GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
4400: אם על פי מחקרים נראה שיש מקומות שבהם טיפלנו בצורה כזו או אחרת וזה מצריך השקעה כספית, אז אנחנו נצטרך השקעת תקציב, למרות הקיצוצים.
4400: בשנת הלימודים תשס"ד הנושא שאנו מתמקדים בו הוא מניעת שימוש בסמים.
4400: אנחנו שמנו את זה ואנחנו מקווים לעשות עוד דברים.
4400: אין לי ספק שנצטרך תגבור רציני וסיוע תקציבי בעניין הזה, כולל גם הרחבה של פרויקט אס"א, שזה פרויקט בראשותי, שאני חושבת שהוא כבר הוכיח את עצמו כפרויקט נכון וטוב.
4400: עלתה מהרשות למלחמה בסמים הצעה של הרתעה ממשית, שנראית בעין ונתפסת היטב, זו בדיקות השתן.
4400: אני חייבת לומר שאני אישית נגד הנושא הזה.
4400: יש לי מאבק בלהפוך את בתי הספר לבתי חינוך על כל המשתמע.
4400: בעיני בית חינוך זה האווירה שבו.
4400: זו לא אווירה מתירנית, או ליברלית, או אווירה שמקלה על התלמיד ולא מציבה לו מסגרות וגבולות.
4400: אבל באווירה שכזו, שתחילה, על פי דו"ח וילנאי נדרשנו לשים גלאי מתכת בכניסה לבתי הספר כדי לגלות מתכות וסכינים, ונמנענו מזה.
4400: כעת, כשתתווספנה לזה בדיקות השתן, כל המסר הוא בלתי חינוכי בעליל.
4400: אני לא חושבת שגורם הרתעה זה מה שיעשה את השינוי.
4400: אנחנו צריכים למצוא את אותו פטנט אולטימטיבי שבגינו מבחינה ערכית מצליחים לגרום לילד להפנים מהם אותם מחסומים או חסמים שאתם צריך להתמודד בהתנהגות היומיומית שלו.
4400: הילד תמיד ימצא את הפרצות, איך הוא עוקף את כל הפטנטים שלנו לזהות אצלו שימוש כזה ואחר.
4400: לכן אני נגד זה, אני לא חושבת שזה נכון, וצריך להשקיע בצורה חכמה איך עוד ניתן לשפר, שהרי לא ניתן להקל ראש בעניין הזה ש-90% מהילדים לא צורכים סמים.
4400: בכל זאת יש בזה איזשהו ממד של הצלחה, דווקא אל מול אווירה ותרבות שהיא מאוד מתירנית.
4400: לכן אולי צריך לעבות את הצד הזה.
איוב קרא: את לא חושבת שהגורם המרתיע הוא גורם חינוכי?
4400: אני לא חושבת שהוא ירתיע אותם.
4400: אני מדברת על הצד החיובי.
4400: הרי בתוכנית לימודים, בתוכנית ערכית יש הרבה יותר ממדים שיתנו מענים גם לרעות חולות שעוד עומדות לנו בפתח ואנחנו בכלל עוד לא צופים אותן היום.
4400: זה משהו נקודתי שאני חושבת שהנזק רב על התועלת שיכולה, אם בכלל, לצמוח.
רות לקט: העבודה של היום, כפי שהמנכ"לית אמרה - גם בקדם-יסודי עשינו ניסוי עם הרשות למלחמה בסמים השנה, באשקלון, ונמצאו נתונים מאוד מעניינים, שאומרים שאם נמשיך רק ונדביר את המאמצים ברמות השונות יש לנו סיכוי, וזה מהניתוח של המדענית הראשית של הרשות למלחמה בסמים.
רות לקט: זו תוכנית שלא מדברת על הרואין, כמובן, אבל היא נותנת את הבסיס לילד להבחין בין טוב לרע מבחינת חומרים ובסביבה שלו, כשהרעיון הוא להמשיך את זה גם בכיתות יסוד והלאה.
רות לקט: המנכ"לית המשיכה ואמרה שאם הניסוי הזה מצליח אז מאוד חשוב שנמשיך אותו.
