד על הנושא, זה בסדר גמור.
חיים: אבל בסופו של דבר צריך שהאנשים, המדינה, יבינו זה מראש הממשלה דרך הממשלה ודרך הכנסת, יבינו את חומרת הבעיה.
חיים: ואם אנחנו נצליח ליצור מודעות ציבורית לשלוש הבעיות שכאן דיברנו עליהן היום, אז נצליח.
חיים: ואיך להשיג את המודעות הציבורית הזאת, זה בעיה שלא כאן, עכשיו אנחנו נתחיל לעשות.
חיים: זה הסברה וזה מניעה וזה מניעה בגיל הרך, החל מגן ילדים.
חיים: כמו שאנחנו התחלנו לעשות.
חיים: ומניעה כמו במקומות העבודה שבכל העולם עושים עבודות מניעה במקומות העבודה ואצלנו הגיעו הזמן שנתחיל גם.
חיים: והתחלנו, יש שני מקומות בארץ שכבר עושים במקומות עבודה.
חיים: ובבתי-ספר, ועושים קצת בבתי-ספר.
חיים: אחרי זה יש טיפול בשיקום וכל הויכוח כאן של כל מיני אנשים אם מתדון טוב, אם מתדון רע ואם הוא פונופרין וזה, הכל יפה.
חיים: יש כאלה שזה מתאים להם ויש כאלה שזה לא מתאים.
חיים: התשובות לזה הן תשובות מסובכות וזה לא עניין של רגשות, אלא עניין של מדע.
חיים: אז אתה צודק והוא צודק, כולם צודקים.
חיים: אבל לכל אחד והאמת שלו וכל אחד והעזרה שלו.
חיים: ואל תגידו אל תעשה את זה ואל תגידו אל תעשה את זה, תגיד כל אחד מה טוב.
חיים: כי לו טוב היה מתדון ולך שמה היה רע מתדון.
חיים: אז צריך לבחון ולכן אני אומר בסופו של דבר כולנו צריכים לעבוד ביחד ולא לריב אחד עם השני.
חיים: ולמצוא את הדרך כדי שכל אדם הזה במדינה יבין שהאלימות, הסמים והאלכוהול יורידו אותנו שאולה ולא דברים אחרים.
יחיאל חזן: אני רוצה לסיים את הדיון, אבל לא לפני שאני נותן את רשות הדיבור לך ולך, תציגו את עצמכם ואני רוצה לסיים.
אורית היימן: אני מברכת שהדיון על מעגל הסמים והאלימות הביא אותנו לדיון בנושאי מניעה וטיפול.
אורית היימן: אבל אני רוצה משפט אחד להעמיד את הדברים בנוגע לאכיפה על דיוקם.
אורית היימן: משטרת ישראל לאורך כל התקופה רואה בעבריינות הסמים נושא שצריך לטפל בו בכובד ראש על כל הרבדים שלו.
אורית היימן: כשעלה עכשיו הנושא של האלימות לדיון ציבורי והופענו בפני הממשלה והוקמה ועדת השרים, אחד הדברים שאמרנו, האלימות יש לה מעטפת של עבירות.
אורית היימן: והעבירות שמופיעות במעטפת של האלימות זה עבירות של סמים, עבירות שקשורות באלכוהול ועבירות שקשורות בנשיאת נשק.
אורית היימן: וכמו שאמר סמנכ"ל הרשות, את המעטפת הזאת אי אפשר לנתק מהתופעה של האלימות.
אורית היימן: ואני חושבת שגם לאכיפה יש מקום במעגל הזה בלי לקחת את המקום של החינוך, המניעה והטיפול.
צבי חדד: אני ממתדון חדרה.
צבי חדד: אני מטופל כבר חמש שנים.
צבי חדד: אני נמצא שם בטיפול פרטני, קבוצתי.
צבי חדד: ולגבי המתדון, אני גם בעצמי, אני משתמש 12 שנים, אני תמיד שמעתי שמתדון כמו שאנשים מספרים, הורג, שובר את הרגליים, סיפורים.
צבי חדד: אני באתי חולה למתדון ואני היום ברוך השם בריא.
צבי חדד: היה לי בעיה בכבד ונרפאתי ממנה בזכות הטיפול במתדון.
צבי חדד: המתדון הוציא אותי מסמים אחרים ומכדורים ומכל מיני דברים אחרים.
צבי חדד: וגם במתדון אדם יש לו שמה את המסגרת, גם עובד-סוציאלי וגם טיפול רפואי.
צבי חדד: אתה כל כמה זמן עושה בדיקות רפואיות ואנחנו במעקב.
צבי חדד: אנשים יכולים לעבוד, אנשים הולכים לגמילה, לאשפוזית.
יחיאל חזן: אתה עובד?
צבי חדד: כן אני עובד.
צבי חדד: וזה נותן לי לקום בבוקר לעבוד.
