GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רשף חן: אני מבטיח לכם שזה שמישהו ניסה חשיש או מריחואנה לא אומר שהוא הולך להגיע להיות נרקומן.
רשף חן: למעשה אין קשר יותר גדול בין חשיש-מריחואנה-נרקומניות לאלכוהול ונרקומניות.
רשף חן: יש בהחלט תופעות סוציו-אקונומיות ותופעות אישיות שיכולות להביא בן אדם להיות נרקומן.
רשף חן: בהחלט עשויה להיות בעיה חמורה של בני נוער שמשתמשים שימוש מופרז בכמויות או בסוגים של חומרים ממכרים ונרקוטיים.
רשף חן: זה נכון לגבי אלכוהול וזה נכון לגבי סמים.
רשף חן: אין שום בעיה לזהות נער מהסוג הזה בבית הספר.
רשף חן: אין בעיה עם אותם נערים שעישנו ביום שישי בערב, ועליהם לא תראו שום דבר בבית הספר, ולא צריך ללכת ולחפש אותם בבדיקת השתן.
רשף חן: יש בעיה חמורה של ילדים שמגיעים לבית הספר עם עיניים אדומות ומשקפי שמש ומתנדנדים, בין אם הוא שותה מבקבוק שמכוסה בשקית, והוא עושה את זה כך כדי שכולם יראו וידעו, ואז הוא מגיע לבית הספר וגם המורה הפחות מוצלח בזיהוי דברים כאלה לא יכול לפספס שמישהו יושב לו מסטול בכיתה, ובדרך כלל הילד הזה גם רוצה שיזהו אותו, כי בעצם בני הנוער שעושים את זה רוצים תשומת לב.
רשף חן: אני חושב שזו תהיה טעות גדולה אם מתוך שמרנות וטיפשות אנחנו נבוא ונפרוס רשת רחבה ונתפוס בתוכה את אותם תלמידים די רבים שמחליטים בגיל מסוים קצת להיות פורצי גדר, ואני מספיק קרוב לדור הזה כדי להגיד שיש לי חברים שאני יודע שחטאו בחטא הזה, וחלקם קצינים בכירים, וחלקם שופטים במערכת המשפט של מדינת ישראל, ולא מעשנים היום חשיש וגם לא מזריקים סמים יותר כבדים.
רשף חן: הם ניסו חשיש כשהם היו בבית ספר, לא קרה להם שום דבר.
רשף חן: ומה המחיר הנוראי שאנחנו משלמים בגישה הקונסרבטיבית שלנו?
רשף חן: שבמקום להיות מסוגלים במערכת החינוך לבוא אל הילדים ולהגיד להם: אל תגזימו, אנחנו יוצרים אצלם אפקט מרדני.
גב' כהן: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם למסרים המבולבלים שעולם המבוגרים מעביר לילדים.
גב' כהן: אנחנו יוצאים למאבק כדי למנוע את הנרקומנים הקשים בקרב בני הנוער, ואנחנו מעבירים כל כך הרבה מסרים מבולבלים.
גב' כהן: אנחנו יוצאים פה לפיצוציה מעבר לרחוב, ואנחנו יכולים לקנות באנגים.
גב' כהן: היה סיפור של זוג הורים שתבעו לדין בעל פיצוציה שמכר לבנם באנגים.
גב' כהן: אז אותו בעל פיצוציה טען שהוא מכר לילד את הכלי בלבד, שמבחינתו אפשר לשים בו פרחים.
גב' כהן: אומר הנער: אם זה היה כל כך מסוכן, אז עולם המבוגרים היה דואג שבפיצוציה לא יקנו את הבאנגים.
גב' כהן: זה כמו לקנות אקדח בלי כדורים, שבחנות השנייה אפשר היה לקנות כדורים.
גב' כהן: המסר השלילי מופיע גם בכל האתרים הפרוצים שאומרים: סמים זה כלום.
גב' כהן: המסר השלילי מופיע גם אצל זמרים רבים, שברפרטואר שלהם יש מין, סמים, אלימות, אלכוהול.
גב' כהן: בהסתדרות המורים יצאה עכשיו חוברת שבה הם ממליצים על גלאי הרדאר, שמלמד את הילדים שזה לגיטימי לרמות.
גב' כהן: גם, אם כל כך הרבה צעירים מצביעים ל"עלה ירוק", אז סימן שהם לא מבינים עד כמה זה מסוכן.
גב' כהן: אלה המסרים השליליים שאנחנו חייבים להתחיל לנתב את עצמנו, בעזרת משרד החינוך שעושה עבודה נהדרת.
מרינה סולודקין: אני רציתי לומר שתופעת ההתמכרות לסמים בקרב נוער עולה היא תופעה מאוד מסוכנת, ואני מבקשת מהנוכחים כאן לעשות סמינרים להורים, בגלל שלהורים יש ניסיון עם אלכוהול, איך מתמודדים עם זה, אבל עם סמים לא, ואני חושבת שזה התפקיד של בית הספר לדבר עם הורים של עולים על הסכנה של ההתמכרות לסמים.
איוב קרא: המנכ"לית, בבקשה, לסיכום.
4400: אני שמחה שקיימנו את הדיון כי כך אנו מטילים את האחריות על כל אחד ואחד מהנוכחים.
4400: חברי הכנסת, אנא בטובכם, תבינו שתפקידכם, בין היתר, לשים את נושא הסמים כיעד חברתי שצריך לטפל בו ברמה של ראש ממשלה.
