GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל חזן: מה יש לו ללכת להוסטל אם הוא לא יודע להסתכל על עיתון, מה יש לו ללכת להוסטל?
יחיאל חזן: בתקופה הקצרה שאני פה, אני מבין שכל מי שיש פה כנראה, רצה אולי כותרת בעיתון.
יחיאל חזן: אני לא רוצה כותרת בעיתון, אני רוצה לנסות לעזור לאנשים.
חיים איטקיס: אני בעד בכל דרך.
יחיאל חזן: אם אתה בא ואתה מתווכח עם אנשים מהרשות שאתה אומר, משקיעים משאבים אדירים.
חיים איטקיס: לא מתווכח.
יחיאל חזן: יכול מאוד להיות שכל שרי החינוך לדורותיהם - - -
קולט אביטל: מה זה נקרא משאבים אדירים אגב?
חיים איטקיס: לא אמרתי משאבים אדירים.
יחיאל חזן: הייתי סגן ראש רשות, הדברים האלה הם פתירים, וזה דבר של כלום.
יחיאל חזן: צריך רק רצון טוב, לא יותר מזה.
חיים איטקיס: רצון טוב קיים.
חיים איטקיס: אני מוכן לעשות כל דבר, אם תעזרו לי.
קולט אביטל: מעברי בוועדת החינוך אני יודעת שלגבי תלמידים יש כן אפשרות לממן תלמיד פר-קפיטה.
קולט אביטל: אתה יודע כמה משרד החינוך משלם עבור כל ילד למוסד חינוכי כזה או אחר.
קולט אביטל: כנ"ל לגבי עולים, יש תוספת של משרד הקליטה או של משרד החינוך שמוסיף שעות לימוד.
קולט אביטל: לגבי חינוך מבוגרים, אתם קשורים בידיים וברגליים, או האם אתם גם יכולים ללכת על נוסחה של עזרה פר-קפיטה?
חיים איטקיס: יש לנו נוסחה שהיא לא פר-קפיטה היא פר-כיתה.
חיים איטקיס: זאת אומרת שהתמיכה בכיתה היא פר- תשלום המורה שעובד או המורים שעובדים באותה כיתה, וזה באופן חד-משמעי קיים ונשמח להעמיד לרשותכם את הצרכים המבוקשים.
חיים איטקיס: זאת באמת נראית לי בעיה מעצבנת שצריכים לפתור אותה.
חיים איטקיס: שרת החינוך כתבה לך מכתב בהמשך לפנייה שלך, יש לי פה העתק המכתב.
יחיאל חזן: אני ראיתי אותו.
יחיאל חזן: לצערי הרב זה לא נותן פה שום פתרון.
יחיאל חזן: המכתב הזה הוא מכתב שמדבר בעיקר כיצד משרד החינוך רואה את הפתרון.
יחיאל חזן: אבל אין פה פתרון אמיתי.
יצחק יוגב: ראשית, אני שמח שמשרד החינוך מוכן.
יצחק יוגב: בעבר לא חשוב, מוכן היום, צריך להתחיל מפה.
יצחק יוגב: צוות הקהילה יהיה בקשר עם משרד החינוך.
יצחק יוגב: את הטקטיקה ואת השיטה מול רשות מקומית אנחנו לא נפתור.
יצחק יוגב: אני מאמין שנפתור, צריך להיות זהיר.
קולט אביטל: כשלב ביניים הרשות המקומית מוכנה למשל במקרה כזה לקבל תרומה שיכולה לעבור דרך העמותה.
איריס מורדקוביץ': היו דברים מעולם.
יצחק יוגב: לשאלתך, ואני רוצה לתקן דברים שנאמרו על הרשות.
יצחק יוגב: חייבת ועדת הסמים לזכור, והיושב ראש בראשה, שמגיעים אלינו מכל הארץ.
יצחק יוגב: זו לא קהילה או מקום של מטה יהודה, מגיעים מכל הארץ.
יצחק יוגב: אני לא רוצה לדבר על האירוח ועל ההדרכה ועל הדלת הפתוחה שלנו לאנשי משרד החינוך, לשופטים, לשוטרים.
קולט אביטל: זה לא שייך כרגע.
קולט אביטל: זה מאוד מעניין אבל לא לעניין הזה.
קולט אביטל: אני שואלת, נניח שמשרד החינוך עד שתקבלו סמל של יישוב, כשלב ביניים האם הרשות המקומית יכולה לבוא ולהיות הרשות שמקבלת ממשרד החינוך?
יצחק יוגב: קטונתי לענות בשם רשות מקומית, כי אני לא נציג הרשות המקומית.
יצחק יוגב: אבל אני חושב שראש המועצה פתוח, ואם זה עניין של מצ'ינג שקל מול שקל, אז אנחנו נשכנע אותו לעשות.
יצחק יוגב: ואם לא, היום אנחנו מממנים את מרבית ההוצאות מכיסינו, אז מקסימום נעשה איזשהו שיתוף פעולה עם הרשות המקומית.
קולט אביטל: אבל משרד החינוך לא דורש את המצ'ינג כרגע.
קולט אביטל: משרד החינוך מוכן פה להתחייב?
יצחק יוגב: חברים, היום אני נותן מאה אחוז, או לא נותן בכלל.
יצחק יוגב: אני מעדיף לקידום העניין כן להתאמץ, אקצץ במקום אחר אם ראש הרשות לא ירצה על מנת לקבל את החמישים או השבעים אחוז.