צבי חדד: אני מקבל טיפול, אני מקבל פעם בשבוע.
צבי חדד: אין לי גם בעיה לעבוד.
צבי חדד: אז יש ביטחון ואתה חוזר לחיים וזה נותן חיים.
צבי חדד: אני לא מבין מאיפה אנשים מוצאים שזה הורס.
צבי חדד: אבל לדעתי גם צריך יותר לתת את הטיפול הפרטני, כי אנשים בדרך-כלל שמשתמשים בסמים הרבה שנים, אז הם נעלמים.
צבי חדד: הבעיות שלהם גדלות, עם גירושין, עם כל מיני בעיות.
צבי חדד: אבל ברגע שאתה פותר את הבעיה של הסמים, אז באים לך בעיות אחרות של חובות.
צבי חדד: אז גם לזה צריך לתת פתרון וגם לדעתי הפתרון הטוב ביותר, גם הבנתי שיש שם "סובודקס", המשתמשים החדשים שבאים לקבל טיפול, הם מקבלים סובודקס ולא מתדון.
צבי חדד: ואני ראיתי באינטרנט ובהרבה מקומות שהסובודקס הוא חומר שקודם כל אין לו תופעות לוואי והוא נותן אפשרות לעבוד ואפשרות לצאת מתי שאתה רוצה.
צבי חדד: אז חבל להשמיץ על דבר שאנשים לא יודעים.
צבי חדד: הבעיה שגם בנושא המתדון אין מודעות לאנשים.
צבי חדד: יש כמה שמועות וכל אחד מספר סיפורים.
צבי חדד: ולדעתי גם הצעה לוועדה, שיקום איזשהו מישהו שיקבע איזה שהם פרמטרים לנושא של המתדון, אם כן הורס, לא הורס.
נעם הס: תודה על ההזדמנות.
נעם הס: אנחנו עמותת "עלם" ממה שראינו ברחוב שזועק, זה באמת אותם מכורים שנמצאים במצב קריטי בתל-אביב, ירושלים, כל מה שקורה במתחם לוינסקי שידוע בתקשורת.
נעם הס: ואנחנו מדברים על איזשהו טיפול מיידי.
נעם הס: יש לנו מרכז יום שמגיעים אליו, מקבלים טיפול ראשוני של טיפול רפואי, מקלחת, כביסה, בגדים.
נעם הס: התחלנו תכנית חלוקת מזרקים שאנחנו מבצעים בשיתוף עם משרד הבריאות ומרכז מתדון בירושלים.
נעם הס: ואנחנו בהחלט רואים את הירידה הדרמטית במצב הרפואי שלהם, במצב הפיזי שלהם ובנכונות שלהם, מי ילך לגמילה בעזרת השם, מי לטיפול באמצעות מתדון, העיקר שהם לא יצאו במצב שבו הם נמצאים עכשיו.
נעם הס: תודה.
דוד שוקרון: אני מאשדוד.
דוד שוקרון: אני מטופל בסובודקס ואני מכיר מתוך עצמי את הסיפור של הסובודקס.
דוד שוקרון: הסובודקס אסף אותי מהרחוב, שם הייתי משתמש עם המון סמים במשך הרבה שנים והיום אני עובד ומתפקד.
יחיאל חזן: כמה זמן אתה מטופל בסובודקס?
צבי חדד: שלוש שנים כמעט.
צבי חדד: מרגע שהוא נכנס, אבל צרכן סמים הרבה שנים הייתי.
צבי חדד: אני גם היום צורך אבל אני היום יכול לתפקד יחד עם השימוש.
צבי חדד: מה שאני רוצה להציע את הוועדה עד כמה שאני מכיר את הנושא, אני יודע שבחינוך משם תבוא הגאולה.
צבי חדד: ואולי אני לא מבין בנושא הזה, אבל למשל כי כל מיני מקצועות לבגרות, למשל ספרות.
צבי חדד: מה זה, למה אין סוציולוגיה?
צבי חדד: שיכניסו בילדים היום ילדים צעירים מתחתנים והם הופכים להיות הורים, הם מחנכים ילדים.
צבי חדד: מי יכול ללמד אותם, איך הם יתמודדו עם רגשות, איך?
צבי חדד: אז בא משם הבעיות של סמים, האלימות והאלכוהול, הכל נובע מהמקומות האלה.
צבי חדד: רק בחינוך.
צבי חדד: רגע, עכשיו אנשים כמוני.
צבי חדד: אני חושב שאני נציג באמצע.
צבי חדד: אני מגיע לוועדה לנסות להיכנס לנעליים שלי.
צבי חדד: אני בוגר כמה משאבים, מושך 30 ומשהו שדנה התמכרות, ונניח, נמאס לי, לא מסוגל לבצע פשע בשביל הסם.