4400: הנגזרת של זה זה להביא תקציבים ולדרוש תוכניות עבודה ופתרונות מהאחראים.
4400: האחראי הראשי הוא הרשות.
4400: הרשות תערוך מחקרים, בנושא בדיקות השתן לדוגמה, ותוצאות המחקרים יעלו לדיון מקצועי, וזה לגיטימי.
4400: התפקיד שלנו הוא באמת להמציא תוכניות מניעה ולהירתם לכל תוכנית שתיראה כבת יישום.
4400: מבחינת בדיקות השתן, אני לא רואה איך מבחינת ההפעלה יכולנו לעשות את זה.
4400: מעבר לזה, יש פה פן ערכי.
4400: זה לא מייתר אותנו מלפתח תוכניות ולהילחם על תקציבים כדי שהשתלמויות לא תתקצצנה ושנוכל להעביר את המסר לבתי הספר השונים.
4400: אני חושבת שיש פה שני רבדים של פעולה: מניעה וענישה.
4400: המשטרה בהחלט צריכה לעשות הכול להכין אמצעי ענישה כלפי הפיצוציות, כלפי ספקים של הסמים למיניהם, ולתת את הכלים למשטרה לבצע את המוטל עליה.
4400: אני רואה את חבר הכנסת חן שהזכיר את חבריו בעמדות נכבדות שעישנו, אז אני שואלת, איך אני יכולה להישאר רלוונטית כשהתלמידים מתעמתים עם עובדות כאלה?
4400: אני מנסה למזער את הנזק.
4400: אז לכן אני רוצה שתשימו בפרופורציות את הדברים, ושנדע כל אחד מה תפקידו, ונפסיק להיות ציניים, ונעבוד ביחד.
4400: אם לא נעבוד ביחד המדינה תתפרק לנו ביום מן הימים.
אילן שלגי: אין ספק שהבעיה היא לא של מערכת החינוך.
אילן שלגי: בכל זאת, יש לה שליטה על פרק זמן משמעותי בכל יממה בתוך חייהם של בני הנוער.
אילן שלגי: אנחנו צריכים להפסיק להיות נחמדים וסובלניים לנוער, גם בתחומים אחרים אבל גם בתחום הזה, כי בזה אנחנו מצילים אותם.
אילן שלגי: צריך להשקיע כסף וחשיבה, ופוליטיקאים, בכל פעם שהם פוגשים אנשים צעירים, לדבר על הבעיה.
אילן שלגי: צריך שבטלויזיה, בתוכניות הילדים, יהיו תשדירים שמזהירים מפני הדבר המסוכן הזה.
אילן שלגי: לזה אפשר להגיע לאו דווקא בתשלום.
אילן שלגי: יש לממשלה סמכות, ואם לא בגדר סמכות קיימת אז בחקיקה.
אילן שלגי: אנחנו יכולים להגיע לכך שבשידורי הטלויזיה, בעיקר בשעות של הצפייה של הנוער ושל תוכניות הילדים יהיו תשדירים נגד השימוש בסמים.
אילן שלגי: בנושא בדיקות שתן בבתי ספר, הסירו דאגה מליבכם, אנחנו לא נאפשר את זה.
פקד ירון שטרית: אין דבר כזה "סמים קלים" בהגדרת החוק.
פקד ירון שטרית: צריכים להבין שבפקודת הסמים, סמים הם סמים.
פקד ירון שטרית: וכשהמשטרה אוספת את הנתונים שלה הם לא מפולגים.
יחיאל חזן: שלום לכולם, ראשית, אני מתכבד לפתוח את הישיבה, ואני מתנצל על האיחור שלי, הייתי בוועדת כספים כדי לסייע ולעזור להעביר כסף לפרוייקט של מחשב לכל ילד.
יחיאל חזן: ביקשתי לכנס את הישיבה הזאת כיוון שאני ויושבת ראש ועדת הקליטה ביקרנו בזוהרים, נדמה לי לפני כשלושה חודשים, ואולי קצת יותר.
יחיאל חזן: זוהרים הוא כפר שמשמש לגמילה, הוא נמצא בתהליך שתקוע מבחינת מבני הקבע של אותו הכפר.
יחיאל חזן: נכון שהם עושים עבודה נפלאה כדי לסייע לחברה במדינת ישראל, ומצד שני התרשמתי שהמדינה לא עושה כמעט כלום.
יחיאל חזן: אני יכול לומר ממש כלום, כדי לסייע לאותם אנשים שפועלים יום יום, שעה שעה, חלקם הגדול בהתנדבות.
יחיאל חזן: למשל מפעל הפיס היקצה משאבים לבניית קבע, ובסופו של דבר אי אפשר היה להעביר את הכסף, והכסף הזה נעלם.
יחיאל חזן: הסיבה העיקרית היא התניית התהליך של בניית הקבע של זוהרים, שאין סמל יישוב.
יחיאל חזן: לכפר הזה עדיין יש בעיות נוספות כמובן, ביקשתי את שר הפנים שיבוא לכאן, אבל הוא לא הגיע.
יחיאל חזן: את מנכ"לו, הוא הודיע שהוא לא יכול להגיע.
יחיאל חזן: הודיעו לי הבוקר שהמשנה יגיע, גם הוא לא הגיע.