יצחק יוגב: זה לא ביזנס, זה לא עסק כלכלי.
יצחק יוגב: אנחנו הולכים פה לשליחות.
יצחק יוגב: כל אדם שמטופל אצלנו חוסך למדינת ישראל מאה מטופלים בחמש השנים הקרובות, זה לא ברור?
יצחק יוגב: כל אחד כזה שמסתובב ברחוב, הוא עושה נזק למדינה.
יצחק יוגב: שמענו פה דברים קשים על המדינה, אני אוהב את המדינה.
יצחק יוגב: אבל המדינה צריכה לזכור שלהחזיק אסיר בבית סוהר זה 40,000 שקלים ומטופל אצלנו זה 5,000 שקלים, איפה ההגיון?
קולט אביטל: אנחנו לא בתחילת הישיבה.
קולט אביטל: אותנו שיכנעת.
קולט אביטל: אנחנו לצידך, אנחנו חושבים שכל מה שאתה אומר נכון, גם ברמה של חיסכון לכספי המדינה.
קולט אביטל: אנחנו רוצים לשכנע את המדינה, את משרד החינוך, את משרד הרווחה, את משרד הקליטה, לממן כל אחת בדרכה פר-קפיטה או פר-מורה.
קולט אביטל: מה שאני מבקשת, תבדקו כשלב ביניים עם ראש הרשות, אם משרד החינוך מוכן לממן מורה ספציפית למטרה הזאת לחינוך מבוגרים במוסד הזה.
קולט אביטל: האם ראש הרשות יהיה מוכן להיות כתובת המעבר.
יחיאל חזן: דבר עם ראש הרשות, במידה וכן, קח את הטלפון שלו, ותראה אם אפשר לקדם את זה, בלי שום קשר לשרת החינוך.
יחיאל חזן: אני רוצה לקדם את הישיבה, לא קיימתי פה את הדיון כדי ללמוד על כפר זוהרים ומה אתם רוצים לעשות, הייתי אצלכם.
יצחק יוגב: לא יעזור, אנחנו היום בסיוע של מצב לגייס כספים.
יצחק יוגב: צוות הקהילה הכין תיק תורם, לצערי יש רק שניים.
יצחק יוגב: ניתן לחברת הכנסת קולט אביטל, וליושב ראש הוועדה חוברת כזאת.
יצחק יוגב: מי שירצה יוכל לקבל.
יצחק יוגב: אבל אני רוצה להעלות את הנושא, אני לא סתם מעלה אותו.
יצחק יוגב: היום אנחנו פונים אל תורמים ואל כל מיני גופים.
יצחק יוגב: הם שואלים אותנו, בסדר, אנחנו ניתן לכם מיליון דולר, איפה המדינה?
יצחק יוגב: ואנחנו חייבים באיזשהו מקום לעשות קופה נפרדת שיהיה מבקר מטעם המדינה, רשם העמותות, כדי להגיד הנה אנחנו מצידנו, הנה הרשות המקומית, כל אחד שם איקס שקלים, ובבקשה מכם להגדיל לנו את הקופה.
יצחק יוגב: אז לתשומת ליבכם אם אפשר לעזור.
איריס מורדקוביץ': משרד הרווחה לא צריך להיות משוכנע, אנחנו שמים שם הרבה כספים, אם יהיה זמן, רקפת תגיד, אנחנו עושים גם הרבה מאוד איתם.
יצחק יוגב: אנחנו מודים.
איריס מורדקוביץ': הנושא העיקרי שעכשיו לא דיברנו, זה נושא התרומות לבינוי.
איריס מורדקוביץ': צריך הרבה מאוד כסף כדי לעזור לקהילה הזאת לבנות מבנה, נושא של קליטת עלייה נכון, ואני נורא שמחה שאת מתגייסת, כי יש הרבה מאוד עולים חדשים בקהילות, זה כסף קטן אבל נורא חשוב שצריך לטפל בו.
איריס מורדקוביץ': נושא של חינוך נורא חשוב לטפל.
איריס מורדקוביץ': סמל יישוב משמעותי, אבל כסף גדול לנושא התרומות לבינוי, ופה צריך להתגייס.
קולט אביטל: האמת היא, וזה מצער אותי להגיד אותה, שאם מוצאים תורמים זה הרבה יותר למבנים מאשר לאנשים.
שי דרור: הקהילה חיה בסכנת שריפות ובבעיות תברואתיות.
קולט אביטל: למה אני אומרת שחבל, מסיבות אחרות, כי יש המון אנשים שלאוניברסיטאות מוכנים לתרום מבנים, שאחר כך נשארים ריקים ואין כסף לסטודנטים.
קולט אביטל: אבל זה חלק מהפילוסופיה.
איריס מורדקוביץ': את תיק התורם העברתי כבר דרך המשרד לתורמים.
איריס מורדקוביץ': אבל צריך פה כולם ביחד, ואני לא יודעת להגיד איך, לחבור למצוא תורמים, צריך פה הרבה מאוד כסף.
יצחק יוגב: משאלתי על קצה המזלג היתה שאני מבקש מהאנשים הבכירים בוועדה, לסייע בידינו לשדר את העניין, יש לנו חומר.
יצחק יוגב: אנחנו לא יכולנו לפני שנה לעשות את זה.
יצחק יוגב: היה לנו סדר עדיפויות אחר, תקציבים מאוד מצומצמים.