צבי חדד: עד היום הייתי לנטל על החברה, שכנעו אותי עובדים סוציאליים במאסר האחרון שאני אצא לתכנית תמיכה עם סובודקס.
צבי חדד: אז הלכתי ונמצאתי מתאים, הפנו אותי לאיזה מרכז והיום אני זכאי לקצבה של ביטוח לאומי.
צבי חדד: אז הביטוח לאומי נותן לי 1,200 ש"ח, אני כבר לא צריך לגנוב, אני קם, יכול לצאת.
צבי חדד: ב1,200- ש"ח האלה, הוציאו אותי מהסמים והשאירו אותי באוויר.
צבי חדד: אתה מבין למה אני חותר.
צבי חדד: סידרו לי, אני צריך שיקום מקצועי, שם אף אחד לא מקבל ואתו מאף מקום.
צבי חדד: למה זה נעצר באמצע?
צבי חדד: הם אספו ועוד הרבה חברים שלי, למה השאירו אותי באוויר?
צבי חדד: אז היום אני יכול לעבוד, יכול לתפקד, לקום כל בוקר, אני בריא פיזית.
צבי חדד: זה אינדיבידואלי, יש אנשים שלא מסוגלים.
יחיאל חזן: אתה בעצם אומר אחרי שאתה עובר את התהליך?
דוד שוקרון: השאירו אותנו באוויר.
דוד שוקרון: אני עם ה1,200- ש"ח אני משלם 400 ש"ח על הטיפול והמתדון.
דוד שוקרון: עכשיו בשביל להגיע למרפאה.
דוד שוקרון: אני מבין את השיקולים בעירייה שהם מיקמו אותם מחוץ לעיר כי זה מטרד וזה, אבל אני צריך לממן את ההסעות.
דוד שוקרון: אז הולך לי עוד 300 ש"ח באוטובוסים.
דוד שוקרון: והנה אני מעשן סיגריות "נובלס", אז אין לי כסף לפלאפל בחודש.
דוד שוקרון: והם רוצים שאני לא אגנוב.
יחיאל חזן: לפני שאנחנו מסיימים, הקבוצה מקרית גת צריכה לקבל עכשיו סיור בכנסת, אז אתם גם כן מוזמנים.
יחיאל חזן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
נסים זאב: אני רוצה להודות ליושבת ראש ועדת הכנסת, וחברי הוועדה הנכבדים שנתנו בי את האמון לנהל.
נסים זאב: נבחרתי להיות יושב ראש ועדת סמים, ואני רוצה לומר שבעיית הסמים היא מכת מדינה, חולה רעה, בעיה לאומית ממדרגה ראשונה.
נסים זאב: אחרי בעיית הטרור, הבעיה השנייה של מדינת ישראל זו בעיית הסמים.
נסים זאב: יש כ-200 אנשים שנפגעים מדי שנה, וזה מגיע למקרי מוות.
נסים זאב: יש למעלה מ-85 אלף איש בני נוער שמתמכרים לסמים, יש כמעט 300 אלף שמשתמשים בסמים.
נסים זאב: והמגפה האחרונה – הסמים הנדיפים שבני נוער משתמשים.
נסים זאב: יש בעיה אמיתית לעצור את זה מבחינה חוקית.
נסים זאב: יש צורך להכין הצעת חוק, כי אי אפשר לעצור חומרים שהם נדיפים כאשר הם זמינים.
נסים זאב: הסם נגיש ביותר וגם שימושי, אם כן להשתמש או לא להשתמש זה עניין של שיקול דעת.
נסים זאב: אנחנו צריכים להתעסק הרבה בתחום ההסברה, בתחום החינוך.
נסים זאב: התקציבים שעומדים לרשות הוועדה הזאת, כולל תקציבים ממשרד החינוך, ממשרד העבודה והרווחה, שזה יותר למתבגרים ונושא השיקום מזערי ביותר.
נסים זאב: גיליתי הרבה בני נוער שהשתמשו בסמים, ובסייעתא דשמיא הצלחתי לעזור להם עוד בהיותי צעיר לימים.
נסים זאב: כאשר יש חוסר תעסוקה חוזרים לסמים, כי אין מה שיכול לעזור.
נסים זאב: אגב, בתקופת טדי קולק, היה משהו מאוד מעניין.
נסים זאב: הוא אמר, אני רוצה אחוז מסויים של עובדים שיהיו בעיריית ירושלים, שהיו בעבר מתמכרים לסמים.
נסים זאב: כי אני רוצה באמת לעזור להם להיגמל מהסמים, וזו אחת התשובות האמיתיות לגמילה מסמים, התעסוקה.
נסים זאב: אנשים כאלה בדרך כלל לא מתקדמים, ורואים אותם כעבריינים.
נסים זאב: לכן אני מקווה שאנחנו לא נהיה איזה מין ועדה שזועקים שחר אדום כשהטיל מגיע, ואנחנו מחפשים את המקלט.