יחיאל חזן: לצערי הרב, זאת הדוגמה כיצד מדינת ישראל מתייחסת לכל נושא הסמים בארץ, וכמובן גם לזוהרים.
יחיאל חזן: נמצא פה נציג של משרד הפנים?
אמנון ארבל: אני מתחום התכנון.
יחיאל חזן: אני רוצה לומר לך דבר אחד, לא היית צריך להגיע לפה אילו המשרד שלך היה עושה את הכל כדי שלזוהרים יהיה סמל יישוב.
יחיאל חזן: אני לא יודע מה הסיבות, הוצאתי מכתב ביחד עם יושבת ראש ועדת הקליטה, בוודאי שהשר היה מעוניין שיהיה לכם סמל, אבל לפני כן נשמע קודם אותך.
אמנון ארבל: לכן אמרתי, אני כנראה לא מהתחום הנכון.
אמנון ארבל: אני מתחום התכנון, ולכן הגעתי בתחום הזה.
אמנון ארבל: אין לי הרבה מה להגיד בנושא הזה.
יחיאל חזן: זאת הדוגמה, חבל שאין פה תקשורת כדי שנראה איך מדינת ישראל מתנהלת, איך הפקידות מנהלת את העסק.
יחיאל חזן: זאת הדוגמה שנגלית לנוכח המצב שפקידים רוצים לנהל את המדינה, ולא הנבחרים מצליחים לנהל אותה.
יחיאל חזן: אני מצטער שאני מפיל את זה עליך, אבל אני לא מצטער בכלל שהגעת לפה, כיוון שאני מקווה שאתה תעביר את המסר למנכ"ל המשרד שלך, שהדבר הזה לא יכול לעלות על הדעת.
יחיאל חזן: אנשים שעושים עבודה יום יום בהתנדבות, אני מניח שבמשך שנים, הרי הם לא ביקשו את סמל המוסד היום, או אתמול, או לפני שנה.
יחיאל חזן: הם מבקשים סמל יישוב כדי שיכירו בהם, כדי שיוכלו להתניע תהליך.
יחיאל חזן: גם כך אי אפשר להעביר להם את מלוא הסכום, ואת מלוא התרומה, ואת מלוא העזרה.
יחיאל חזן: אבל בשביל דבר כל כך פעוט, אם מישהו ממשרד הפנים היה בכלל מעניין אותו, והיה ניגש לראות על מה מדובר, אולי לא הייתי צריך לקיים את הישיבה הזאת.
יחיאל חזן: אני רוצה לפתוח את כל הדיון, ולשאול אחרים שנמצאים פה – מהרשות למלחמה בסמים, ממשרד הרווחה, שאולי יספרו לי איך אפשר לעזור לכפר זוהרים, כי אני חושב שהדבר הזה הוא פשוט ביורוקרטיה, לא יותר ולא כלום, זה רק ביורוקרטיה.
יחיאל חזן: אדוני מהרשות למלחמה בסמים שאתם תומכים ופועלים, אם תוכל להסביר לי אם אפשר לעזור להם?
חיים מהל: ב-1990 הקמתי קהילה בשם מלכישוע על הגלבוע, ועל כן יש לי קצת נסיון אישי בנושא הזה.
חיים מהל: יש בארץ שמונה קהילות טיפוליות, מתוכן אחת מוגדרת ויש לה סמל יישוב זה מלכישוע, ואחת שעומדת להיות מוקמת ברמת הנגב, יש לה גם סמל יישוב.
חיים מהל: אתה שואל מה המכנה המשותף?
חיים מהל: המכנה המשותף הוא בשני דברים.
חיים מהל: מדובר במקומות מרוחקים, זה מאוד מרתיע במלכישוע לקבל סמל יישוב, בגלל דברים פרוזאיים, כמו העובדה ש"אגד" יגיע פעמיים ביום בסיבוב שהוא עושה על הגלבוע גם למלכישוע, מאוד חשוב שהדואר יגיע.
חיים מהל: כל מיני דברים פעוטים, שאם אין לך, אתה צריך כל הזמן להתרוצץ.
חיים מהל: במלכישוע חיים היום בו זמנית 150 איש, אז אין ספק ששירותים כאלה הם מאוד חשובים.
חיים מהל: גם גיוס כספים מהמשרדים לטובת בנייה הוא יותר אפשרי כאשר זה קיים.
חיים מהל: משרד הפנים עזר לנו לבנות כביש שם, משרד מסחר והתעשייה לבנות מבנה תעשייה, זה כעיקרון.
חיים מהל: ברמת הנגב אותה בעיה.
חיים מהל: זה במקום מרוחק, ונצטרך שם את העזרה בכל הדברים הקטנים.
חיים מהל: אבל יש עוד מכנה משותף, שבמלכישוע ראש המועצה המקומית יגאל שחר לחץ לקבל סמל יישוב, היה לו עניין בזה.
חיים מהל: וברמת הנגב, שמוליק קריפמן לחץ גם לקבל סמל יישוב.
חיים מהל: לגבי שאר המקומות, כשמקום ממוקם בטייבה, כמו כפר ינות על כביש מס' 4, חלק מהדברים לא צריכים אותם.
חיים מהל: המבנה כבר קיים, הם לא צריכים את כל השירותים האלה, הם מעולם לא ביקשו סמל יישוב.
חיים מהל: לגבי רמות יהודה – קיים פה אחד מהמכנים המשותפים.
