GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלעד ארדן: ניהלנו שיחה עם מנכ"ת "בריטיש איירוויז", מסתבר שהם, לפני כל טיסה, מחייבים את הטייס לעבור בדיקה.
נסים זאב: מה קורה אם טייס שותה במהלך טיסה?
גלעד ארדן: זה לא צחוק, עושים לו גם בדיקת סמים, לא רק בדיקת אלכוהול.
גלעד ארדן: מדובר בחיים של מאות בני אדם.
גלעד ארדן: בדיוק אתמול היה מקרה שטייס התמוטט, והחף אותו טייס משנה.
גלעד ארדן: צריך לחשוב לסגור גם את הפרצות האלה, ואלה דברים שקיימים בעולם.
שוקי שדה: הוועדה ש התעסקה ברמת הנהג.
שוקי שדה: לגבי רמת הטייס, אני יכול לבדוק.
גלעד ארדן: גם לגבי נהגי רכבות?
שוקי שדה: לא, רק נהגי רכב, אבל הפעולה יכולה לחול גם עהם.
נסים זאב: אחרי שתביא את המסקנות נראה.
שוקי שדה: תקבלו את המסקנות בצורה מסודרת, אחרי שהשר והמנכ"ל יראו אותן.
אלכסנדר גוראריה: אנחנו, בצורה אלגנטית, עברנו מאלכוהול לסמים, ואי אפשר לחבר את זה ביחד, אלה שני נושאים נפרדים, ומאוד חשוב להפריד אותם.
נסים זאב: הוועדה הזאת דנה גם בזה וגם בזה.
אלכסנדר גוראריה: משטרת ישראל מתייחסת להשפעת אלכוהול וסמים ביחד, אבל סמים זה יותר חריג מאלכוהול.
נסים זאב: מה זה יותר חריג?
נסים זאב: האם יש פחות תאונות?
אלכסנדר גוראריה: לא, אני מדבר מבחינה רפואית.
אלכסנדר גוראריה: אין נתונים על זה.
אלכסנדר גוראריה: עשיתי סקר לפני זמן מה, ועד 2005 אחוז התאונות הוא יחסית קטן, שכתוב שזה בהשפעת אלכוהול וסמים, וזה לא יכול להיות.
אלכסנדר גוראריה: הדבר השני- - -
גלעד ארדן: או נציג המשטרה יגיד, האם בכל תאונת דרכים שהיה בה נפגע, לא משנה מה החומרה, מתבצעות בדיקות סמים ואלכוהול לנהגים שמעורבים בתאונה?
גלעד ארדן: התשובה היא לא.
שרית לוי: אנחנו עושים מחקר על הנתונים.
רוני לוינגר: בודקים אם יש חשד, לא בכל תאונה עושים את הבדיקות האלה.
רוני לוינגר: לפני שחבר הכנסת הצטרף נשאלה השאלה לגבי הנתונים.
אלכסנדר גוראריה: המנוף הכי חשוב והכי יעיל יהיה דיווח מרופאים, לפי 12(ב), אם רופאים ידווחו ולא יפחדו.
גלעד ארדן: מה זה 12(ב)?
אלכסנדר גוראריה: 12(ב) אומר, שכל רופא חייב לדווח על מצב הבריאות ועל שינוי במצב לרשויות.
גלעד ארדן: זה לא מתבצע?
אלכסנדר גוראריה: רק 5% מהרופאים מדווחים.
גלעד ארדן: זה סעיף 12(ב) לפקודת התעבורה.
אלכסנדר גוראריה: נכון.
אלכסנדר גוראריה: במשרד הבריאות יש דיון עם ד"ר בלשר, כי רופאים לא רוצים לדווח.
אלכסנדר גוראריה: הרופאים הפרטיים ודאי לא רוצים לדווח, כי לא יבואו פציינטים.
אלכסנדר גוראריה: זה המנוף היחיד, כי אי אפשר להגדיר אוכלוסיה מסוימת, אפשר רק באמצעות דיווחים.
אלכסנדר גוראריה: רופא משפחה מכיר את האדם, גם את אשתו, וגם שכנים, הוא יכול לדווח אם בן אדם מכור, אם בן אדם משתמש באלכוהול, אם יש לו נטייה לאלכוהול, אם הוא שותה והוא מסוכן.
אורי אסטליין: דובר על פתיחת תיקים נגד משתמשים, ונאמר שהתיקים נפתחים ונסגרים.
אורי אסטליין: כלומר, אם משטרת ישראל פתחה ב-2006 מעל 25,000 תיקים, כמעט 80% היו על שימוש.
אורי אסטליין: מתוכם, אם יוגש 2%-1% של כתבי אישום, אני סקפטי.
נסים זאב: צדקתי בדברי שאמרתי, שאין שום פרופורציה בין מורשעים או משתמשים בפועל ובין פתיחת תיקים.
אורי אסטליין: זה לא כתוב בשום מקום, ואם מישהו יגיד שהמשטרה אמרה, יכחישו את זה, אבל המשטרה תוקפת את ההיצע יותר מאשר את הביקוש.
אורי אסטליין: יש לנו בעיה עם זה.
אורי אסטליין: גם בבדיקה שעשינו במסגרת שנעשית בעולם, ב-Road side testing, הסתבר שברגע שאתה מציע לחשוד להיבדק, והקונוטציה שלו זו בדיקה של דם ושתן, הוא יגיד לא, ברגע שאתה אומר רק לשים צמר גפן בפה, וזהו, הדבר הרבה יותר קל.