יוסי שריד: על מה זה מבוסס מבחינת הגיבוי המתודולוגי?
יוסי שריד: מי אמר שלדבר עם ילדים בגיל 4 זה טוב?
יוסי שריד: על מה זה מבוסס?
רות לקט: זה מבוסס קודם כל על ניסיונות שנעשו בעולם, בקשר עם הקדם יסודי אצלנו.
רות לקט: כשלא מדברים על סמים, אנחנו מניחים את התשתית להבחנה בין חומר מועיל ומזיק וכולי.
רות לקט: לא מדברים שם על סמים, אלא אנחנו מניחים שמגיל מאוד צעיר, ואנחנו מדברים גם על הבית, מינקות, אם ההורים יחד עם מערכת החינוך ויחד עם גורמים בקהילה יעזרו לילדים לעשות הבחנות בין מה שמכניסים לגוף לבין מה שלא מכניסים לגוף, לבחור בצורה נכונה.
רות לקט: אנחנו הפעלנו תוכנית עם הרשות למלחמה בסמים, עם הקדם-יסודי, שהופעלה ב-16 גני ילדים בעיר אשקלון, והמחקר לגביה נעשה כיום, וכשיהיו תוצאות אנחנו נראה איך אפשר להמשיך בכיתות א' ואילך, שממילא במסגרת "כישורי חיים" הם פועלים גם בנושא הזה.
רות לקט: מתוך ניתוח של המדענים של הרשות למלחמה בסמים נמצאו נתונים מאוד משמחים, אבל הם גם אומרים לנו שאנחנו צריכים לעשות הרבה יותר.
רות לקט: נעשה ניתוח משנות ה-90 לשנת 2001, והוא הראה שכאשר מערכת החינוך מתמקדת בקבוצת גיל, זאת אומרת שולחת את המדריכים שהם מומחים בתחום, מכשירה מורים, מכשירה מנהלים, זה גיל שבו יש ירידה באחוזי השימוש.
רות לקט: המדענית של הרשות למלחמה בסמים מראה שם שכשהתחלנו לעסוק בנושא לפני 10-11 שנה הרי לא ידעו איך להתמודד אתו וחיפשו דרכים.
רות לקט: התחילו לעבוד בכיתות הגבוהות, התחילו אז בי"א-י"ב.
רות לקט: אחר כך ירדו לגילאי 15-16, ובשנים האחרונות ירדנו לחטיבות הביניים.
רות לקט: מערכת החינוך הייתה חייבת, על פי חוזרי המנכ"ל, לעסוק בנושא בכל שנה בכל שכבות הגיל.
רות לקט: אבל מה שקרה, שכנראה מתוך מיעוט משאבים ולא מספיק כוח אדם יכולנו להתמקד בתוכניות בשכבת גיל מסוימת, ולומר למנהלים: המשיכו לפתח התאמה בגילאים האחרים.
רות לקט: התוצאות הראו שראשית מ-98 עד 2001 הגילאים היחידים שבהם יש ירידה בשימוש בסמים זה גילאי חטיבות הביניים, מ-9.5% ל-8.2%.
רות לקט: פיתחנו תוכנית שנקראת "למוח אין חלקי חילוף".
רות לקט: התוכנית הזאת היא מיוחדת לגילאים ולוקחת בחשבון את ההשפעות על הנוער, על תרבות הנוער, את הערכים שנפגעים.
רות לקט: אנחנו הכשרנו בצורה מאוד מסודרת ומובנית עשרות חטיבות ביניים מתוך 586 חטיבות ביניים, ואחרות קיבלו מאתנו הדרכה בדרכים כאלה ואחרות, יותר מסיביות ופחות מסיביות.
רות לקט: אנחנו רואים את התוצאות בנתונים.
רות לקט: אנחנו רואים באותה טבלה, שכאשר מערכת החינוך בין השנים 95-98 התמקדה בגילאי 15-16 שם הייתה ירידה.