יצחק יוגב: כרגע אנחנו ברגע האמת ומבקשים את העזרה שלכם דחוף.
קולט אביטל: אני אעזור בפנייה למשרד הפנים, ואני גם אעשה דיון אצלי בוועדה.
קולט אביטל: אני אתאם את זה איתך, כדי שנעשה את הדיון במשותף.
עמי קרצ'מר: אני רוצה לתת דוגמה אחת, למשל, אנחנו עכשיו נמצאים בשלב של עיסקה עם מינהל מקרקעי ישראל.
עמי קרצ'מר: הם דורשים מאיתנו 800 אלף שקל דמי חכירה, סכום אדיר בשבילנו כדי שאנחנו נוכל להמשיך להיות שם, כדי שנוכל לבנות.
יחיאל חזן: תוציא לי מכתב ברוח הדברים שאתה אומר, שהם דורשים מכם את זה.
יחיאל חזן: אני אטפל בזה מול שר התמ"ת.
עמי קרצ'מר: תודה רבה.
יצחק יוגב: דרך אגב, שר המשפטים ממונה על השמאים, וכו'.
שי דרור: אני מגייס משאבים של הקהילה.
שי דרור: אני רוצה לשאול שאלה אחת, מה ההבדל בין מה שקרה במועצה בגלבוע, לבין מה שקורה במלכישוע, קולטת גם אנשים בדיוק כמוהו מכל הארץ?
חיים מהל: אני אגיד לך.
חיים מהל: לדעתי, ניסיתי להביא את זה במשפט הראשון.
חיים מהל: ראש המועצה מעורב בזה.
חיים מהל: כאשר במלכישוע ראש המועצה גייס את התורמים הראשונים, ואת הבאים כבר אני גייסתי לבד, הוא פתח לי את הדרך.
שי דרור: למה הוא עשה את זה?
חיים מהל: היה לו עניין שיהיה עוד יישוב יהודי על הגלבוע.
חיים מהל: הוא רצה עוד דורות על הגלבוע.
חיים מהל: והוא הביא את הגופים המיישבים, ואף אחד לא רצה לשבת.
חיים מהל: ואז נצטלבה דרכו עם הרשות למלחמה בסמים, הוא אמר, זה יהיה כפר גמילה, העיקר שיהיה עוד כפר כאן.
יצחק יוגב: בגלבוע יש ארבעה-חמישה ישובים.
יחיאל חזן: שלום, אני מתכבד לפתוח את הישיבה בנושא מעגל הסמים והאלימות.
יחיאל חזן: לצערי הרב במדינת ישראל כנראה רוב האוכלוסייה יודעים, אולי מבינים, אולי חושבים שהם מבינים, שנגע הסמים במדינת ישראל הוא דבר שלא יכול להגיע אליהם הביתה.
יחיאל חזן: יחד עם זאת, כולנו כבר יודעים מהנתונים היבשים שאותם אנחנו רואים מדי פעם בפעם כאשר אנחנו רואים את המספרים רק הולכים וגדלים.
יחיאל חזן: ידוע כבר שכ- 300 אלף איש, ואני חוזר על המספר הזה כל פעם מחדש, 300 אלף בני-אדם באים במגע עם סמים במדינת ישראל.
יחיאל חזן: מספר עצום, מספר ענק, כ-11 אחוזים מקרב האוכלוסייה בקרב בני-הנוער.
יחיאל חזן: מדברים על כ-80 אלף.
יחיאל חזן: והמספרים רק צומחים וגדלים וצומחים.
יחיאל חזן: ואנחנו מנסים באיזה שהיא דרך למנוע או לעצור את התופעה הקשה והמסוכנת הזאת.
יחיאל חזן: אנחנו יודעים שיש במדינת ישראל כיום בין 20 ל-25 אלף נרקומנים שמתוכם רק ששת אלפים נמצאים במסגרת טיפולית כלשהי.
יחיאל חזן: המספרים רק תופחים וגדלים והתקציב שמדינת ישראל מעמידה לצורך העניין לטיפול, התקציב הוא זעום.
יחיאל חזן: שמענו לא מזמן רק שהבסיס של התקציב של הרשות למלחמה בסמים הופיע בספר תקציב של שנת 2005, היה רק 11 מיליון.
יחיאל חזן: זה רק אומר כיצד המדינה מתייחסת לנושא הכאוב הזה והקשה הזה.
יחיאל חזן: אני ביחד עם חבריי עורכים סיורים במקומות שונים בארץ.
יחיאל חזן: היינו באור-עקיבא, היינו בקרית גת, היינו במרכז חלוקת ה"מתדון" בתל-אביב.
יחיאל חזן: ולתומי חשבתי שמרכז החלוקה בתל-אביב הוא מקום שהוא באמת מכבד את מי שבא לקבל טיפול.
יחיאל חזן: כולנו יודעים שמתדון זה תחליף סם, אמנם הם לא משתמשים בהרואין אבל זה תחליף סם.
יחיאל חזן: לנגד עיני התגלה מחזה שאני עד היום לא יוצא מאותו יום שהסתובבתי שם.
יחיאל חזן: אנשים באים לקבל טיפול ולא רוצה לומר כיצד מתייחסים אליהם, אבל ברגע שהם מסיימים לעמוד בתור ומקבלים את התרופה, אין להם מה לעשות, אין להם לאן ללכת, אין להם מי שמסתכל עליהם.