אורי אסטליין: הרשות למלחמה בסמים, בעקבות הוועדה שהייתי חבר בה, רוצה להציע הצעה של בדיקה תקופתית, אבל אקראית, לגבי נהגים מקצועיים.
אורי אסטליין: כלומר, כל נהג מקצועי צריך לדעת שאחת לחצי שנה, פעמיים בשנה, הוא ייבדק, רק לא ייאמר לו מתי בדיוק, כדי שהוא לא יכין את עצמו שבוע לפני כן וינקה את עצמו.
רוני לוינגר: זה במסגרת ההמלצות.
גלעד ארדן: מסמים אי אפשר להתנקות שבוע מראש.
אורי אסטין: יש סמים שנעלמים אחרי חמש שעות.
גלעד ארדן: יש בדיקות שיער שאפשר לדעת מהן שלושה חודשים אחרי השימוש.
אורי אסטליין: בעיקרון, הבדיקות צריכות להיות ידועות, אבל אקראיות.
ידידה רזלן: המשטרה פותחת הרבה תיקים, ואנשים נתפסים.
ידידה רזלן: נפתח תיק במשטרה, אבל לא מוגש כתב אישום, לוקח זמן עד שפותחים תיק או לא פותחים, ויש לפעמים סגירה עקב זמן רב שחלף.
ידידה רזלן: יש גם מקרים שהמשטרה, מתוך היבטים כלכים שלה, עלות מול תועלת, לגבי החקירות, אם לטרוח או לא לטרוח כדי להכין נגד אדם כתב אישום.
ידידה רזלן: הרבה תיקים יכום להיפתח ולהגיע לכדי כתב אישום, אבל גם אם הגיעו לכדי כתב אישום, יש תהך ארוך שמתנהל בבתי המשפט עד להכרעה לגבי אותו אדם, הרשעה או זיכוי.
ידידה רזלן: האפקט בין תפיסת אדם מסמים עד שנעשה משהו, זה יכול לקחת ארבע-חמש שנים, עד שהמערכת המשפטית, אם תשפוט אותו, תזכה אותו או תרשיע אותו.
ידידה רזלן: באותו זמן הוא תיקן דרכיו או ממשיך לנהוג, ואנחנו לא יודעים.
ידידה רזלן: במשרד התחבורה לא יודעים שהוגש נגד אדם כתב אישום, מבחינתנו הוא בבחינת זכאי כל עוד הוא לא הורשע, ויש לנו בעיה עם אנשים כאלה.
נסים זאב: כל עוד אין כתב אישום- - -
אורי אסטליין: אם תוך שנה אין כתב אישום, התיק נסגר, זה לא נסגר בתוך ארבע-חמש שנים.
אורי אסטליין: מרגע שמתחילות ההוכחות, זה לוקח זמן.
נסים זאב: המסקנה שמתבקשת, שנקרא למשטרת ישראל לאכוף ולהגביר את הבדיקות נגד בע רכבים, ורכב ציבורי בפרט, זה הנושא שבו קיימנו את הדיון.
נסים זאב: אני מקווה לקבל את הנתונים מאדוני, מר שדה, בחודש הבא.
נסים זאב: אחרי שנקבל את הנתונים נקיים ישיבה משותפת של הוועדה למלחמה בנגע הסמים והוועדה לעניין תאונות דרכים.
נסים זאב: נעשה את זה בצורה יותר מורחבת ומקיפה.
נסים זאב: אני מודה לכם.
נסים זאב: זאת אומרת, מגיעים לגמילה כאשר אין ברירה, או יש מי שמנחה, ומדריך ומדרבן להגיע לאותם מוסדות.
נסים זאב: נתקלנו במספר נערות בנות 19, 20, שאמרו שבמשך שנתיים מנסים לשכנע אותן לבוא למוסד כדי להיגמל.
נסים זאב: אגב, הן ממשפחות מאוד טובות ונכבדות.
נסים זאב: הישיבה הזאת שונה מישיבות רגילות, הסטנדרטיות של ועדות הסמים, כיוון שמדובר באיזושהי תכנית ששמעתי מפי מר קארו לפני עשרה ימים.
אייל קארו: אני אחרי חמש שנות עבודה בקהילה טיפולית רטורנו, וסטודנט שנה ג' באוניברסיטה.
נסים זאב: הכרתי אותו בסיור שערכתי שם, גם את גברת שולמית קלימי, עובדת סוציאלית שם.
נסים זאב: עושים שם עבודת קודש, זה פשוט לא יאומן, מדובר בעשרות רבות.
נסים זאב: המוסד הזה מחזיק באופן פרטי, יותר מאשר על ידי הממשלה.
שולמית קלימי: הרוב זה פרטי.
נסים זאב: תתארו לכם באיזה פיגור המדינה שלנו נמצאת מבחינת היכולות והתקציבים.
נסים זאב: שמעתי שם את הסיפור על אדם בשם סוויסה, שחיכה שלושה חודשים, הגיע למוסד הזה, התחנן על נפשו.
נסים זאב: הוא אמר שהוא רוצה להיגמל, אבל המוסד לא יכול היה לקבל אותו.
נסים זאב: בסוף הוא נפטר מצריכת יתר.