רות לקט: אבל התוצאות המדאיגות הן שיש ירידה בשכבה שאנחנו מתמקדים אבל יש עלייה בשכבות אחרות.
אילן שלגי: האם אחרי שנתיים עשיתם ניסוי לגבי אלה שהיו בחטיבה וכעת הם בתיכון האם הירידה נשארת, או שהתוכנית שנעשתה בשלב חטיבת הביניים השפיעה רק באותו זמן?
רות לקט: אנחנו לא עשינו את זה, זה הרבה מאוד עניין של משאבים.
רות לקט: אבל אנחנו יודעים מהספרות המקצועית, מ-Meta-Analysis של אלפי מחקרים שנעשו בעולם בנושא שההשפעות לא מפסיקות.
רות לקט: הרי האינטרנט, הטלויזיה וההשפעות מסביב לא מפסיקים, זאת אומרת שהילדים חשופים להשפעות נון-סטופ, מ"עלה ירוק" וכולי.
רות לקט: אם מערכת החינוך, ואם החינוך בקהילה ובמדינה לא ממשיך, בוודאי שיש פיחות בהשפעה של התוכניות, כי כמו שאמרה המנכ"לית, מערכת החינוך היא לא לבד.
רות לקט: ההשפעות של מערכת החינוך הן חשובות, אבל הן לא בלעדיות, ולכן המסקנות שאנחנו מגיעים אליהן, שאנחנו צריכים להמשיך ולהעמיד את הסייג גם בגילאים הגדולים יותר והנה פיתחנו תוכנית חדשה לכיתות י'-י"א, שתיקרא "משמעות", והיא כבר בהדפסה.
רות לקט: התוכנית הזו ממוקדת.
רות לקט: עד עכשיו התוכניות היו עם עקרונות וקיבלו הדרכה ופעלו כפי שפעלו וכפי שידעו.
רות לקט: במשך שנים התקציב היה 800,000 שקל לכל מערכת החינוך.
רות לקט: הוא הוקפץ ל-2.5 מליון שקל בשלוש השנים האחרונות.
רות לקט: זה תקציב הפעולה שלנו, כשאנחנו לא לוקחים בחשבון עלות הדרכת כוח אדם, שזה כמובן חלק מהמערכת.
רות לקט: אני מדברת על תקציב פעולה שמאפשר לנו לעשות כנסים, הכשרות, כל הדברים האלה.
רות לקט: בנוסף, יש לנו סיוע מהרשות למלחמה בסמים, שגם הוא מאוד קטן.
חיים מסינג: 2 מיליון שקל.
רות לקט: אנחנו בשלוש השנים האחרונות יותר מהכפלנו את התקציב.
רות לקט: אני מאחלת ומקווה שהתקציב יוכפל גם מכל המקורות המסייעים לנושא הזה.
רות לקט: אני לא בכדי אמרתי - אנחנו נאה דורש ונאה מקיים.
רות לקט: שמנו את זה על סדר היום לשנה הבאה משום שלנו כחברה, כל משתמש כזה הוא נזק בלתי הפיך לעצמו למשפחתו ולחברה.
רות לקט: אנחנו נתקשה מאוד לשמור על התקציב הזה, למרות ההצהרות שלנו, והבעיה תהיה בעיה של המדינה.
רות לקט: אני אומרת שיש לנצל את ההזדמנות כאן לעבות את התקציב הזה במשרד החינוך.
רות לקט: אני לא יודעת מה קורה ברשות, הרשות גם צריכה לעשות חשבון נפש עם מה שקורה שם.
רות לקט: אני מבקשת יותר תקציבים המיועדים אך ורק לנושא הזה.
שלמה שהם: שדיווחו.
שלמה שהם: אני לא יודע כמה ילדים בכלל מעיזים לדווח.
שלמה שהם: מדובר על אלה שדיווחו, כלומר שיש הרבה יותר מזה.
רות לקט: מה שמראה המחקר, שמ-95' ואילך יש עלייה, אבל עלייה מתונה ביותר.
רות לקט: זה אומר שמ-95' הגענו ל-65,000 תלמידים.