יחיאל חזן: הם הופכים להיות בסך-הכל רק נטל עוד יותר קשה על החברה.
יחיאל חזן: הם מסתובבים שם בשדרות ירושלים ברחוב והאזור שם הופך להיות למן מרכז חלוקה אמנם של תרופה, אבל גם כן מרכז של סחר בסמים.
יחיאל חזן: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לשנות את הדבר הזה מן היסוד.
יחיאל חזן: אני לכאן הזמנתי גם אנשים שפגשתי אותם בעירייה בקרית גת והזמנתי אותם לכאן כדי שהם גם כן ישמיעו את מה שיש לומר.
יחיאל חזן: ביחד איתם הזמנתי, כדאי שאולי הציבור במדינת ישראל, אתם יודעים, הוועדה עכשיו היא נמצאת בשידור ואולי הציבור במדינת ישראל יראה כיצד בן-אדם שהולך לבלות במועדון או מבקר בחוף ים, יראו איזשהו מונולוג.
יחיאל חזן: הזמנתי את אלברט אילוז, הוא אמר שהוא ייתן לנו מונולוג וכמובן שמי שאולי יושב פה בחדר מכיר ויודע, אבל המטרה שלי היתה לזעזע קצת יותר את הציבור במדינת ישראל, כדי שיראו וגם ישמעו את האנשים שהגיעו לכאן.
יחיאל חזן: הרי אי אפשר מצד אחד שראש-הממשלה אומר שהשימוש או הסמים מהווים איום אסטרטגי על החברה במדינת ישראל.
יחיאל חזן: ומצד שני, ראינו שבסיס התקציב זה רק 11 מיליון.
יחיאל חזן: ובהתערבות שלי ובמאבקים שלמים הכפלנו את התקציב מ-11 מיליון ל-21 מיליון.
יחיאל חזן: וכאשר אני מבקר בבית-חולים למשל שנמצא בשרון, מספרים לי שאין תקציב למיטות, למי שמשתמש בסמים והוא חולה מעבר לכך.
יחיאל חזן: אז הגיע הזמן אולי שהיום אחרי שנשמע גם כן את הציבור שהזמנתי לכאן וגם את אלברט אילוז.
יחיאל חזן: אז יידעו במדינת ישראל שסיסמאות לחוד או איום אסטרטגי שזה מהווה על המדינה לחוד והמציאות היא לחוד.
יחיאל חזן: אני קבעתי לעצמי שכאשר אני אסיים לפחות את התפקיד שלי כאן כראש ועדה, אני אצליח ואני גם כן שאני אצליח ביחד עם החברים שיושבים פה, הנה מיכאל רצון שהגיע לפה וכמובן זאב נסים שהוא חבר קבוע, ענבל גבריאלי.
יחיאל חזן: ביחד איתם ועם נוספים, קבעתי לעצמי, אני אומר את הדברים בשפה שלא משתמעת לשתי פנים, בבסיס התקציב של 2006 לא… אני רוצה אחרי הפתיחה הזאת, מאלברט אילוז שעושה את העבודה בהתנדבות, אני פגשתי אותו בפרויקט בבית-ספר שמוביל אייל מדני, בהסברה בסך-הכל בקרב בני-הנוער.
יחיאל חזן: ומה שראיתי שם בבית-הספר זה היה, מבחינתי, עוצמה כל-כך חזקה.
יחיאל חזן: זה לא טיפול, מה שעושים זה לא טיפול, אבל זה דבר שאולי הוא חלק מהסברה בקרב בני-נוער.
יחיאל חזן: והייתי רוצה אולי שאנחנו כולנו נראה את זה ביחד.
יחיאל חזן: אז בבקשה אלברט:
אלברט אילוז: שלום כולם.
אלברט אילוז: מר חזן היה די עדין גם במספרים וגם בכל התופעה, אני חושב שהאיום הכי גדול שכיום נמצא בארץ זה הסמים.
אלברט אילוז: אולי החברה משחקת את שלושת הקופים, לא שמעתי, לא ראיתי, לא אמרתי, זה מה שקורה.
אלברט אילוז: אני נמצא עם ד"ר אייל מדני שאני קורא לו "דון קישוט", שהקים עמותה בעזרת יובל שתשמעו אותו גם, חבל שאפשר לספור את האנשים שאיכפת להם מהחברה על יד אחת.
אלברט אילוז: הם עושים עבודת קודש ואני נרתמתי אליהם.
אלברט אילוז: קשה לי, סליחה על ההתרגשות, בדרך-כלל שאתם רואים אומן אז אתם חושבים שאפשר לתת מונולוג כמו שהוא אמר, או קטע אומנותי.
אלברט אילוז: אני אפילו לא מרים את העיניים כי גם אני "אקס נרקומן".
אלברט אילוז: אני הסתרתי את זה שנים רבות ולפני ארבע שנים כשנכנסתי לעמותה של אייל, שזה גם כן כטיפול עצמי על-ידי הקשבה בכל בתי-הספר וגם שיראו כדוגמה שנרקומן לא נבחר.
אלברט אילוז: תינוק שנולד לא כתוב לו "מיועד להיות נרקומן".
אלברט אילוז: זה מיועד לכל אחד מאתנו ומי שאומר "לי זה לא יקרה" אז יכולים למחוק את זה בטיפקס שהוא ישמע את הסיפור שלי.