נסים זאב: מי שסיפר לו, זה אדם שנמצא במוסד.
נסים זאב: הוא אמר, הרב זאב, זה חיים ומוות.
נסים זאב: הנה החבר שלי אתמול בלילה מת.
נסים זאב: הוא בא לכאן, לא היה לו מקום, לא הכניסו אותו, לא קיבלו אותו בגלל הבעיה התקציבית.
נסים זאב: אז אנחנו מבינים שלפחות אותם אנשים שיש להם רצון עז להיגמל, והם מודעים שהם בבעיה, ורוצים לצאת מהמצוקה שלהם.
נסים זאב: אני חושב שאנחנו צריכים לדרוש יותר מהממשלה שתהיה היענות, שכשאשר אדם מחפש את הישועה, הוא לא מוצא אותה.
שולמית קלימי: אני עובדת סוציאלית 29 שנים.
אייל קארו: אני סטודנט לעבודה סוציאלית שנה ג'.
אייל קארו: חמש שנים עבדתי ברטורנו.
אייל קארו: ארבע שנים אני מחובר לרשות למלחמה בסמים בבאר שבע.
אייל קארו: הרבה עשייה עם נוער.
אייל קארו: רוב העבודה שלי בבתי ספר תיכוניים בארבע השנים האחרונות.
אייל קארו: מתוך זה כתבתי את התכנית.
נסים זאב: אני רוצה שתספר מה הניע אותך, ומה הביא אותך לתכנית.
אייל קארו: אחרי לא מעט שנים וניסיונות, אני מאוד מעריך את המקום שאני חלק ממנו, של מניעה והסברה של הרשות למלחמה בסמים.
אייל קארו: מצאתי לנכון שבארבע השנים האחרונות, שאני עובד רק דרך כישורי חיים, ורק דרך הצעות מידע, אין איזשהו מענה כולל עוטף לנער משתמש בתוך בית הספר.
אייל קארו: לצערי, במהלך השנים האלה, מצאנו שהשימוש בתוך בתי הספר עולה, וצריכת לא רק סיגריות, אלא גם סמים ואלכוהול בתוך בית הספר, וגם בחנויות שמחוץ לבתי הספר, כשמגיעים כל מיני סוחרים לתוך בתי הספר, וזה מצפייה אישית במהלך שנה שעשיתי.
אייל קארו: לא מעט פעמים ראיתי קנייה בתוך מסגרת בית הספר, ואחר כך שימוש.
אייל קארו: חשבתי על תכנית שהיא תוכנית כוללנית.
גליה שחם: כשאתה אומר מצאנו, למה אתה מתכוון?
גליה שחם: כי המחקרים לא מראים את מה שאתה אומר.
אייל קארו: אני מתבסס בעיקר על ניסיון ועל תצפיות שאני ערכתי, בתוך התהליך של העבודה שלי בבתי ספר.
אייל קארו: אני מתבסס גם על נתונים שהתפרסמו לא מזמן ב"ידיעות אחרונות", דווקא של הרשות למלחמה בסמים, שכ-70% מבני נוער לומדים, התנסו בשימוש בסמים לפחות פעם אחת.
רונית תירוש: יש הבדל בין זה לבין מה שאתה אומר, כולם בגילאים שהם תלמידים, יש הבדל.
אייל קארו: לכן, כשחשבתי על איזושהי תכנית מעטפת, חשבתי שאני לא יכול לשלול משהו שאני מאוד מאמין בו, כשאני עושה אותו, וזה מניעה והסברה.
אייל קארו: רק כשמשהו קורה בתוך מניעה והסברה, או כאשר משהו קורה בתוך תהליך תכנית כישורי חיים של עשרה מפגשים עם בני נוער, שחלקם מוגדרים בסיכון על פי הגדרת סיכון, שנמצאים בטיפול, או לא נמצאים בטיפול.
אייל קארו: או חלקם בסיכון, כי מישהו מתוך המערכת שנמצאת סביבם משתמש בסמים.
אייל קארו: הכנסתי לתוך התכנית הזאת, עוד גורם נוסף שהוא היום מתפתח יותר, זה הלימוד בתוך בתי הספר, מתוך הנחה שאם אנחנו נטפל בתוך בית הספר בגורמים שכבר ניזוקו בשימוש בסמים, או אלכוהול או סיגריות, אנחנו נמנע יצירת קבוצות שווים שלא שייכות לקבוצות השווים המקוריות בתוך הכיתה, ובכך בעצם נצמצם את תופעת האלימות כדרך אגב בתוך התכנית הזאת.
רונית תירוש: שואפים לאפס אחוז משתמשים.
אייל קארו: אני מתייחס להתנהגות סוטה בתוך החברה.
אייל קארו: אם נסתובב ונבדוק מהי התנהגות סוטה בתוך החברה, כל אחד מאיתנו יבין שאנחנו צריכים להגדיר אותה כמשהו שהיא מחוץ לנורמה.
אייל קארו: מה שקורה בבתי ספר היום, הנורמה היא אחרת.
אייל קארו: שימוש בסמים, אלכוהול וסיגריות, זה משהו שבתוך הנורמה.
אייל קארו: במקרה הטוב, המערכת היא הרודפת אחרי הסוטים, והם עצמם נחשפים לאיזושהי מעטפת בתוך המסגרת.
אייל קארו: אנחנו רוצים לעשות פעילות שהיא בעצם כוללנית, והיא שינוי בתפיסה ובנורמה.