רות לקט: זה אומר לנו, שבכל זאת העשייה, גם כשהיא לא ממוקדת עדיין היא משפיעה שלפחות המעגל בקרב תלמידי בתי הספר פחות גדל.
משה גפני: אבל מ-90' עד 95' האוכלוסייה גדלה, הייתה עלייה גדולה.
משה גפני: אז אולי העלייה הזו היא רק יחסית לגודל האוכלוסייה?
רות לקט: יכול להיות.
רות לקט: אין לי את הניתוח הזה כאן.
איוב קרא: אני מברך את ראש עיריית אשדוד שיש לו מה לומר מהשטח.
צבי צילקר: השיטה של "ביחד" היא השיטה היחידה שצריכה לפעול פה.
צבי צילקר: זה לא רק משרד החינוך, יש לנו משטרה, יש לנו משרד משפטים, יש לנו חינוך, עבודה ורווחה, בריאות, לדעתי גם ביטחון ואוצר ונדמה לי שמשרד הביטחון הוא המשרד הראשון שהתחיל להבין שיש לו בעיה רצינית.
צבי צילקר: הוא בודק את אלה שכבר צורכים סמים שנתיים.
אילן שלגי: לא, תקציב משרד החינוך 2.5 מיליון כעת.
צבי צילקר: התקציב שלנו הוא כזה בעירייה עם מצב סוציו-אקונומי מקום שלישי אחרי בני ברק וירושלים.
צבי צילקר: אז אם אנחנו תורמים, כנראה שאנחנו מודאגים יותר וחוששים יותר.
צבי צילקר: לכן, כל הקריאות לתוספת תקציב וכדומה מקובלות עלי לחלוטין.
צבי צילקר: אני רוצה לומר לכם: בפעולות מניעה בלבד, לא נגיע רחוק.
צבי צילקר: כי גם העולם, הטלויזיה, כל מה שאמרתם זה נכון מאוד, אבל לא תהיה פחות טלויזיה, היא תהיה יותר פורנוגרפיה ויהיו יותר סרטי מתח ואימה וכולי; החרדות בישראל; האבטלה; הניכור בין הקבוצות השונות, אנחנו מדינה של עלייה; כל הדברים האלו אינם תורמים לאווירה יותר נוחה למאבק באס"א.
צבי צילקר: וכשאנחנו רואים את הגידול במספר השודים וגניבות מרכב וכדומה, אנחנו מגלים לאחר מכן מהמשטרה שמי שגונב סט של רדיו כדי למכור אותו ב-50 שקל, זה בשביל מנה אחת או שתיים של סמים.
צבי צילקר: לכן אני אומר שכבוד הכיתה הוא חשוב, אך כבוד החברה הוא הרבה יותר רציני.
צבי צילקר: אנחנו באים הנה בשביל להניף את הדגל.
משה גפני: כשמנהלים אמרו לך שאין אצלם בבית הספר סמים, הם לא ידעו או שהם הסתירו?
צבי צילקר: הם לא התייחסו לנושא: זו לא בעיה שלנו, זו בעיה של מישהו אחר.
צבי צילקר: באשדוד הבינו שיש בעיה, והנתונים שלנו, לפחות לגבי חשיפה, מראים על ירידה.
צבי צילקר: אז אני אומר: הייתה פחות חשיפה.
צבי צילקר: אני לא מאמין שהייתה ירידה.
צבי צילקר: יש לי נתונים מלפני ארבעה ימים, יש ירידה.
צבי צילקר: יש ירידה בסחר סמים.
שלמה שהם: יש נתונים על הכמויות.
שלמה שהם: מי צורך את הכמויות האלה?
שלמה שהם: הרי הכמויות הן אדירות.
צבי צילקר: קודם כל, הנפנו דגל ואמרנו שיש מלחמה.
צבי צילקר: עשינו בית ספר להורים ואמרנו שצריך שההורים ידעו שיש בעיה ושכבר בגן הילדים צריך להתמקד בכל: עישון, כל מה שאתם לא רוצים.
צבי צילקר: יש אצלנו מגמה לקרימינולוגיה.