נסים זאב: אנחנו צריכים לדאוג למיגון, לא של העיר אלא של המדינה עצמה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לדאוג שלא יהיה מי שיזרוק את הקאסמים.
נסים זאב: גם קאסמים וגם סמים.
נסים זאב: דיברו פה החברים על כך שלא משתתפים הרבה חברי ועדה, כשלא משתתפים רואים בזה זילות, ושלוועדה הזאת אין שיניים ואין יכולת.
נסים זאב: אז אם רוצים להקים קול זעקה, צריכה הוועדה הזאת לפחות מחציתה להיות נוכחת בכל ועדה וועדה.
נסים זאב: אנחנו מתקשרים אישית לכל אחד ואחד על מנת להשתדל ולבקש שהחברים יהיו פה.
נסים זאב: הנושאים מאוד מעניינים, לא פחות מוועדת החוץ והביטחון.
נסים זאב: ואני מקווה שבעזרת השם נעשה רבות, ושזעקתנו תגיע לממשלה שבאמת רוצה גם כן לעזור לאותם האבודים מבני הנוער הרבים שיש במדינת ישראל.
רוחמה אברהם-בלילא: בהצלחה, וקדימה לעבודה.
רוחמה אברהם-בלילא: ..
אלחנן גלזר: אני מקווה שלא יהיו חפיפות עם ועדות אחרות, אם תוכלו לעשות משהו.
נסים זאב: שלום לכולם, אנחנו נמצאים בסדר יום בנושא חומרים נדיפים שמשתמשים בהם בעיקר בני נוער.
נסים זאב: וכשאנחנו מדברים על חומרים נדיפים, זה כולל את הסוגים השונים כפי שדיברנו על העניין.
נסים זאב: בטיפקס, בדבק, בספריי, הנגישות לחומרים האלה היא קלה ביותר.
נסים זאב: אין צורך לאתר ולחפש ולהתאמץ באיתור של אותם חומרים שמזיקים לא פחות מאשר הסמים, ובני נוער רבים, בעקבות הכתבה שהיתה לפני שבועיים, כמעט 16% מבני הנוער משתמשים באותם חומרים, והפגיעה היא פגיעה מאוד מהירה כי זה עולה ישר למוח, מחלחל לדם, וההשפעה היא מיידית, הרסנית, והנזק הוא רב.
נסים זאב: ההורים בעיקר לא מודעים מספיק לנזק ולהתמכרות הזאת.
נסים זאב: ייתכן שבהתחלה משתמשים כמו בגז הצחוק וגזים אחרים, תוך כדי מסיבה, או תוך כדי אירוע של חברים.
נסים זאב: אבל בסופו של דבר, מי שמשלם את המחיר הם קודם כל אותם המשתמשים, וההורים פתאום מוצאים שזה נזק בלתי הפיך שפוגע בתאי המוח.
נסים זאב: הזמנו מספר גורמים כדי לשמוע על היקף הבעיה, כל אחד מההיבט שלו, איך אפשר להתגבר בדרך של הסברה ובדרך של מניעה.
נסים זאב: יש בעיה שאי אפשר לאסור את אותם חומרים בחוק, כמו למשל גז הבישול.
נסים זאב: אי אפשר למנוע מבני נוער בנגישות כל כך קלה להשתמש בדברים האלה.
נסים זאב: יש להפעיל מערכת הסברה ומודעות בקרב ההורים, וכן עירנות ומעקב אחרי אותם בני נוער ואותם ילדים.
נסים זאב: לכן פה מערכת ההסברה והמודעות של ההורים, והעירנות והמעקב אחרי אותם בני נוער ואותם ילדים.
נסים זאב: ברשות
נסים זאב: כם, הייתי רוצה לפי סדר המוזמנים, רב פקד יובל, מטעם המשרד לבטחון פנים, בבקשה אדוני.
יובל רביבו: לנו יש את הנתונים של שימוש בסמים בשנים 2004, 2005, בתקופה הנוכחית, והנתונים בכלל.
יובל רביבו: לגבי הנתונים של כל החומרים הנדיפים, לנו אין את הנתונים האלה כפי שאמרת, זה לא מתבטא בעבירה פלילית, אנחנו לא פותחים תיקים על זה, אבל התופעה היא מוכרת.
יובל רביבו: יצא לי גם לשוחח עם מספר קציני נוער שנתקלו בחבר'ה שהשתמשו בדבק מגע.
יובל רביבו: הם אומרים שלפעמים התוצאות הן הרסניות יותר מאשר שימוש בגראס, מריחואנה, וכל הסוגים של הסמים הקלים, שממש הנערים נמצאים במצב מאוד קשה, אי אפשר אפילו לתקשר איתם.
נסים זאב: כשאתה אומר לתקשר, זה לאותן שעות, אותם ימים?
יובל רביבו: כן.