אייל קארו: כאשר חשבתי על איך לשנות את התפיסה ואת הנורמה, הדבר המרכזי שכשנער נמצא בתוך תהליך, וכל מי שנמצא בסביבה שלו נמצא בסיכון.
אייל קארו: אם אני מגדיר אותו כסוטה, ומוציא אותו מתוך המסגרת, הוא ימצא לו קבוצת שווים בתוך בית הספר, רק במקום אחר, לא בתוך קבוצת השווים המקורית בכיתה, ואז כולנו הופכים להיות בסיכון.
אייל קארו: כולנו, אני אומר, זה כל התלמידים שנמצאים מסביבו.
אייל קארו: אני אכנס לתוך התהליך עצמו.
אייל קארו: דיברתי על כך שאותו תלמיד או אותם תלמידים שהם מוגדרים כתלמידים סוטים, לא מוצאים מחוץ למסגרת המקורית שלהם, אלא נשארים בתוך המסגרת המקורית שלהם ומועצמים.
אייל קארו: מועצמים תוך כדי הבנת חשיבות שיתוף הפעולה דרך תלמידים שסובבים אותם, שלא עוד.
אייל קארו: יש כאלה שמתנתקים מהם, ויש כאלה שיגידו אנחנו עוטפים אותם.
אייל קארו: אלה התלמידים שאוספים אותם, ומחבקים אותם מתוך בור, אתם חלק מאיתנו.
אייל קארו: למרות שבאיזושהי דרך בחיים שלכם אתם נמצאים במעידה.
אייל קארו: חשבתי על הקמת צוות רב מקצועי, שהוא בעצם תחילת חיבור של עבודה עם הורים מורים ותלמידים.
אייל קארו: צוות רב מקצועי כזה נפגש פעם בשבוע, אחרי הכרזה של בית הספר שתומך בתהליך.
אייל קארו: צוות רב מקצועי זה אומר הורים פעילים בתוך בית הספר, וכמובן מורים שיסומנו כאלה שיעברו תהליך הכשרה של תקשורת ועבודה עם נוער, אלא תקשורת אחרת, לא התקשורת של רדיפה, אלא חיבוק חום ואהבה, יש בעיה ואנחנו פותרים אותה.
נסים זאב: מרגישים נרדפים על ידי המערכת?
נסים זאב: כיום התקשורת בתוך בית הספר היא כזאת, שתלמידים שנמצאים או מאותרים כתלמידים שהם מועדים לשימוש בסמים, או משתמשים בסמים, מוגדרים כלא שייכים לקבוצת השווים.
נסים זאב: הרבה פעמים מוצאים מתוך המסגרת, מועברים לקשב לנוער.
נסים זאב: אני אומר קשב לנוער, מתוך הנחה שאת מבינה על מה אני מדבר.
נסים זאב: קשב לנוער, זו מסגרת טיפולית אחרת מחוץ לבית הספר.
נסים זאב: מסגרת של הרשות למלחמה בסמים, יש מרכז יום לנוער.
נסים זאב: מה שנקרא להוציא את התפוח הרקוב מהסל, ולהעביר אותו למקום אחר.
ריקי צימר: תעשה הבחנה, קשב לנוער, בא הנער וחוזר לבית הספר.
ריקי צימר: מרכז יום לנוער, זה לא המטרה בכל אופן.
ריקי צימר: זו לא המטרה, אבל אני מרגיש אותם, אני יודע מה אני שומע כשאני נכנס לשיחות פרטניות, ואני חושב רגשות זה משהו שמוביל, אם לתת לנער תחושת שייכות, ולא לגרום לו תחושת אי שייכות.
גליה שחם: אתה אומר כעובדה, כאילו מוציאים את הנער מבית הספר.
גליה שחם: במקומות האלה הילדים שלא מגיעים לבית הספר מטופלים.
גליה שחם: לא אלה שכן נמצאים בבית הספר.
גליה שחם: מערכת בית הספר לא מוציאה את התלמיד מבית הספר בגלל שימוש באיזשהו חומר.
אייל קארו: אני מחלק את זה לשניים.
אייל קארו: חילקתי את זה לקשב לנוער, ולמרכז יום לנוער.
אייל קארו: קשב לנוער זה תלמידים לומדים, שמגיעים ומקבלים טיפול וחוזרים למסגרת.
אייל קארו: מרכז יום לנוער, הם כאלה שכבר הוצאו מהמסגרת.
גליה שחם: לא הוצאו, יצאו.
גליה שחם: מסגרת לא מוציאה.
אייל קארו: לצערי, אני מכיר כמה מקרים של נערים שסולקו מבית הספר, בעקבות אינפורמציה שהגיעה.
נסים זאב: רמת ההשפעה של אותם ילדים היא הרסנית, שיש צורך להעביר אותם לא לקשב, אלא
גליה שחם: זאת לא מדיניות.
שולמית קלימי: מה שאייל מנסה להציג כאן, זה לא משהו ערכי, לא משהו אם זה טוב או לא.
שולמית קלימי: אלא מציאות בשטח מה קורה.
שולמית קלימי: מה שאנחנו מנסים לעשות, זה לשנות את המציאות הזאת בדרכים אחרות.
שולמית קלימי: כשמקום שיהיה ניכור תהיה השתייכות.