צבי צילקר: זה גם מכשיר אותם לאוניברסיטה, והם גם שומרי הסף.
צבי צילקר: הם אלה שמתנדבים, ועושים דברים כנגד הדברים הלא טובים.
צבי צילקר: ראש העיר אצלנו הוא עוזר היושב ראש, לא היושב ראש.
צבי צילקר: לא מעניין אותנו מי יהיה היושב ראש.
צבי צילקר: באשדוד, אין מחלוקות מהסוג הזה, בשום ועדה.
צבי צילקר: יש מחלוקות אולי פוליטיות, אבל לגבי שיתוף פעולה עם כל הגורמים, אין דבר כזה.
צבי צילקר: כולנו יודעים מה התוצאות של מניעה מול גמילה.
צבי צילקר: נכון שבמניעה אנחנו לא יודעים הרבה.
צבי צילקר: אני רוצה להדגים איך דיברתי עם תלמידים ורובם קיבלו את זה.
צבי צילקר: קודם כל, צריך שיהיו אנשים מוסמכים.
צבי צילקר: קודם כל שידעו שהגורם ההרתעתי הזה קיים.
צבי צילקר: שנית, בארצות הברית כבר בית המשפט העליון פסק שאם ילד חשוד אפשר לשלוח אותו לבדיקה.
צבי צילקר: ובבתי הספר יש פסיכולוגים, וסוציולוגים וכולי.
צבי צילקר: והמורה מוצאת שתלמיד יורד ברמת הלימודים למרות שהוא תלמיד טוב, היא רואה שעיניו אדומות, והיא שמעה שחבריו אמרו שהוא משתמש בסמים.
צבי צילקר: אפשר לעשות את זה בצורה הכי מכובדת והכי דיסקרטית.
צבי צילקר: אם הוא עושה בעיות, אפשר לקרוא להורים מחוץ לשעות הלימודים ולהגיד להם שהחשד קיים, ולבקש מהם להשגיח על בנם.
צבי צילקר: כשאני עובר בין הכיתות ואני עושה הצבעה מי בעד ומי נגד, רוב הילדים הם נגד.
צבי צילקר: אחרי שאני משוחח אתם שעה, מסתבר שמחצית התלמידים מכירים בכך שישמר כבוד הילד.
צבי צילקר: בעיני, אחד שלא רוצה להיבדק הוא לא חשוד מראש.
צבי צילקר: טיפלתי בעניין עוד במסגרת היותי מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.
צבי צילקר: העסק נשבר בגלל עניינים מנהליים.
צבי צילקר: אני אומר לכם: אני חרד לנושא וצריך לנקוט בצעדים דרסטיים, כולל הגדלת תקציבים משמעותיים למי שצריך: משטרה, חוקים, שיפוט.
צבי צילקר: לא לחכות חצי שנה לבית משפט, אלה דברים שצריכים לקבל טיפול בעדיפות עליונה.
מרים כהן: מה זה נקרא אצלך צעדים דרסטיים?
צבי צילקר: צעדים דרסטיים זה קודם כל גילוי מהיר וטיפול בשקט ובשלווה באותו ילד.
איוב קרא: אולי נשמע את אחת ממנהלות בתי הספר.
שולה ארבל: אנחנו מפעילים כבר שנה שנייה את התוכנית "למוח אין חלקי חילוף" בכיתות ח', כשתלמידי כיתות ט' משתלבים גם לגבי הדרכה בכיתות ז'.
שולה ארבל: אנחנו רואים את העניין של המעורבות של כל הקהילה הלומדת בבית הספר, מורים תלמידים והורים, כחלק מאיזושהי בקרה שמביאה את הילדים להבנה בגובה העיניים, לא הרצון מבחוץ, אלא התלמידים בתוך בית הספר, בשיתוף המורים, המדריכים והיועצות.
שולה ארבל: הבנה של הנושא, וגם יצירת כוח פנימי בתוך בית הספר שאליו באים תלמידים עם שאלות, ושגם יכול להיות זה שיגיד לתלמיד שאולי בא ושואל למה אסור, ולא בנושא של הלשנה, אלא בנושא של להסביר.