אלברט אילוז: אז כמו שאמרתי, זו הפעם השניה שנפלתי וכל יום אני עושה "ברכת הגומל".
אלברט אילוז: זה אומר שאם אני אפול עוד פעם, אז אולי זו הפעם האחרונה שתראו אותי.
אלברט אילוז: אני יודע שאתם כולכם ככה מופתעים אבל כן, אני אומר מתוך טיפשות.
אלברט אילוז: אני עדין, אולי בין 80 ל- 90 אחוז נופלים מתוך טיפשות ורואים בנוער את מי שמביא את הצינגלה או את הזה הוא הגיבור או הגיבורה מי שמביא.
אלברט אילוז: לא יודעים מה שהם לוקחים.
אלברט אילוז: אין סמים קלים רבותיי, אין סמים קלים, כי אף אחד לא יודע מה יש בתוך הצינגלה הזה.
אלברט אילוז: אני לא יודע איך להתחיל אבל שאתם תשמעו אז אתם תבינו למה אני מתרגש.
אלברט אילוז: אני הייתי ואני עוד שייך לסיפור לפני גואה ויערות בן-שמן ואינספור מקומות שמצליחים לעשות מסיבות שם.
אלברט אילוז: והייתי בפנימייה ואנחנו התחלנו רבותיי עם אלכוהול.
אלברט אילוז: אחרי שהמדריכים היו עושים כיבוי אורות וזה, אנחנו מוציאים, ההוא מוציא את הבקבוק קוניאק, וודקה וכאלה.
אלברט אילוז: ואני לא סבלתי אלכוהול, אבל מה, ראיתי שעל-ידי "שוט" כזה של וודקה, אני פתאום תופס ביטחון, פתאום אני מתחיל עם בנות, לא יודע, משהו מוזר.
אלברט אילוז: אבל כוסית הוודקה הזאת, ה"השוט" הזה, במרוצת הזמן זה הפך להיות אחרי חודשיים, רבע בקבוק.
אלברט אילוז: כן, רבותיי, בשביל לקבל אותו אפקט אחרי כמעט שנה ראיתי את עצמי גומר בקבוק וודקה.
אלברט אילוז: מתחיל מאלכוהול וכמו שאתם יודעים, במועדונים כתוב "לא למכור", כן.
אלברט אילוז: אני לא יודע אם מכירים את התופעה היום, אני מדבר על מועדונים.
נסים זאב: באיזה גיל היית כשהתחלה עם הוודקה?
אלברט אילוז: בן 16.5 משהו כזה.
אלברט אילוז: עכשיו יש תופעה מפחידה, ואני מדבר גם עם המשטרה, בכל פתח של מועדונים יש תופעה שבחיים לא ראיתי, כולם חונים ולא נכנסים.
אלברט אילוז: הם קודם כל "מתדלקים".
אלברט אילוז: יש בקבוק וודקה על המכונית עם רד-בול (זה יותר זול אגב) ואז "מתדלקים", הופכים להיות ככה "מסודרים" כמו שהיו עם חברי הסתדרות ואז נכנסים.
אלברט אילוז: וזה תופעה שבחיים לא ראיתי וזה מתחיל.
ענבל גבריאלי: זה זול להם יותר ממה שמוכרים בפנים.
אלברט אילוז: אבל נוהגים.
אלברט אילוז: זה חבר'ה שגם עם המכונית, הם באים ארבעה חבר'ה.
ענבל גבריאלי: ה"בקבוקון" הקטן, "פומפרס" שזה גז צחוק, אז משתלב טוב.
אלברט אילוז: גז צחוק וזה.
אלברט אילוז: זאת אומרת, התופעה הולכת ומתעצמת, אני לא יודע למה.
אלברט אילוז: אני חוזר לסיפור שלי.
אלברט אילוז: ואז ככה, זה היה האלכוהול, אני רץ עם הזמן כי אפשר לספר את כל התקופה ה"כיפית" בהתחלה והנוראית בסוף.
אלברט אילוז: אחרי הכל, כמובן אני סיימתי את הפנימייה והתגייסתי.
אלברט אילוז: שתבינו, סם אין לו בחירה, אין לו צבע, לא גזע, כל אחד, אני לא יודע אם אתם זוכרים, תפסו בקריות בני 10 מוכרים סמים והחוקרים נדהמו מהידע.
אלברט אילוז: זאת אומרת, זה לא משנה מאיפה.
אלברט אילוז: פעם חשבו, דעות קדומות, שמה בדרום וכאלה.
אלברט אילוז: אין מקום שלא מוצאים זה וזה 11 אחוז זה נורא, זה פרווה.
אלברט אילוז: פרווה בתיכוניים, בבתי-ספר.
אלברט אילוז: מה שאמרת, זה שייך לפני 10 שנים אולי כנתונים.
אלברט אילוז: כי זה אולי ה שכתוב או מי שמודה, הרבה לא אומרים.
אלברט אילוז: התופעה היא פשוט מפחידה.
אלברט אילוז: התגייסתי כמובן לצבא, הייתי בנח"ל מוצנח, ביחידה קרבית.
אלברט אילוז: אם אתם יודעים בנח"ל בסוף השירות, זה נקרא "של"ט" ואז אתה נמצא באיזה קיבוץ, מושב או לא חשוב איזו תנועה אתה שייך.
אלברט אילוז: ובשל"ט הגעתי לקיבוץ, אני לא אנקוט בשמות, בדרום מקום יפיפה, עם מים זכים.