חיים מהל: מקום מרוחק, מקום שלא בנוי, צריך את כל הדברים האלה.
חיים מהל: מהבחינה הזאת צריך סמל יישוב.
חיים מהל: מבחינת הנקודה האלמנטרית, של האם יש עזרה, האם המועצה המקומית מעוניינת בזה, יש פה בעיה, כי אנחנו חוזרים לחטא הקדמון שהמקום מוקם בתחילתו, לא עם המועצה האזורית.
חיים מהל: לאחר מכן היה שיתוף פעולה, ויזל יושב ראש המועצה היה גם יושב ראש העמותה, אבל יש לו התנגדות היום שזה יקבל סמל יישוב מסיבותיו הוא.
יחיאל חזן: לא צריך את זוהרים, לסגור את זוהרים?
חיים מהל: להיפך.
יחיאל חזן: אתה אומר יש לו התנגדות.
חיים מהל: צריך לגייס אותו לעניין, זה מה שאני רוצה להגיד.
יחיאל חזן: כמה זמן זוהרים קיים, אולי תתן לנו סקירה קצרה.
עמי קרצ'מר: 12 שנה.
יצחק יוגב: יושב ראש העמותה, ממלא את התפקיד בהתנדבות מזה שבע שנים.
יצחק יוגב: היישוב קיים 11.5-12 שנים.
יצחק יוגב: למיטב זכרוני, גם הייתי שותף לקבלת ההחלטה יחד עם ראש המועצה האזורית שהסכימה שזה יהיה בפאתי המועצה.
יצחק יוגב: אף אחד לא אוהב את זה מתחת לחלון שלו.
יצחק יוגב: ראש המועצה השכיל ונתן את היד להקים יחד עם הפנתרים השחורים, לא צריך את כל ההיסטוריה, צריפין, הרבה עבודות נעשו בהתנדבות.
יצחק יוגב: אני פוגש הרבה קבלנים שאומרים לי עד היום, חייבים לי 400 אלף שקל על הגדר, וכהנה וכהנה.
יצחק יוגב: אבל לשמחתנו כולם עדיין רואים את זה כשליחות וכמשימה שחשובה לחברה.
יצחק יוגב: לגופו של עניין בנושא כינוס הוועדה.
יצחק יוגב: אני מוכרח להודות לכל מי שיזם, ובמיוחד ליושב ראש הוועדה, לכנס את הוועדה ספציפית עבור זוהרים.
יצחק יוגב: אני חושב שזה דבר שלא כל יום נפגשים בו.
יצחק יוגב: גם משרד הפנים, אם לא הגיעו, כן הגיעו, קטונו מלהעביר ביקורת על משרד ממשלתי ועל שרים.
יצחק יוגב: אבל אם זה יצא ממך, אז אנחנו בהחלט תומכים.
יצחק יוגב: לגופו של עניין – נושא סמל היישוב, האמן לי כבוד יושב ראש הוועדה, גם סמל יישוב לא צריך.
יצחק יוגב: אם תמצא הדרך לתת לנו את כל התקציבים, את כל העזרה הממשלתית של משרדי ממשלה, כבישים, תאורה, ביוב, תב"רים כאלה ואחרים, אהלן וסהלן.
יצחק יוגב: אנחנו לא מחפשים להיאחז בקרנות המזבח.
יצחק יוגב: אבל מה לעשות, למשל מפעל הפיס, להעביר כסף עבור הקמת הפרוייקטים שם, רוצה שזה ייעשה דרך רשות מקומית.
יצחק יוגב: אנחנו לא יישוב ברשות המקומית, מכנה משותף קיים, אז בבקשה לסייע לנו כן לקבל את סמל היישוב.
יצחק יוגב: אני מאמין שזה נותן הרבה מאוד פריבילגיות שניתנות להרבה מאוד מקומות אחרים, בין אם מוסדות, ובין אם יישובים, ובין אם מחנות צה"ל, ובין אם כל כל מיני מוסדות חינוך כאלה ואחרים.
יצחק יוגב: אנחנו מדברים פה בדיני נפשות.
יצחק יוגב: זה לא איזו פנימייה או איזו קייטנה.
קולט אביטל: כמה אנשים ביישוב עכשיו?
יצחק יוגב: מטופלים- בדרך כלל בין 70 ל-90 עם הרבה מאוד דברים ייחודיים.
קולט אביטל: כמה אנשים צריכים להיות ביישוב?
יצחק יוגב: 40 תושבי קבע.
יצחק יוגב: כשאני אומר בין 70 ל-90 אני לא כולל עדיין את צוות העובדים פלוס מינוס 30 אנשים שבאים והולכים.
יצחק יוגב: למשל, אם היינו יכולים לאפשר לגור ביישוב כזה לעובדים, סביר להניח שהייתי חוסך בשנה 400-500 אלף שקלים, אולי יותר, בהוצאות של נסיעות, של אחזקות רכב, וכו'.
יצחק יוגב: ומי כמוכם יודע, שכל שקל היום זה בנפשנו, בין אם ציבורית, ובין אם כלכלית.
יצחק יוגב: מפעל הפיס מעביר כסף אך ורק דרך רשות מקומית, איזשהו קריטריון שקיים בדירקטריון שם.
יצחק יוגב: גם אני, אם הייתי יושב ראש מועצה אזורית, לא הייתי מסכים שכסף שאני יכול להביא לתושבים שלי, יעבור למוסד בשוליים, לא הייתי מסכים.