גליה שחם: אין בינינו ויכוח.
גליה שחם: רק פשוט שהוא מתאר מציאות כאילו כן מדוייקת, זה קצת בהקצנה.
אייל קארו: יכול להיות שאני מתאר לא בהקצנה כי אם בקצת אמוציות, כי זה משהו שבוער בי, משהו שאני מאוד רוצה להצליח איתו.
גליה שחם: לי חשוב להבהיר, שהמדיניות היא להחזיק תלמידים בתוך בית הספר ככל האפשר, ולא לשלוח אותם.
אייל קארו: אני רוצה להוסיף עוד משפט אחד בחלק הזה.
אייל קארו: כשאני נתקל, ונתקלתי לא מעט פעמים בנער שהוצא מהמסגרת, נפלט מהמסגרת, פלט את עצמו מהמסגרת.
אייל קארו: הוא רק נפלט מהמסגרת המקורית של הכתה, כי הוא חוזר לתוך בית הספר, הוא מוצא משם הרבה פעמים על ידי ניידת, כי הוא לא צריך להיות בתוך בית הספר.
אייל קארו: דברים שקורים, ודברים כאלו ראיתי, חוויתי ואני חושב לתת להם מענה בצורה אחרת.
אייל קארו: בסך הכל אנחנו רוצים לתת פה איזשהו מענה לתופעה.
אייל קארו: התופעה כרגע מתרחבת בתוך כתלי בית הספר.
אייל קארו: אם משהו קורה בתוך כתלי בית הספר, לדעתי, וזה המוטו בתכנית הזאת, צריך לטפל בו בתוך כתלי בית הספר, ולהפוך את אותם נערים ממנוכרים--
גליה שחם: אין לנו שום ויכוח.
אייל קארו: מעולה, זה נותן לי תחושה טובה.
גליה שחם: תיזהר מההכללות האלה.
גליה שחם: הם לא רודפים, זה לא התפקיד שלהם לרדוף.
אייל קארו: בעצם, לקחת מורה ולהפוך אותו למודל חיקוי, אני מנסה מאוד להיזהר.
גליה שחם: בוא תגיד מה אתה מציע.
גליה שחם: מה התכנית שאתה מציע.
יצחק אהרונוביץ': מר קארו, ברשותך, אני לא מצליח להתרכז במה שאתה מעביר.
יצחק אהרונוביץ': אתם מנהלים פה דו-שיח ביניכם, הייתם יכולים לעשות את זה גם בחוץ עם כל הכבוד, אבל אני לא מצליח למקד את עצמי, מה אתה הולך להעביר.
יצחק אהרונוביץ': יש לנו כמה שאלות.
אייל קארו: אני מבין.
אייל קארו: הרצאות מידע, בחלק הראשון של התכנית.
אייל קארו: מייד בצורה אינטנסיבית, כל שיכבה עוברת סדנאות כישורי חיים, שזו סידרה של עשרה מפגשים, מאוד מפורט בתוך החוברת, למי שירצה להסתכל מה יש בכל מפגש, בתוך הסדנאות האלה.
אייל קארו: אנחנו עובדים על דימוי עצמי, על לחץ חברתי, על התקשרות בין חברית, על איסוף של חלקים יותר חלשים בתוך החברה והעצמתם, וכן הלאה.
אייל קארו: כשאני מדבר על התערבות עם מורים והורים, אנחנו מדברים על מתן כלים באיתור וזיהוי משתמשים בסמים בקרב תלמידי ובני נוער בכלל.
אייל קארו: סדנאות שמורים והורים יעברו בטרם תחילתו של תהליך.
אייל קארו: בעצם לדעת איך אפשר לזהות התנהגויות, שינוי בהתנהגות, חברות מסתודדות בתוך בתי הספר.
אייל קארו: ויזואלית איך אפשר לזהות נער משתמש, תלמיד משתמש.
אייל קארו: וכמובן סדנאות תקשורת עם מומחים לתחום לעבודה עם נוער.
נסים זאב: תתמקד בנקודות, מה השוני.
אייל קארו: מה ששונה בתכנית הזאת מכל התכניות שקיימות, וקיימות הרבה תכניות.
אייל קארו: אני הייתי חלק מהן, ואני עדיין חלק בתכניות מניעה והסברה בבתי ספר.
אייל קארו: זו בעצם התכנית שמשלבת בתוכה את הכל.
אייל קארו: גם את הטיפול הפרטני, גם אתה עבודה מול ההורים.
אייל קארו: אני מצטער שלא הכנסתי את הטבלאות, כי אני רואה שאתם לא כל כך בתוך הטבלאות.
אייל קארו: שם מפורט יותר איך אני עושה את ההליך עם ההורים והמורים.
אייל קארו: שילובם מחדש של התלמידים שסומנו.
אייל קארו: יצירת שייכות, תלמידים שבעצם סומנו בעבר כתלמידים בעייתיים, יהוו גורם מסייע להמשך פעילות תוך העצמה.
אייל קארו: וכמובן התלמידים כיעד מרכזי, הפכו למניעים הדומיננטיים של התכנית.
אייל קארו: פה נכנסת איזושהי עבודה של התכנסות לצוות רב מקצועי, ועבודה בשעות הפנאי, מתוך הנחה שאנחנו לא מכניסים בתוך התכנית, יש פה אמירה, לנקות את בית הספר מאלימות וסמים, אלכוהול וסיגריות.