אלברט אילוז: אתם בטח כבר מזהים.
אלברט אילוז: ושם ראיתי פעם ראשונה תופעה של סמים קשים.
אלברט אילוז: זאת אומרת, ראיתי מתנדבים שמשתמשים ב-אל.אס.די והיינו הולכים ככה בלילה, עולים למעלה עד איזה מפל ואנחנו החבר'ה של הגרעין היינו עם הבקבוק כרגיל, הוודקה וכאלה, אלכוהול היה מסדר אותנו.
אלברט אילוז: ואז אני רואה אנשים תחת השפעה אל.אס.די ופתאום לא משנה שמן, רזה, פיסח, נכנסים ערומים לתוך המים.
אלברט אילוז: ואולי זה אותי הפחיד וזה גם אולי בגלל שלא כל-כך ידעתי על התופעה הזאת רק כשראיתי את זה, אז אולי זה עצר בעדי לגעת ולא נגעתי בזה.
אלברט אילוז: אני הייתי מסתדר עם האלכוהול.
אלברט אילוז: טוב אני משתחרר, זאת אומרת, בקיבוץ עשו לנו עוד טיול בסיני.
אלברט אילוז: רבותיי, אתם מגיעים לסיני, ה-welcome  הראשון זה בדואים קטנים כאלה ואומרים ככה: "רוצה פרח, לא רוצה פרח".
אלברט אילוז: מוכרים לכם כמות, מה כמות ולא יקרה.
אלברט אילוז: אני לא יודע אם אתם יודעים, גם בסיני מגדלים אופיום.
אלברט אילוז: עכשיו כשנגמר הגראס, המריחואנה, אז מערבבים עם מה שזורקים באופיום, וזה עושה גם את התערובת הזאת.
אלברט אילוז: מגיעים לסיני, יורדים מהאוטו ומהים אני רואה את עצמי חוזר לטוש, עומדת לידי לינדה אחת מקנדה, מה זה פגז ואני ככה לא ידעתי טוב אנגלית.
אלברט אילוז: בדיעבד היום אני כן יודע אנגלית, אבל ככה אני עושה, איך להזמין אותנו, יש לנו קומזיץ.
אלברט אילוז: זה היה בערך ככה.
אלברט אילוז: ואני אמרתי לה Yes", "Yes, כזה, משהו כזה.
אלברט אילוז: לא חשוב, באותו ערב היא נמצאת אתנו בקומזיץ ואנחנו עם גיטרות והאווירה על הכיפאק ושותים.
אלברט אילוז: אנחנו קצת מתגפפים ופתאום היא אומרת לי: do you want come to my חושה?
אלברט אילוז: ". ואני אומר לה: "אה חושה, בטח, בכיף, מה".
אלברט אילוז: ואני רואה את עצמי הולך עם לינדה לחושה ובחושות שמה בחוף, הכל מה שנקרא, חושחש ומה שאתם רוצים, לאור הירח, זה מים, זה כיף וזה.
אלברט אילוז: אז היא אומרת לי ככה: do you smoking"".
אלברט אילוז: מה זה do you smoking, מה, היא ראתה אותי עם סיגריה, לא.
אלברט אילוז: אני אומר: Yes ,Yes"".
אלברט אילוז: אז היא מוציאה מהתיק שלה עיתון מגולגל, פותחת ואז אני רואה שזה גראס.
אלברט אילוז: עכשיו לך תגיד לה "לא".
אלברט אילוז: אתה יודע, הביטחון עצמי, היא תחשוב שאני חנון ושאני זה.
אלברט אילוז: טוב, אני חושב ככה, ואני אומר: "וואלה, חושך וזה, ניקח את הג'וינט, נעשה כאילו ו..
אלברט אילוז: ". לא להפסיד את לינדה.
אלברט אילוז: עכשיו למה אני אומר טיפשות, כי יכולתי להגיד לה "לא, מספיק, הראש על הכיפאק וזה, בשביל מה".
אלברט אילוז: אבל לקחתי.
אלברט אילוז: וזה השאחטה הראשונה.
אלברט אילוז: אבל מה, אני חכם אני אומר: "אני לא אקח לריאות" ואני לוקח אחת ועושה כאילו נותן לו בפנים ומוציא.
אלברט אילוז: אבל פתאום היא ראתה את זה והיא אמרה: הא, הא, ככה צחקתי, חבר'ה, כמו ששמעתי עכשיו, ככה צחקתי.
אלברט אילוז: ואז אני אומר: "וואלה, מה זה כולה" זה אני חשבתי רואים צבעים ופה, שום דבר, אני זוכר את המספר האישי שלי, זוכר בן כמה אני, מה השם שלי, הכל בסדר.
אלברט אילוז: ובאותו ערב מה שקרה בין לינדה ולי, ליל אהבה זה תשעה באב מה שקרה שם.
אלברט אילוז: ולמחרת אני כבר עזבתי את הגרעין, רבותיי, ואנחנו כמו שאתם רואים, מצינגלה לצינגלה הפך להיות באגט ואני רואה את עצמי כמו ישו בתוך הים, יושב על כיסא והיא על כיסא ואנחנו ערומים ואני "סעיד, ברייקפסט טו".
אלברט אילוז: ועזבתי את החבר'ה, מגיעים ליום שישי, אני בא מבית מסורתי, לא מעשן ולינדה היתה לה חברה גם בחושה איתה, והיו שני בדואים איתנו וככה אומרים לנו.