יצחק יוגב: ויש הגיון, אי אפשר להגיד על מאירק'ה, הוא תרם מזמנו, ממרצו, הוא מוכן.
יצחק יוגב: אבל באיזשהו מקום יש פה משהו פסול.
יצחק יוגב: אני חשבתי על כיוון, לפנות לכל הרשויות שמהן מגיעים אלינו מטופלים, הרי מגיעים מטופלים מאילת ועד מטולה.
יחיאל חזן: ברשותך, כשפתחתי את הדברים שלי, זימנתי את מקיימת הדיון פה, כיוון שגם את ואני ביקרנו שם, התברר שאי אפשר לעזור להם.
יחיאל חזן: הם נמצאים במין מצב שהם עמותה, והם עומדים אולי בקריטריונים שמקבל אולי סכומים מסויימים, אולי ממשרד הרווחה, אולי ממשרד החינוך שיעורי הוראה, לתת שם שיעורי לימוד למבוגרים.
יחיאל חזן: אבל כדי להתניע את התהליך שזוהרים תוכל לקבל כסף ותקציבים דרך הרשות המקומית כצינור שתעביר את הכסף, הם צריכים סמל יישוב.
יחיאל חזן: הוצאתי מכתב, ונדמה לי שגם את קולט, לשר הפנים, דרך אגב, הזמנתי אותו לישיבה כאן.
יחיאל חזן: בינתיים לא קרה שום דבר.
יחיאל חזן: ביקשנו שישלח את המנכ"ל, את הסמנכ"ל, או איזושהי אוטוריטה שיכולה לתת תשובה.
יחיאל חזן: שלחו בחור שכבודו במקומו, אבל הוא בכלל לא מהתחום, הוא לא יודע שום תשובה.
יחיאל חזן: לצערי הרב, כך מתנהלת מדינת ישראל.
יחיאל חזן: אי אפשר לעזור לזוהרים בשום ופנים ואופן, למרות שיושב ראש העמותה מציג את הדברים אולי בצורה משביעת רצון, אבל לא עוזרת להם בכלל.
יחיאל חזן: אני הבנתי, ואני למדתי קצת, אם לא יהיה להם סמל יישוב, הם לא יוכלו לקבל כסף דרך הרשות.
יחיאל חזן: אי אפשר לעזור להם.
יחיאל חזן: ולכן אני חושב שהדבר שעליו אנחנו צריכים לקבל החלטה, שאנחנו מטילים על משרד הפנים במיידי לתת להם סמל יישוב.
יחיאל חזן: כי עצם העניין שמפעל הפיס הקצה להם משאבים, והוא לא יכול להעביר להם את הכסף, כי אין צינור להעביר להם כסף, זה רק אומר דבר אחד, שבלי סמל יישוב, כמו שמפעל הפיס לא יכול, אולי משרד העבודה והרווחה יוכל להעביר להם בגלל שהם עמותה.
קולט אביטל: משרד הקליטה אי-פעם העביר לכם כספים?
יצחק יוגב: אולי חברי הוועדה לא כל כך שמעו ולא יודעים, מה לעשות שמתוך ה-70-80 מטופלים שלנו, 60% הם עולים חדשים.
קולט אביטל: אבל אני יודעת את זה.
יצחק יוגב: אולי קיבלנו עשרות אלפי שקלים בודדים.
אתי חורי: משרד הקליטה העביר לנו בשנה שעברה 13 אלף שקלים.
יצחק יוגב: ממש סכומים מזעריים.
קולט אביטל: עבור כמה מטופלים?
אתי חורי: זה לא היה ספציפי, זה עבור שני פרוייקטים שביקשנו.
אתי חורי: האחד – סיורים שערכנו למטופלים, עולים חדשים, קצת היכרות עם הארץ.
אתי חורי: השני – לימודי עברית בסיסיים.
אתי חורי: אבל זה היה בשנה שעברה, וכפי שאתם יודעים המטופלים שלנו מתחלפים כל שנה, אז אלה שזכו בשנה שעברה זכו, ואלה של השנה נשארו בלי כלום.
יצחק יוגב: דברים מאוד אלמנטריים שלרוב הם מתקבלים או ניתנים תקציבים דרך מרכזי קליטה, דרך כל מיני מקומות אחרים.
יצחק יוגב: האנשים שמגיעים הנה הם מאוד צעירים, בקושי את השפה יודעים, לא ראו אף פעם מה זה דגל, לא עמדו פעם אחת לדום.
קולט אביטל: בואו נפריד את הדיון הזה לשניים.
קולט אביטל: צריך למצוא מסגרת קבועה, כדי שלא כל פעם תעמדו בפני אותם הקשיים, ואני מסכימה עם חבר הכנסת חזן, אנחנו נפנה שוב פעם, ואני אפנה ללשכת שר הפנים בעקבות ההתכתבות שלך.
קולט אביטל: אני אבקש שתהיה התייחסות, ונראה אם אפשר ואיך אפשר לקדם את זה ברמה הזאת.
קולט אביטל: בנפרד, מה שאני מציעה חבר הכנסת יחיאל, אני אקיים ישיבה מיוחדת בנושא, כי אנחנו כבר עשינו כמה ישיבות.
קולט אביטל: אבל בנושא של הטיפול בעולים בנושא הסמים היו לנו כבר שתי ישיבות, אמנם לא ספציפיות, אחת או שתיים היו בקשר לכל ההומלסים.