יובל רביבו: עם נער שלוקח מריחואנה עוד איכשהוא אתה יכול לדבר, להבין מה קורה.
נסים זאב: מה מידת ההשפעה מבחינת הזמן?
יובל רביבו: לא יכול להגיד לך בדיוק, אבל לכמה שעות טובות, פשוט הוא לא מתפקד.
יובל רביבו: אנחנו לא פותחים תיקים על עבירות מהסוג הזה, המקסימום שאנחנו עושים זה שאנחנו מעבירים דיווחים לשירותי הרווחה כמובן.
נסים זאב: יש לכם מספר בעקבות הדיווחים?
יובל רביבו: שוב, זה לא מתבטא בתיקים פליליים.
נסים זאב: הדיווח נרשם במשטרה?
יובל רביבו: הוא לא נרשם כתיק, יש דיווח ביחידות שאפשר אולי - - -
נסים זאב: סליחה שאני שואל, אולי כן כדאי לדעת את ההיקף של הבעיה, בפרט כאשר מדובר בבני נוער שהגיעו למצבים כפי שאתה הגדרת, חמורים ביותר.
נסים זאב: שיהיו לנו נתונים, כי כפי שאמרת זה לא פחות חמור מגראס, ומסמים קשים.
נסים זאב: נפתחים תיקים כלפי אותם משתמשים, אבל הנתונים מאוד חשובים.
יובל רביבו: אם תרצה לדעת, בכלל באופן כללי, תיקים של משתמשים בסמים אני יכול למסור, אבל אם זה לא נוגע כרגע לדיון, אפשר להמשיך.
נסים זאב: מה ההיקף מבחינת המספרים של משתמשים בסמים, כשאנחנו מדברים על 16.5%, זה נתון נכון לפי דעתך?
יובל רביבו: זו הערכה, זה לא משהו שאני יכול למדוד אותו.
יובל רביבו: אני מדבר רק על תיקי יחידות הנוער, תיקים פליליים, תיקי תביעה.
יובל רביבו: נפתחו 556 תיקים רק השנה, סמים ואירועים שקשורים לסמים.
יובל רביבו: יכול להיות סחר בסמים, יכול להיות שימוש בסמים, יכול להיות גידול.
יובל רביבו: הכל יכול להיות, כל העבירות שנוגעות לסמים.
יובל רביבו: בתקופה הנוכחית מול התקופה המקבילה אשתקד, בתקופה הקודמת היה לנו 497 תיקים, השנה בתקופה הזאת 556, עלייה של 12%.
יובל רביבו: ב-2004 מול 2005, אלו נתונים יותר רחוקים אמנם, אבל שנה מול שנה, יש לנו 1,351 תיקים בשנת 2004, מול 1,341 תיקים בשנת 2005.
יובל רביבו: אני רק רוצה לסבר את האוזן, שאלה לא תמיד הנתונים המדוייקים.
יובל רביבו: אל תשכחו שמדובר בעבירות חשיפה.
יובל רביבו: ככל שעושים יותר חושפים יותר.
יובל רביבו: בשנת 2005 המשטרה התייחסה יותר לסיפור של ההינתקות.
יובל רביבו: לפעמים זה בא על חשבון עבודה מול בני נוער ואחרים.
יובל רביבו: אבל ככל שחושפים, ככל שנמצאים בשטח, ככל שיחידות פקחני הנוער, שהם בלשי הנוער נמצאים בחוץ, בשטח, בערבים, במועדונים וכדומה, אנחנו חושפים יותר, ויש יותר בני נוער לנושא של משתמשים בסמים.
נסים זאב: לדעתי לא נכון לכלול את המשתמשים, את הסוחרים.
יובל רביבו: לא, אמרתי כל עבירות הסמים.
יובל רביבו: יכול להיות גם משתמשים, גם סחר בסמים.
נסים זאב: יש לנו הרבה יותר.
יובל רביבו: נכון, ודאי.
יובל רביבו: כמויות של עבירות הסחר הן כמובן קטנות יותר.
יובל רביבו: לכן אמרתי כל עבירות הסמים.
יובל רביבו: ההיפך זה עבירות יותר חמורות של סחר, אבל עדיין עבירה.
חיים מהל: יש לי מספר שאלות, על מנת להבין קצת יותר את הנושא.
יובל רביבו: אני חושב שיש גופים שיכולים לענות לך.
לודמילה חלד: אני יכולה להסביר.
לודמילה חלד: אני נציגת משרד הבריאות, ובמקצועי אני רופאה לטיפול בהתמכרויות.
לודמילה חלד: לפי הסטטיסטיקה העולמית, אפשר להגיד שמתוך 100 ילדים שהשתמשו, אחד או שניים יכולים לפתח בהמשך התמכרות לחומרים פסיכו-אקטיביים, אבל ממש התמכרות.
לודמילה חלד: פה מדברים על שימוש לרעה.