אלברט אילוז: אני אומר, חבר'ה, אני לא מעשן בשבת וזה.
אלברט אילוז: הוא אומר: וואלה אמק, נסדר לך".
אלברט אילוז: מה, קפה, קפה, אתה שותה".
אלברט אילוז: "קפה, אני שותה".
אלברט אילוז: טוב, מחממים וזה והם נותנים לי.
אלברט אילוז: אני שותה את הקפה ופתאום מן גל חום עולה לי, אני נחנק ואני לא יודע, אני מת לקום ופתאום לינדה עושה לי, אני אומר לה:  "אני מרגיש כמו איזה שמיכה רותחת עלי, אני מת רבותיי לקום להשתין אני לא יכול.
אלברט אילוז: ושני הבדואים מרימים אותי, פותחים לי את המכנסיים ואני מרגיש מן מטול כזה וזה בא וזה לא בא, ובלאק, לא זוכר שום דבר רבותיי ואני מרגיש מישהו שמזיז אותי ומעיר אותי, ואומר: "אלברט, קום, נו אנחנו חוזרים" ואני אומר: "מה" כאילו מי זה".
אלברט אילוז: איך חזרתי לשק שינה שלי עם החבר'ה מהגרעין, מי הביא אותי, מה אותי.
אלברט אילוז: רק כדי להגיד לכם, כמו שאני אומר לנוער, גם כשאתם הולכים למועדון או זה, מישהו שאתם לא מכירים ומזמין אתכם לשתות גם קוקה-קולה, אל תיגעו.
אלברט אילוז: בקבוק, גם קולה סגור, לא פתוח.
אלברט אילוז: כי אני יכול לשים לכם משהו רבותיי, אני אומר לבנות, לילדות, שהיום הגיל הוא קטן לדיסקוטק, כשתעוררו זה כבר מאוחר.
אלברט אילוז: יש אנשים, בני-שטן שמנצלים אותן והבנות האלה נאנסו, לא רק אותן אלא גם את נפשן, גם הלכו לאיבוד.
אלברט אילוז: ויש הרבה מקרים כאלה ועם הבושה לא מודות ושלא נדע.
אלברט אילוז: זה אחת התופעות שהרבה גם לא מדברים על זה.
אלברט אילוז: עכשיו אני חוזר לסיפור.
אלברט אילוז: מעירים אותי ואני אומר: "מה, אנחנו לא נוסעים בחזרה למשק, מה זה".
אלברט אילוז: אז אומרים: "בואו ניתן לו קפה".
אלברט אילוז: "לא קפה, לא קפה, לא".
אלברט אילוז: ואני באוטו ונוסעים בחזרה, ואני שואל את עצמי, רבותיי, מה שמו לי בקפה.
אלברט אילוז: אולי שמו לי משהו כדי, סליחה, לנטרל  אותי ולדפוק את החברה ואת לינדה, לא יודע מה, אבל הנה.
אלברט אילוז: עכשיו אני רק אומר לכם כי הוא בקטע הזה שלא יודעים מה שלוקחים.
אלברט אילוז: זה אני אומר גם בשתייה וגם בעישון.
אלברט אילוז: ואז חוזרים למשק ואני משתחרר.
אלברט אילוז: רבותיי, אני כמו כל אחד בארץ, נרשמתי לאוניברסיטה והתקבלתי וגם התחלתי לעבוד בעבודות מזדמנות, היה לי טוסטוס.
אלברט אילוז: והנני בתל-אביב מתחיל ככה.
אלברט אילוז: אגב, כשחזרתי למשק והתחלתי גם כן עד השחרור, גידלתי גם נענע וגם מריחואנה.
אלברט אילוז: ואז היה לי מסודר כל הזמן "ג'וינטים" ואני מגיע לעיר ומתחיל להכיר את תל-אביב.
אלברט אילוז: כמובן לי תמיד היה ולמסיבות הייתי תמיד הכי מוזמן, למה היה לי החומר וכיף.
אלברט אילוז: מתחיל להכיר את הפאבים, מגיע לאיזה פאב בערב חג ואני כמובן מסודר, ואני נכנס ורואה בחורה יושבת בבר, מחכה אולי למישהו, או לא מחכה, פתאום אני מלא ביטחון עם החיוך הדבילי שלי ככה והיא מסתכלת עלי ומחייכת בחזרה.
אלברט אילוז: מתחילים שיחה, היא שואלת אותי: "אתה נראה לי מסודר", אתה יכול להשיג?"
אלברט אילוז: . אני אומר לה: "בטח, כמה שאת רוצה".
אלברט אילוז: אז היא אומרת לי: "לא, כי זה כבר שבועיים שלא הסנפתי, ו- "להסניף" אתם מבינים על מה היא מדברת, על "קוק" על "קריסטל" על "שלג", מה שתקראו לזה.
אלברט אילוז: אם אמרתי שלינדה היתה פגז, אז זאת היתה פצצה אטומית.
אלברט אילוז: אמרתי: "וואלה" זה בשבילה, אבל איך אני אשיג לה".
אלברט אילוז: אני אומר לה: "חבל, גמרתי את כל החומר, אבל אני אשיג לך".
אלברט אילוז: היא אומרת לי: "תשמע, אני עובדת על פרויקט".