אייל קארו: אבל יש פה בעיה שאנחנו לא מצליחים להשתלט על שעות הפנאי של התלמידים, ואחר כך אין לנו שליטה על מה שקורה בשעות אחר הצהריים.
אייל קארו: תלמיד שיהפוך מגורם בעייתי, שיצא מחוץ למסגרת הפעילה בתוך בית ספר, וייכנס כמישהו שעבר תהליך ויהווה דוגמה ומודל, יהפוך לבעל כוח בתוך בית הספר.
נסים זאב: זה כבר קיים.
אייל קארו: אמרתי, קיימות היום הרבה מאוד תכניות.
אייל קארו: רק החלק הייחודי פה, זה חלק שבעצם לוקח את כל הקומפלקס הזה, ונותן טיפול ומענה לכל הצרכים לנער במרכז, ולכל המעגלים שסביבו.
אייל קארו: מתוך הנחה שנער גם אם מקבל איזשהו מענה לצרכים שלו, ואין מענה למעגלים שסובבים אותו, הרשת החברתית שמקבלים אותו אחר כך, מחזירה אותו ברוב המקרים, וזה רק מתוך נסיון שלי, וטיפול עם נוער, מחזירה אותו ברוב המקרים, וזה משהו שקורה הרבה במרכז יום לנוער.
אייל קארו: הרבה עבודה במשך היום.
אייל קארו: שלוש וחצי בצהריים חזרה לשכונה, ובתוך השכונה אין רשת חברתית שעוברת יחד איתו את השינוי ויכולה לחזק אותו, ולהחזיר אותו חזרה למחרת נקי מסמים.
אייל קארו: ברוב המקרים אנחנו נתקלים בחוסר יכולת לשמור על יציבות בטיפול, ואין רשת חברתית.
שולמית קלימי: ברגע שאנחנו מגלים שיש ילדים שהם לא רק משתמשים, אלא הם מכורים, הם עוברים לשלב יותר מתקדם, שלב של טיפול.
שולמית קלימי: יש לי תכנית שאני מפעילה אותה כבר המון שנים.
שולמית קלימי: אני מעל שבע שנים רק ברטורנו, מפעילה תכנית שאני גיבשתי אותה על סמך 29 שנות הניסיון שלי, ועל סמך דברים שראיתי בשטח, באיזשהו שילוב של תכניות טיפוליות עכשיות בדרך של הקבלה.
שולמית קלימי: זה נשמע קצת סותר, קצת בומבסטי, יש שם תכנית שנקראת תכנית מ.ל.כ.
שולמית קלימי: במהותה, התכנית הזאת, היא העצמה של אישיות המטופל.
שולמית קלימי: כשאדם מצליח להשליט את המוח שלו, את השכל ואת ההגיון על ליבו, ואחר כך על הכבד, זאת אומרת על היצרים, אז הוא מלך.
שולמית קלימי: זה בעצם כל המשמעות של התכנית.
שולמית קלימי: למשל בחברה החרדית, אם ההורים שלו גרושים, זה אסון טבע.
שולמית קלימי: מה יהיה לו בשידוכים.
שולמית קלימי: בחברה אחרת של התעללות מינית, בדרך כלל הסודות הכי קשים של אלה שהתמכרו לסמים, זה התעללות מיניות.
שולמית קלימי: או גילוי עריות בתוך הבית, אחים, אב או סבא, או התעללות מינית שבנות עברו אונס, או בנים עברו אונס, שפעמים רבות זה הרבה יותר קשה.
שולמית קלימי: בת שאונסים אותה, השם ישמור, זה כאילו כדרך הטבע שזה גבר ואשה.
שולמית קלימי: אבל גבר שנאנס, לא גבר, ילד שנאנס, הטראומה שלו הרבה יותר קשה, כי זה לא כדרך הטבע.
שולמית קלימי: וגבר לא אמור להיות נאנס.
שולמית קלימי: יש הרבה מחקרים על הנושא הזה.
שולמית קלימי: יש מחקר של שרי עוז, דברים מזעזעים בנושא הזה.
שולמית קלימי: בכל אופן, כשהמטופלים מגיעים אליי, הם בדרך כלל בשלב של כלום.
שולמית קלימי: כלום – תסתכלו על האותיות, אתם קוראים את המלך הפוך.
שולמית קלימי: כבד שולט קודם, הלב, ואחר כך המוח.
שולמית קלימי: זאת אומרת, קודם יצרים, קודם התסכולים, השנאה, הכעס, המין, ההתמכרות, הכל.
שולמית קלימי: קודם זה שולט, ורק אחר כך הלב שלו, הרגשות שלו והמחשבות שלו שולטים, ורק אחר כך השכל שלו שולט.
שולמית קלימי: הוא בעצם כלום, הכלום הזה יש לו שלושה שלבים.
שולמית קלימי: כלום מלשון אפס, אני כלום אני אפס.
שולמית קלימי: מגיעים אלינו ילדים שעברו תהליכים מאוד קשים, של דימוי עצמי מאוד נמוך, עם ביטחון עצמי ירוד, שואף לאפס.
שולמית קלימי: עם הרס של מערכת המשפחה שלו, הרס של כל מה שהוא חושב שחשוב לו וטוב לו.
שולמית קלימי: זה נלווה אליו לכל החיים, ואחר כך הם מגיעים למרכזי טיפול במוסדות טיפוליים, כמו קהילות טיפוליות או מרכזי יום.