קולט אביטל: אז קיבלנו מידע ממשרד הקליטה שמי שמגיע לארץ, קודם כל משרד הקליטה או המדינה לא יכולים להגיד לא, גם אם יודעים מראש שזה אדם שמגיע לארץ צורך סמים.
קולט אביטל: אבל יש כן התחייבות, שברגע שהוא מגיע לארץ המדינה צריכה להעביר אותו ולטפל בו דרך מוסד טיפולי, אז נתחיל מהנקודה הזאת.
קולט אביטל: ננסה שוב פעם עם משרד הקליטה כדי להגיע לפתרונות פר-קפיטה, למשל כך וכך עולים, בכל מקום כזה וכזה, שמשרד הקליטה ישתתף בכזה וכזה סכום.
קולט אביטל: אם תהיה החלטה כזאת, אז כל שנה תגיע אליכם קבוצה איקס, עשרים, ארבעים, שישים עולים חדשים, תדרשו פר-קפיטה, או משהו כזה.
קולט אביטל: בואו ננסה ללכת גם לכיוון הזה, כדי לפחות להגיע לעוד איזשהו מקור מימון.
קולט אביטל: התחלתי לקרוא את המסמך, אני מצטערת, לא ראיתי אותו קודם, ראיתי שמי שהתחיל לטפל בנושא הזה זאת גברת אביבה נג'אר.
קולט אביטל: היא גם הקימה את אגודת הידידים בארצות הברית, אני יודעת כי אני הלכתי לעבוד בשבילם ולהתרים אנשים.
קולט אביטל: אתם פניתם גם לאגודה בארצות הברית לנסות לקבל תרומות מהם?
חיים מהל: אני נציג הרשות, בדרך כלל כל הדברים האלו עוברים דרכנו.
חיים מהל: אין להם כל כך הרבה כסף היום.
יחיאל חזן: לצערי הרב, אי אפשר לבנות על אגודת הידידים בארצות הברית.
קולט אביטל: בוז'י בזמנו גם טיפל בזה.
קולט אביטל: בואי ונדבר על מבחן התוצאה.
קולט אביטל: הרי בסך הכל יש אגודה, ויש אנשים שמתנדבים ופועלים.
קולט אביטל: אבל במבחן התוצאה האגודה לא מגייסת כמעט כסף.
קולט אביטל: ואם היא מגייסת, זה באמת זניח, אלה לא סכומים שיכולים לסייע לכפר גמילה אחד.
קולט אביטל: לכן אני חושב שאי אפשר לבנות על אגודת ידידים.
קולט אביטל: מדינת ישראל היא מדינה שיש לה תקציבים משלה, ואנחנו נטעה אם אנחנו נבנה על כל מיני אגודות.
קולט אביטל: אתה צודק, אבל פה אנחנו מדברים על נסיון לגרד, אני בכוונה משתמשת במלה הזאת, תקציבים נוספים.
קולט אביטל: צריך לבדוק עם כמה מהגופים שעוסקים בקליטת העלייה בנוסף, למשל האגודה למלחמה בסמים, אני מוכנה גם לנסות לבדוק אם הג'ויינט מוכן להתגייס, כי יש כך וכך אירגונים שכן מוכנים להיכנס לפרוייקטים לעזור לעולים חדשים.
קולט אביטל: נבדוק.
יחיאל חזן: לגבי משרד החינוך – כשהיינו שם התברר לנו שמשרד החינוך כן משתתף, אבל מבחינת מה ששמענו זה ממש בשוליים, אז אם אפשר לקבל דיווח.
אסתי גרוס: אין לי שום מושג לגבי תקציבים.
יחיאל חזן: אז למה שלחו אותך כנציגה?
יחיאל חזן: את מי ביקשתי לבוא לכאן?
בת-שבע פנחסוב: מהמחלקה למבוגרים ועולים.
חיים איטקיס: אני מנהל האגף של השכלת מבוגרים באגף לחינוך מבוגרים.
חיים איטקיס: אנחנו מקיימים קשרי עבודה מאוד מסודרים גם עם מלכישוע, פעולות להשלמת השכלה למשוקמים שלכם, והיינו בהחלט גם בקשר עם הכפר הנדון, עדיין נמצאים בקשר בכל מה שקשור להדרכה, תכניות לימודים.
חיים איטקיס: אנחנו נשמח לעמוד לרשות הצרכים של הכפר בכל עניין שאנחנו עוסקים בו.
חיים איטקיס: בנושא התקציבי – העברות התקציבים נעשות דרך רשות מקומית.
חיים איטקיס: ולכן יש פה איזשהו קושי.
חיים איטקיס: לפי דעתי אם ראש הרשות המקומית מטה יהודה, אני לא מניח שצריכה להיות לו התנגדות עקרונית להעביר השתתפות של משרד החינוך לטובת פרוייקט כזה.
חיים איטקיס: אם לא תהיה לו התנגדות כזאת, על בסיס שיוויוני לגמרי, כל מה שנעשה בכל כיתה אחרת של מבוגרים משלימי השכלה, יוכל להיעשות גם בהקשר הזה של משוקמים שנגמלים מסמים.
יחיאל חזן: בוא ונשמע את הנציגה, כשהייתי אצלה היא אמרה לי דווקא שהיה סיוע אבל ממש בשוליים, אולי כמעט לא, אז בבקשה.