יובל רביבו: למעשה, נחקק לא מזמן חוק של תקנות הרוקחים.
יובל רביבו: פה בעצם בצורה עקיפה אוכפים באיזושהי דרך את הנושא של שימוש בגז הצחוק, שזה גז שבדרך כלל משתמשים בו במועדונים, מנפחים בלונים עם גז צחוק.
יובל רביבו: למעשה אתה נכנס די מסטול למועדון.
נסים זאב: משרד החינוך, בבקשה, גליה שחם.
גליה שחם: הדיבור על הנתונים הוא מאוד חשוב.
גליה שחם: יש לנו נתונים ממקורות שונים.
גליה שחם: יש את הנתונים מהמחקר של הרשות למלחמה בסמים, שם זה דיווח של התלמידים על השאלה – שימוש אי פעם בשנה האחרונה.
רחל בר המבורגר: שימוש בשנה האחרונה, אי פעם זו שאלה נוספת.
רחל בר המבורגר: זאת אומרת, אלה שהשתמשו בשנה האחרונה לפי הדיווח העצמי שלהם.
גליה שחם: לא מדובר על תדירות.
נסים זאב: שימוש חד פעמי?
גליה שחם: יכול להיות גם שימוש חד פעמי.
גליה שחם: הנתונים האלה מבחינתנו הקפיצו מול עינינו את העלייה בתופעה.
גליה שחם: מבחינתי זאת ההתייחסות שלי מבחינת המספרים.
גליה שחם: כי לפני ארבע שנים הנתון היה כמעט פחות מחצי.
חיים מהל: 7.7%.
גליה שחם: אז עכשיו אנחנו מדברים על 15.8%, זאת אומרת שיש איזשהו דפוס חדש, חזק, כנראה הופך להיות פופולרי כמו אופנות בחומרים האלה שמתחלפות, כל פעם יש חדשה.
גליה שחם: אז אנחנו מתייחסים לזה מאוד ברצינות.
גליה שחם: החלק של האכיפה הוא חלק שלא הייתי שוללת אותו לגמרי.
גליה שחם: כי דבק מגע קונים בחנויות של חומרי בניין, אולי כן אפשר לעשות כאן איזשהו סוג של פיקוח, שלא למכור לילדים דברים שהם בעצם צרכי בניין ולא צרכי ילדים, מה להם ולזה.
גליה שחם: זה לא בדיוק המצב שמישהו שולח את הילד עם פתק לחנות להביא...
רועי גולדשמידט: יש אלפי חומרים כאלה.
גליה שחם: אני הייתי כן חושבת על איזושהי דרך של פיקוח.
גליה שחם: אני אומרת את זה, כי לצערי בכל הנושא למשל של אלכוהול, זה גם חומר חוקי.
גליה שחם: וכן יש חוק שאסור למכור לצעירים מתחת לגיל 18.
גליה שחם: החוק לא מספיק נאכף.
גליה שחם: אני כל הזמן מקבלת תלונות מאנשים שונים על זה שילדים הולכים בערב למועדון ומוכרים אלכוהול באופן כמעט חופשי לילדים מתחת לגיל 18.
גליה שחם: מבחינתנו, העבודה היא עבודה חינוכית.
גליה שחם: למעשה, אנחנו משקיעים הרבה בחלק של מה שאנחנו קוראים, חיזוק יכולות של תלמידים להבחין בין טוב לרע, ולקבל החלטות שתורמות לבריאות שלהם, ולא החלטות שמזיקות לבריאות שלהם.
גליה שחם: לגבי החומרים הנדיפים, באופן ספציפי, לאור הממצאים האלה, ביחד עם הרשות למלחמה בסמים, עובדים עכשיו על ערכה נוספת.
גליה שחם: יש חוברת שבזמנו הרשות למלחמה בסמים הוציאה, ואנחנו הפצנו בכל בתי הספר.
גליה שחם: אבל כרגע, לנוכח המציאות הזאת, אנחנו עובדים על ערכה שמיועדת למורים ולהורים ולתלמידים.
גליה שחם: ערכה שלא רק תתן את המידע, יהיה בה גם חלק מידע, אבל יהיו בה גם באופן יותר ספציפי הדרכה להורים איך להתנהג, וגם סדנאות לתלמידים סביב הנושא הזה של שימוש בחומרים נדיפים.
גליה שחם: אחת הדרכים שלנו לעבוד עם תלמידים, זה הנסיון לברר מה קורה.
גליה שחם: אנחנו פה מקבלים נתון שהוא נתון ארצי.
גליה שחם: יכול להיות שיש מקום שהתופעה היא הרבה יותר שכיחה, ויש מקום שבו זה נושא נדיר.
גליה שחם: אנחנו מדריכים את האנשים שלנו לבדוק קודם כל את המצב בבית הספר, לגלות מהן התופעות של שימוש בחומרים למיניהם, ולכוון את התכנית לדבר הזה.