אלברט אילוז: קראו לה חגית, היא היתה סטודנטית לארכיטקטורה, "יש לי פרוייקט, בטח אני אהיה ערה 2,3, אני אתן לך את הטלפון והכתובת ואם תמצא, אני פה".
אלברט אילוז: עכשיו אני מתחיל טלפון פה, טלפון שם, איך להגיע, איך להשיג את זה.
אלברט אילוז: טוב, אני מקבל טלפון, מגיע, אומרים לי איפה.
אלברט אילוז: כן, אני לא מדריך לקניות.
אלברט אילוז: שלחו אותי לאיזשהו מקום, מגיע לסמטאות כאלה אפלות.
אלברט אילוז: ואני שואל איפה חיים, כאילו אני שואל על חיים.
אלברט אילוז: והם מסתכלים עלי ועושים לי תחקיר של הקג"ב.
אלברט אילוז: ראו שאני חנון וזה, הביאו אותי לחיים.
אלברט אילוז: וחיים אומר לי: "כן, מה".
אלברט אילוז: אני אומר: "אפשר לקבל מנה".
אלברט אילוז: הוא אומר לי את המחיר, אני רץ רבותיי, להוציא כסף כי לא היה לי כזה מספיק.
אלברט אילוז: ואני מקבל את ה"שקית הלבנה".
אלברט אילוז: עכשיו יכלו לשים לי גם סוכרזית, לא הייתי יודע מה זה.
אלברט אילוז: ואני מגיע לחגית עם השקית והיא כולה שמחה, פורסת את השורות, מגלגלת.
אלברט אילוז: היא אומרת לי "בכבוד", "לא", כי בחיים לא, רק מטלוויזיה וכאלה.
אלברט אילוז: העיקר היא לוקחת ואני לוקח, אני אמרתי: "אני אקח פעם אחת ונעזוב את זה".
אלברט אילוז: כי מה שרציתי להגיד לכם, פה גם כן יכולתי להגיד לה, "לא, אני מסודר".
אלברט אילוז: אבל מהטיפשות, כדי לא להיראות וזה.
אלברט אילוז: ואני ככה, "יואו, מרגיש הכי יפה בעולם, הכי חזק".
אלברט אילוז: קולמבוס לא יודע, מה שתגידו, זה : "וואוו, וואוו".
אלברט אילוז: היו לי שני רומנים, אחד, הלבן ואחד, חגית.
אלברט אילוז: וההתחלה הזו היתה ככה, איך שאומרים, חיבור של שנינו ואני כבר התחלתי לזייף בעבודה.
אלברט אילוז: אגב, כבר עם הטוסטוס מגיע לאור אדום, שתבינו, אני מדבר אתכם רק על הג'וינטים שהייתי לוקח, עומד ככה, אדום, מחליף לירוק, ואני ככה אומר: "מה יש לו זה, אה ירוק".
אלברט אילוז: זמן תגובה גם.
אלברט אילוז: העיקר חיים ואנוכי היינו חברים טובים, כי הייתי נותן לו גם מראש, כשהיה יבש כמו שאומרים, אז תמיד היה שומר לנו.
אלברט אילוז: חגית היתה גם ממשפחה עמידה וגם היא השתתפה בעניין.
אלברט אילוז: אני כבר הפסקתי לעבוד, למה היה לי טוב עם חגית ועד הלימודים היה עוד קצת.
אלברט אילוז: היו לי עוד כמה חסכונות, בוא נגיד.
אלברט אילוז: יום אחד אני בא ואני רואה את חגית אורזת.
אלברט אילוז: ואני אומר כמו בבדיחה, "איפה אנחנו נוסעים".
אלברט אילוז: היא אומרת: "לא, אני נוסעת".
אלברט אילוז: אני אומר: "מה זאת אומרת".
אלברט אילוז: היא אומרת: "אני נוסעת לאיטליה וזה, החבר שלי".
אלברט אילוז: היה לה חבר, זה היה סיפור אהבה של שנים והוא למד באיטליה וטלפון אחד עשה לה.
אלברט אילוז: פתאום הרגשתי כמו, לא יודע, אפס, כאילו מה אני פה ומה איתי כאילו בשבילה.
אלברט אילוז: ובאמת הייתי מאוהב, בתחושה.
אלברט אילוז: ועוד אוסף את הפירורים האחרונים של כבוד.
אלברט אילוז: אני אומר לה: "טוב, תראי, איך שאת חושבת לנכון לעשות".
אלברט אילוז: וככה נגמר הרומן בינינו.
אלברט אילוז: אבל הרומן השני לא עזב אותי ואני חזרתי שוב לחיים והיה לי מוכן והכסף אוזל והולך.
אלברט אילוז: וכמובן זה מתחיל זה לא, בטח שמעתם, שגונבים וזה.
אלברט אילוז: כן, ברגע שאתה בתוך הסם, שום דבר לא קדוש.
אלברט אילוז: לא הורים, אין שום דבר, לא משפחה.
אלברט אילוז: זה לגנוב, למכור וידיאו ב-150 ש"ח, לא משנה מה.
אלברט אילוז: תארו לעצמכם להוציא דג מהמים, כמה זמן הוא יכול להיות, זה התחושה של הנרקומן והוא צריך את זה.
אלברט אילוז: זה כבר לא בשביל הכיף, זה בשביל לשבור את "הקריז", בשביל לשבור את הכאבים.
אלברט אילוז: מישהו שיכול להסביר את הכאבים האלה או לתאר, אני אתן לו מה שהוא רוצה.