חיים איטקיס: העובדים שלי היו בקשר איתם וביקרו, היה קשר שהתחיל לפני שלוש או ארבע שנים.
אתי חורי: על רמות יהודה זוהרים.
חיים איטקיס: היו בקשר עם מפקחת שלי ששמה רות בלום.
חיים איטקיס: תגידו לי מה אתם צריכים, אנחנו נשמח לשתף איתכם פעולה.
חיים איטקיס: אבל בהקשר הזה זה נבדק וזה ברור, אני בעצמי זוכר את הסיום שלהם.
חיים איטקיס: היתה גברת רות בלום שהיא המפקחת על הנושא של השלמת השכלה תיכונית, והיתה גברת מגי קורן שעוסקת בהשלמת השכלת יסוד למבוגרים, ושתיהן עמדו איתכם בקשר.
רקפת בן-גיא: נכון, רות בלום, אנחנו עשינו סיורים וכיוצא בזאת.
רקפת בן-גיא: אבל לצורך ההבהרה, הם מוכנים לתת עזרה בקטע של ליווי המורים וכיוצא בזה, אבל לפי מה שנאמר אז, אין הקצאה להשכלת מבוגרים.
רקפת בן-גיא: זאת אומרת, מבחינה כספית, מבחינה תקציבית לא היו מוכנים להעביר שום כסף לנושא הזה.
רקפת בן-גיא: כן קיבלנו עזרה בחוברות ובהפניות, אבל הסיפור נתקע בקטע שאמרו שאין הקצאה של משרד החינוך היום להשכלת מבוגרים במסגרות כאלה.
רקפת בן-גיא: זאת אומרת, מבחינה כספית בסופו של דבר פתרנו את העניין דרך התמ"ת.
יחיאל חזן: חיים, אני רוצה לשאול שאלה.
יחיאל חזן: בוא נעזוב את ההיסטוריה.
יחיאל חזן: אנחנו שומעים פה את הגברת, והיא אומרת שבאמת אולי מבחינת משרד החינוך נתנו ליווי מקצועי, אבל תקציבית היא אומרת פה בפה מלא שאין.
יחיאל חזן: אני רוצה לשאול שאלה ספציפית, האם משרד החינוך מתקצב מבוגרים, ואיך?
קולט אביטל: פר-קפיטה?
חיים איטקיס: משרד החינוך מתקצב ומשתתף בנושא של מימון מורים לאנשים שמשלימים השכלה מינימלית, השכלת יסוד, ובמידה מסויימת גם השכלה תיכונית, רק את המורים.
חיים איטקיס: התחלתי מזה שאנחנו עובדים עם קהילות מאוד מיוחדות, אנחנו עובדים עם משוקמי נפש שבאים ללמוד אצלנו.
חיים איטקיס: אם ניקח למשל את הדוגמה של משוקמי נפש, כשהם מגיעים למרכז להשכלת מבוגרים ברשות מקומית, והרשות הזאת מקבלת את ההשתתפות, אז משוקמי הנפש האלה מקבלים את אותה השתתפות מן הצד של הרשות.
חיים איטקיס: פה יש בעיה, אין פה גוף שאפשר לבקש ממנו לקחת אחריות לעניין הזה.
חיים איטקיס: אם ראש הרשות, אם הרשות האזורית הרלבנטית תסכים לעבוד איתנו, אנחנו נשמח מאוד לעבוד איתה.
יחיאל חזן: ברשותך, אני רוצה לנסות לראות איך אני קושר את הקצוות.
יחיאל חזן: לי כבר ברור לחלוטין מהביקור הראשון שהיה לי שם, שללא סמל יישוב הם לא יכולים להתקדם, הם תלושים, זה ברור לי לחלוטין.
יחיאל חזן: אתה אומר שרק אם הרשות תשתף פעולה, ישנו מן מצב שיש מבוגרים, שיש עמותה, שיש מסגרת לאנשים שנמצאים במין תהליך של גמילה מסמים, שנמצאים במסגרת מסויימת שלושה-ארבעה חודשים, וכולנו יודעים שאי אפשר לקחת את אותו משתמש על הרגע להתחיל ללמד אותו.
יחיאל חזן: אבל תוך כדי תקופת השיקום שלו, הוא יכול בינתיים ללמוד.
יחיאל חזן: השאלה שאני שואל, האם אתה, בלי שום קשר לרשות, ובלי שום קשר לזה שאתה צריך להביא תקציב, יכול לסייע להם.
יחיאל חזן: כשהייתי בסיור שם, אמרו לי שניתן להם משהו קטן בשוליים, זה היה דרך התמ"ת.
יחיאל חזן: השאלה היא, האם אין לך איזשהו צינור להביא להם מורה או מורים?
חיים איטקיס: הרשות המקומית לא תשלם על מטולה ועל אילת.
יחיאל חזן: אתם פניתם לרשות המקומית לקבל סיוע?
יצחק יוגב: אני מציע שאף מוסד לא יתנה את ההשתתפות שלו ואת הרצון שלו לעזור בזה שהרשות מסכימה או לא מסכימה.
יצחק יוגב: אני מציע שהשיטה תהיה, אנחנו נותנים אדוני ראש המועצה, מה אתה מוכן לעשות.
יצחק יוגב: כי אחרת אין קצה לדבר הזה.
חיים איטקיס: בבקשה רבה.
רקפת בן-גיא: אבל יש פה בעיה נוספת, זה אינטרס של התושבים של הרשות המקומית.