שולמית קלימי: זה שלב הכלום.
גליה שחם: מה שאתם מציעים זה טיפול פרטני?
גליה שחם: טיפול קבוצתי בתוך בית הספר?
שולמית קלימי: לא.
אייל קארו: התייחסתי לחלק הזה, שאנחנו קודם כל מעצימים את כל בית הספר.
אייל קארו: הטיפול הוא קבוצתי.
אייל קארו: אבל דרך אינפורמציה שאנחנו מזהים בתוך הקבוצה, או מעבר אינפורמציה דרך שירות המבחן, או מעבר אינפורמציה דרך בית הספר.
אייל קארו: מתחיל תהליך טיפול שהוא מעבר לפרטני.
אייל קארו: הוא תהליך טיפול אישי בתוך בית הספר של התלמיד, ושל הסביבה הקרובה אליו.
אייל קארו: בתוך המסגרת, לא מחוץ למסגרת, אלא בתוך המסגרת.
שולמית קלימי: התכנית כתובה לפניכם.
נסים זאב: הדברים מובנים.
נסים זאב: אני רוצה לשמוע את תגובתכם בעניין.
גליה שחם: יש לי הערכה רבה לכל מי שהנושא נוגע לליבו, ואיכפת לו, ומתגייס לזה חדש.
גליה שחם: אנחנו פתוחים לשמוע כל מיני רעיונות, וכל מיני הצעות שבאות מכל מיני כיוונים.
גליה שחם: לנושא של תכנית טיפולית בתוך בית ספר, זה שנה שלישית שאנחנו מפעילים יחד עם הרשות למלחמה בסמים.
גליה שחם: תכנית שנקראת אופי.
גליה שחם: היא לא נקראת מלך, היא נקראת אופי, אבל המטרות שלה הן בדיוק אותן מטרות.
גליה שחם: בגדול, המטרה שלנו היא אפס שימוש בכל החומרים האלה של תלמידי בתי הספר, שאנחנו מאמינים בעבודה מערכתית כוללנית.
גליה שחם: שכל מי שבמגע עם התלמיד, צריך להיות גם בעל ידע, גם בעל יכולות להתמודד עם הנושא.
גליה שחם: כל הנושא של איתור בתוך בית הספר, זה הבסיס לעבודה שלנו, להכשיר את המורים גם לשוחח עם תלמידים, גם לאתר.
גליה שחם: גם שיהיו כתובת למורים.
גליה שחם: וכשאנחנו מדברים על תכנית אופי, זה בדיוק התכנית שבה אנחנו מציעים לתלמידים לבוא לקבוצה, היא לא על הבסיס הזה.
גליה שחם: היא קבוצה התנהגותית פוגנטיבית.
גליה שחם: ראשי התיבות שלה זה אימון ופיתוח יכולות התמודדות.
גליה שחם: אנחנו מדברים על העצמה של תלמידים.
גליה שחם: מדיניות משרד החינוך, היא לא להרחיק תלמידים מבית הספר בגלל סמים, אפילו לא כאלה שהם סוחרים, לפעמים יש לנו אפילו תלמידים שהם נתפסים על ידי המשטרה בסחר, או בהדחה, מבחינת מדיניות משרד החינוך זה לא עילה להרחקה מבית ספר.
גליה שחם: כן, יש נתונים, אין לי אותם כרגע.
גליה שחם: אבל מספר התלמידים שמורחקים מבתי ספר, מאוד קטן.
גליה שחם: לעומת זאת, אם אני עושה השוואה, יש תלמידים שנושרים מבית ספר, הם לא באים לבית ספר.
גליה שחם: המשרד משקיע משאבים אדירים וכוח אדם, גם אגף שחר, וגם קידום נוער.
גליה שחם: שלא לדבר על כל הקשרים בקהילה לכל הנושא של שעות פנאי.
גליה שחם: גם כן יש היערכות מאוד גדולה ביחד עם הרבה מאוד משרדים, ולכל הנושא הזה של עבודה מתמשכת מהבוקר לאחר הצהריים.
גליה שחם: אני רק אזכיר את כל הנושא של אס"א, משרד החינוך, תכנית רשותית.
גליה שחם: יש פה המון דברים שהם כבר קיימים בשטח.
גליה שחם: של עיר שלוקחת על עצמה, ובונה את המערך מהבוקר עד הבוקר.
גליה שחם: מתגייסים כל הגורמים בקהילה ביחד לתכניות רשותיות.
גליה שחם: זה נקרא אס"א – אלימות, סמים ואלכוהול.
גליה שחם: אלה דברים שקיימים בשטח.
גליה שחם: אני לא יכולה להגיד שהם קיימים במאה אחוז הצלחה.
גליה שחם: זאת אומרת, יש המון עבודה.
גליה שחם: אבל מבחינת תפיסה, מבחינת מדיניות, זה בדיוק מה שאנחנו עושים, כולל הנושא של הטיפול בתוך בית הספר מתוך התפיסה שתלמיד צריך להיות מטופל בסביבה שלו על ידי אנשים שמכירים אותו הכי טוב, מוציאים לטיפול רק באמת כשכבר אין ברירה.
אייל קארו: אני מאוד מעריך ומבין, אמרתי, אני גם חלק מהעבודה הזאת שכבר קיימת.