גליה שחם: בנוסף לזה, משהו שעשינו השנה ביחד עם הרשות למלחמה בסמים, מלבד הנושא של חינוך והסברה, אנחנו מאתרים ילדים שאנחנו אומרים שהם עלולים להיות בסיכון, שיש להם איזושהי משיכה לכל הנושא של שימוש בחומרים, ואנחנו מפעילים תכנית שנקראת תכנית אופ"י, זה ראשי תיבות אימון ופיתוח יכולות התמודדות.
גליה שחם: ביחד עם ד"ר חיים מהל, ועם הצוות שלו, ובוודאי שביחד עם ד"ר רחל בר המבורגר ואנשים אחרים ברשות, הפעלנו השנה 39 קבוצות כאלה ב-39 בתי ספר.
גליה שחם: כרגע אנחנו בשלבי סיום של התכנית.
גליה שחם: התוצאות הן מאוד טובות.
גליה שחם: זאת אומרת, מה שאנחנו עושים, אנחנו מאתרים ילדים בתוך בית הספר, עושים איתם עבודה של 10 עד 15 מפגשים קבוצתיים במטרה להתערב בשלב מוקדם לפני שזה מגיע לבעיה בהתמכרות, שאז אנשי מקצוע אחרים צריכים להיכנס לתמונה.
חיים מהל: אני ראש תחום טיפול ברשות למלחמה בסמים.
חיים מהל: הנושא של נדיפים זה נושא שמאוד קרוב אלי, וגם כתבתי את החוברת שמונחת לפניך כאן, כי הנושא מאוד מעניין אותי כבר כמה שנים.
חיים מהל: נתקלתי בו כבר לפני 25 שנים כשעבדתי בבית חולים גהה, והגיע ילד לחדר מיון, אמא באה מקריית חיים עם סיפור שהוא הסניף את הדבק, והוא כבר כמה זמן מסניף.
חיים מהל: שאלתי אותה, למה דווקא עכשיו את מגיעה?
חיים מהל: היא אמרה שאחותו עשתה טפטים בבית, והוא גנב את כל הדבק.
חיים מהל: זה היה הטריגר בשביל להביא אותו.
חיים מהל: אבל הסיפור כבר היה קודם.
חיים מהל: הוא כבר כמה חודשים מסניף, ולמדתי אז משהו שמאוד חשוב פה, הוא הסניף האמא אמרה, ויש לו עוד 20, 30 איתו שמסניפים.
חיים מהל: זה לא אחד.
חיים מהל: מאז ועד היום, כל מקרה שנתקלתי אני רואה שזה תמיד לא ילד אחד.
חיים מהל: מצאת ילד, תדע שבשכונה יש כבר כמה.
חיים מהל: אני לא חושב כמו גליה שאפשר לאסור קניית חומרים כאלה, כי החומרים הם כל כך זמינים.
חיים מהל: לדוגמה גז פריאון שנמצא במזגן.
חיים מהל: ילד חותך את הצינור ומגיע אליו, הוא לא צריך לקנות את זה.
חיים מהל: גז שנמצא במיכלי כיבוי, לא יודעים, מאוד נפוץ באילת בשימוש.
חיים מהל: זה גורם להזיות, מצב רוח טוב, וכן הלאה.
חיים מהל: זאת אומרת, אלה לא חומרים שאנחנו יכולים להגיד, ועכשיו הם לא יקנו את זה.
חיים מהל: כלומר, מתבקש העניין שאנחנו צריכים הסברה וחינוך.
חיים מהל: וכשאני אומר חינוך, זה לא רק לילדים, זה נכון מה שגליה אומרת, שאנחנו נכנסים היום עם ילדים שרק מעשנים סיגריות, אנחנו מנסים להכניס אותם לקבוצות כאלה.
חיים מהל: אלא זה הסברה להורים.
חיים מהל: כי הורה צריך לדעת, שכאשר אתה משתמש בבית בחומר, תראה לילד שהחומר מסוכן, כבר בגיל חמש, שש, אתה קורא מה כתוב לפני שאתה משתמש בו.
חיים מהל: ראיתי הורים כאלה שזיהו את זה במקרה.
חיים מהל: כאשר ילד מגיע פתאום כאשר יש כתמים של כל מיני חומרים כימיים, טינרים, טיפקסים על הבגדים, פתאום הבגדים מלוכלכים כי זה עושה אותם כמו שיכורים, אז הם לא כל כך שולטים גם בקואורדינציה וזה קצת נשפך להם.
חיים מהל: אז אם אתה רואה את הילד שלך עם בגדים מלאים בחומרים, והוא לא עובד בשיפוצים בקיץ, אתה צריך להבין שמשהו פה קורה.
חיים מהל: לזה ההורים לא ערים.