יחיאל חזן: אבל הם לא תושבים שלה.
רקפת בן-גיא: היא מקבלת מכל הארץ, לפיכך האינטרס - - -
יצחק יוגב: האם מלכישוע מקבלת גם מכל הארץ?
חיים מהל: במלכישוע לפני 15 שנה התחלתי לעסוק בהכשרת מבוגרים, אף על פי שהיה לה סמל יישוב, הרמתי את ידיי מול משרד החינוך, ואת הכשרת המבוגרים עשיתי דרך משרד העבודה.
יחיאל חזן: אני אהיה בסיור שם בעוד חודש.
אתי חורי: משרד התמ"ת עשה קורס אחד.
יחיאל חזן: פה מדובר על הכשרת מבוגרים לא למקצוע, פה מדובר על הכשרת מבוגרים לקרוא ולכתוב.
חיים מהל: גם מבחינה טכנולוגית זו הכשרה בסיסית על מנת שהוא יוכל אחר כך לרכוש מקצוע, שיש לו קרוא וכתוב וקצת חשבון.
חיים איטקיס: הייתי אורח רשמי שלכם לפני לא כל כך הרבה זמן.
חיים איטקיס: אני לא מסכים שייאמרו פה דברים שהם לא נכונים.
חיים איטקיס: משרד החינוך והמחוז שלי, מחוז חיפה והצפון, תומך ומשקיע המון המון משאבים במלכישוע.
יחיאל חזן: מה זה המון?
רקפת בן-גיא: זה סיפור אחר.
חיים איטקיס: אל תגידו לי לא.
אתי חורי: מדובר במבוגרים.
חיים איטקיס: במלכישוע נוער פועלים באופן מכוון באמצעות תכניות לימודים של האגף לחינוך מבוגרים שבנינו אותן במיוחד לצרכים של הנוער הזה.
חיים איטקיס: אז אני מבקש לא לומר שאנחנו לא תומכים.
חיים איטקיס: גם למבוגרים, יש תכניות תג"ת, לומדים מבוגרים אצלכם.
יחיאל חזן: אני מקיים עכשיו דיון בקשר לזוהרים.
יחיאל חזן: אני לא רוצה לפתור את הבעיה של כל כפרי הגמילה, כי אם הייתי רוצה, הייתי מקיים דיון אחר, כיוון שאני הייתי שם ביחד עם יושבת ראש ועדת הקליטה, קולט אביטל, והתברר לי שאנשים עושים עבודה למען הציבור, ולמען החברה במדינת ישראל, ממש בציפורניים ובשיניים, ללא תקציבים כמעט.
יחיאל חזן: אם ישנם תקציבים, זה מגיע להם כמו שמגיע לכל כפר גמילה אחר בקריטריונים שקבועים בחוק.
יחיאל חזן: ומתברר, שהם נמצאים שם בקראוונים, תאמין לי שזו בושה לא למדינת ישראל, בושה בכלל שהם מביאים לשם אנשים להשתקם בכזה דבר.
יחיאל חזן: אני לא נמצא עכשיו במין מסגרת שאני צריך לזרוק את כל הבוץ על מדיניות מדינת ישראל והממשלה.
יחיאל חזן: אני רוצה לנסות לקדם דברים שהם בעיניי פשוטים.
יחיאל חזן: מה זה בעיניי דבר פשוט, לארגן מורים כדי שיסייעו לאותם אנשים ללמוד עברית, בעיניי זה דבר פשוט, כך זה נראה לי.
יחיאל חזן: אני אפנה לשרת החינוך ואנסה לטפל בזה גם כן.
יחיאל חזן: אם אתה מסביר לי היום שאי אפשר לעזור להם רק בגלל שיש קצר או נתק בין הרשות המקומית לבין זוהרים, אני כבר אפנה לשרת החינוך.
יחיאל חזן: הבנתי את זה.
יחיאל חזן: הישיבה הזאת נועדה לקדם מספר דברים בזוהרים.
חיים איטקיס: אני לא אומר שיש קצר, אני אומר שאם יהיה שיתוף פעולה ואם ראש הרשות ירצה לעבוד איתנו, אנחנו לא נתנגד.
יחיאל חזן: אני מבין, בלי שיסבירו לי יותר מדי, שלראש רשות אין שום אינטרס שהמקום הזה יתפתח, לי זה ברור.
יחיאל חזן: למה זה ברור לי?
יחיאל חזן: כי המקום הזה קיים 15 שנה או 11 שנה, והוא נמצא במין מצב כמו בשנות הארבעים, אז מה יש פה להסביר, מה צריך להמציא את הגלגל בשביל שנלמד את זה.
יחיאל חזן: עובדה שכבר 15 שנה או 11 שנה, מערכת החינוך לא פועלת שם.
יחיאל חזן: זאת עובדה, אנחנו מסתכלים על עובודות, לא רוצה להגיד מי אשם ולמה, וראש הרשות, ואולי העמותה.
יחיאל חזן: ישנם אנשים במדינת ישראל שלא חשוב למה הם נקלעו לסמים, הם כבר שם.
יחיאל חזן: הם נמצאים בתוך מין מערכת של גלגל שהוא פוגע קודם כל באנשים, במשפחות, וגם בחברה.
יחיאל חזן: הייתי שם והסבירו לי, שהבחור שנמצא שם אחרי תקופה מסויימת הולך להוסטל.