אייל קארו: אני רק חושב שלקחתי בחשיבה גם את זה, וגם את זה, וגם את זה.
אייל קארו: אולי לנסות להגיע לתוצאה מעט יותר טובה תוך כדי שילוב.
גליה שחם: במה שאתה אומר פה, אתה לא מחדש שום דבר על מה שכרגע נעשה.
גליה שחם: נכון שאם היו לנו יותר תקציבים, היינו עושים את זה עוד יותר טוב.
גליה שחם: היינו יכולים להכניס עוד יותר כוח אדם.
אייל קארו: אני חושב שיש פה חידוש.
אייל קארו: אני מכיר מהקיים.
אייל קארו: גם בתכנית אופי –
גליה שחם: אני לא בטוחה.
גליה שחם: כולל זה שהיום יש בכל בית ספר.
גליה שחם: אתה מציע פה רכז.
גליה שחם: בכל בית ספר על יסודי, נקרא מב"ס, מוביל בית ספרנו למניעה, שהתפקיד שלו לבנות את התכנית הכוללנית בקשר עם הקהילה, בקשר עם כל הגורמים בקהילה.
אייל קארו: בסך הכל הכללי, הנתונים עדיין מראים היום שקיימים שימוש בסמים בתוך כתלי בית הספר.
נסים זאב: יש הבדל בין תכנית לבין תוצאה.
אייל קארו: אני הולך לתכנית תוצאתית.
גליה שחם: מדינת ישראל זה משהו שחשוב לדעת, היא כמעט היחידה בין מדינות העולם, שהתופעה של שימוש בסמים בקרב תלמידים, אני מדגישה, היא בפלאטו, ואפילו חצי אחוז ירידה.
גליה שחם: לעומת זאת, בגילאים שאחרי צבא, שם העלייה.
גליה שחם: זאת אומרת, העלייה היא לא בקרב תלמידים, לא בעישון, לא באלכוהול ולא בסמים.
גליה שחם: התופעה קיימת, התופעה מדאיגה.
גליה שחם: אני לא מנסה להקטין בכלל.
גליה שחם: אבל אני רוצה להגיד, לא להגיד שכל מה שנעשה, כאילו לא עשה את העבודה.
גליה שחם: ממחקר אחרון כלל עולמי השוואתי שבמדינת ישראל, אחוז השימוש בסמים הוא הנמוך ביותר, בין מדינות אירופה, בין מדינות אמריקה וכו'.
גליה שחם: עדיין פה התופעה בשליטה לעומת מקומות אחרים, שם האחוזים יותר גבוהים.
אייל קארו: השאלה, אם יש פה מקום לפיילוט, לתכנית תוצאתית שמגדירה אפס אחוז שימוש בסמים ואלכוהול.
נסים זאב: כולם שואפים למקסימום.
נסים זאב: ייתכן מאוד שאתה יותר אופטימי, עם תכנית כזו או אחרת אפשר להגיע למקסימום.
נסים זאב: הכנסת הזאת מחוקקת כל שני וחמישי, בכל מיני נושאים של אלימות, מניעת אלימות, עונשים מחמירים, סמים, בכל הנושאים השונים.
נסים זאב: אתה רואה יותר אלימות, יותר פשיעה.
נסים זאב: אז אתה אומר, הכנסת לא עושה שום דבר...
שולמית קלימי: כנראה שהיא לא יורדת לשורש העניין.
נסים זאב: צריך להבין שאנחנו בדור כזה ירוד, שערכים מוסריים זו בעיה עולמית, בעיה חברתית כלל עולמית.
נסים זאב: מה היה בארצות הברית לפני 80 שנה.
נסים זאב: לא מזמן שמעתי ברדיו, שהתכנסו מספר נשים שהעזו לבוא עם חלוק על חוף הים, כי זה לא היה מספיק צנוע.
נסים זאב: היום לבוא לא בביקיני, לא נשמע נורמלי בכלל.
נסים זאב: השוני, ההידרדרות, בחברה כל כך מושכת.
נסים זאב: אתה מנסה להעלות אותה מתוך רצון עז, אבל בעצם מה שאומרת גליה, את אותה תכנית היא לא הבינה מה השוני, ולמה אתה חושב שבתכנית הזאת תוכל יותר להוביל באפס, כשההתמודדות בשטח היא קשה.
נסים זאב: היא לא אומרת שאין שאיפה כזאת, יש שאיפה כזאת, אבל בתוצאה זו איזושהי אשלייה, הייתי קורא לזה.
נסים זאב: אנחנו יודעים שהחברה מושכת, החברה מכתיבה, ולא כל אחד יכול לעמוד בפיתוי החברתי.
שולמית קלימי: בעצם, כולנו מתפרצים לדלתות פתוחות.
שולמית קלימי: אייל לא אמר בתכנית שזה לא קיים.
שולמית קלימי: הוא אמר מראש, יש הרבה מאוד תכניות בבתי הספר, כל מיני תכניות, וכל מיני סוגי תכניות.
שולמית קלימי: מה שאנחנו מנסים לעשות, הוא אמר זאת חד-משמעי בהתחלה.
שולמית קלימי: אולי זה לא היה מספיק מובן.
שולמית קלימי: התכנית הזאת היא בעצם תכנית שמאחדת בתוכה בצורה גם מאוד אינטנסיבית, גם לעומק, גם לרוחב, וגם לגובה.