חיים מהל: התפקיד שלנו לדעתי לעורר את ההורים בנושא הזה, דבר ראשון בבית שיידעו מה קורה.
נסים זאב: האם יש אזהרה על כל החומרים שלא יהיו במגע של ריח?
חיים מהל: בחלקם כן, בחלקם כתוב על זה.
חיים מהל: אבל אתה צריך גם להגיד להורים שכאשר אתה משתמש תקרא, מי מאיתנו קורא?
נסים זאב: האם יש אזהרה שאסור להריח את אותו חומר, צריך להביא זאת לחקיקה, אנחנו ניזום את זה.
נסים זאב: כל החומרים שעלולים, כפי שאנחנו עכשיו מגדירים, ומסוכנים בהסנפה, או בכל צורה שהיא.
נסים זאב: כמו הסיגריות שזה דבר חמור, הפגיעה היא קשה, יותר רעל מאשר בסיגריות.
נסים זאב: בסיגריות לוקח זמן להתמכר, ולוקח זמן עד אשר זה פוגע.
נסים זאב: פה זה עניין של שניות, עד 30 שניות כפי שקראתי בחוברת, הדבר מאוד מסוכן.
חיים מהל: הבעיה היא לא רק התמכרות, זה יכול לפגוע בכבד, במח העצם, במוח עצמו.
חיים מהל: דבר נוסף, זה גורם לשינויים בקצב הלב.
חיים מהל: הרי מה זה חומר נדיף?
חיים מהל: זה חומר שמתנדף, אתה רוצה לרכז אותו.
חיים מהל: אז הם שמים את זה בשקית ניילון, ועוטפים את הראש כדי שלא יברח.
חיים מהל: אז גם הם מאבדים את ההכרה, וגם קצב הלב משתנה, ויש מקרים של מוות כתוצאה מזה.
חיים מהל: בבריטניה 100 ילדים מתים כל שנה רק מהדבר הזה.
רועי גולדשמידט: אני חושב שצריך לחשוב טוב לפני שמוציאים אזהרה כזאת על מוצרים, כי הדברים פועלים בשני הכיוונים.
רועי גולדשמידט: מצד אחד, הם מאפשרים התראה להורים.
רועי גולדשמידט: מצד שני, הם יכולים לשמש את הילדים עצמם כאמצעי זיהוי מהם החומרים שיכולים לשמש אותם בשביל ההתמסטלות הזאת, או השימוש לרעה הזה.
נסים זאב: אזהרה על סיגריות גורמת לכך שיותר שיותר ילדים מעשנים?
רועי גולדשמידט: לא, אבל אזהרה על סיגריות מדברת על תופעות מוכרות שידועות ביחס לשימוש בסיגריות.
רועי גולדשמידט: לגבי חומרים כימיים, יש היצע עצום של חומרים שחלקם פעילים במובן הזה, חלקם לא.
נסים זאב: החומרים הם כל כך רבים, דיברו על מאות סוגים של חומרים.
נסים זאב: אני חושב שלא כולם מודעים לחומרה של ההסנפה.
נסים זאב: פה כן צריכה להיות אזהרה באדום, לא פחות מאשר בסיגריות.
נסים זאב: אני רואה בזה דבר שיכול לתרום, ולא לתת את ההיפך.
רועי גולדשמיד: כתוב שזה רעיל.
נסים זאב: כתוב לא למאכל.
שלמה מורגן: אולי צריך להוסיף להסנפה ולהרחה.
נסים זאב: בסופו של דבר אני חושב שזה יתרום.
נסים זאב: איך הורה יכול להיות מודע שהחומר הוא רעיל, אם הוא בתמימות ליבו לא מודע אפילו לבעיה.
נסים זאב: הבן שלו בדרך כלל יותר מודע, הצרכן יותר בקיא בחומר שהוא זקוק לו, מאשר האב.
סטלה קורביליקוב: אין למשרד הקליטה נתונים לגבי עולים שמשתמשים בחומרים נדיפים, וזה ברור למה.
סטלה קורביליקוב: כי אנחנו לא גורם טיפולי.
סטלה קורביליקוב: אבל אנחנו כן ערים לכך שגם שימוש באופן כללי בקרב נוער עולה, הרבה יותר גבוה, 14.6% לעומת 9.8% בקרב ילדי הארץ.
סטלה קורביליקוב: אם לדבר על שיעור הקטינים העולים החשודים בביצוע עבירות, מתוך כל הקטינים היהודים, קרוב ל-37% מהווה יותר מפי שניים מאחוז אוכלוסיית ילדים עולים בכלל אוכלוסיית הנוער.
סטלה קורביליקוב: משרד הקליטה כן ער לתופעה הזאת, וברור ששימוש בחומרים נדיפים בגלל הזמינות שלהם הרבה יותר נפוץ בקרב בני נוער עולה, כי לא תמיד יש להם אמצעים כמו שלילדים ותיקים.