שולה ארבל: מתוך שאלוני העמדות שאנחנו עשינו, הרבה מאוד ילדים פנו לחברים, אבל גם להורים.
שולה ארבל: אני חושבת שאותו כוח שאנחנו מעצימים בתוך בית הספר, זה נותן הרבה מאוד גם לתלמידים וגם לקהילה בכלל כשאנחנו משתפים פעולה עם הרשות, עם העירייה, עם המשטרה וכולי.
שולה ארבל: אבל קהילה בתוך בית הספר שמעורבת, בקרה משותפת, בהחלט עושה את השינוי בתוך בית הספר.
יוסי שריד: אני רוצה לשאול לגבי הנתונים והמספרים – איך מרכיבים אותם.
יוסי שריד: ישנה בעיה מובנית בסטטיסטיקה.
יוסי שריד: כדי למנוע אי הבנות, אני רוצה להעיר שלדעתי המצב הוא בכי רע, ויכול מאוד להיות שחרף הבעייתיות של הסטטיסטיקה, המצב הוא עוד יותר גרוע מכפי שאנחנו משערים.
יוסי שריד: אני גם רוצה להדגיש שאני נגד שימוש בסמים קלים.
יוסי שריד: במספרים הכוללים אין הפרדה בין סמים קלים לסמים קשים.
יוסי שריד: למרות גישתנו, יש הבדל של שמים וארץ בין סמים קלים לסמים קשים, whether we like it or not.
יוסי שריד: דבר שני, אינני בטוח עד כמה יש הבחנה והפרדה בין נגיעה חד-פעמית או מוגבלת לבין שימוש קבוע.
יוסי שריד: אולי היה שינוי במדיניות, היה מאוד כדאי לברר אצל הצבא איפה אנחנו עומדים מבחינה זו.
יוסי שריד: אם הצבא באמת לא לוקח לשירות, או לפחות לשירות מסוים, אנשים שהם בעצמם הודיעו שהם נגעו בסם, אני חושב שזו טעות איומה ונוראה.
חיים מסינג: היום, כששואלים אותך בלשכת גיוס מתי השתמשת בסמים ואתה עונה "לפני שנתיים", אין שום בעיה.
יוסי שריד: בסטטיסטיקה יש דברים מעודדים מאין כמותם.
יוסי שריד: ככל שהגילאים עולים, יש ירידה דרסטית.
יוסי שריד: אני אומר שזה בא ללמד שבמקרה הזה זה לא סרטן, אלא דבר שכאשר אדם עומד על דעתו, וכל אדם עומד על דעתו ברגע הנכון מבחינתו, אז זה הולך ופוחת.
יוסי שריד: המשל במקרה הזה לא בהכרח דומה לנמשל.
יוסי שריד: מבחינת החברה זה הדבר הכי משמח שיש בכל הסטטיסטיקה.
4400: זה נכון, זה בברכת האוצר.
יוסי שריד: והערה אחרונה - בית ספר זה לא בית כלא.
יוסי שריד: אנחנו כולנו פדגוגים לעת מצוא, ואני אומר שבית ספר זה לא מקום לאמצעים דרסטיים.
יוסי שריד: אני אתן דוגמה: בדיקות שתן זה כמו מכונת אמת, זה אינו ודאי.
יוסי שריד: צריכה להיות גישה עקרונית.
יוסי שריד: זה נראה נורא קל ונורא נוח.
יוסי שריד: גם ילדים לפעמים צורכים תרופות והבדיקה מזייפת, והילד הזה מעתה ואילך הוא ה"מסומם" של בית הספר.
יוסי שריד: הרגנו את הילד.
יוסי שריד: אולי הוא בכלל לא משתמש בסמים, אולי הוא משתמש פעם אחת, אולי הוא חוזר בתשובה.
יוסי שריד: אנחנו אומרים: אולי הצבא צריך לשנות את המדיניות.
יוסי שריד: אבל את המדיניות הזאת אנחנו מכניסים לא לצבא אלא לבית הספר.
יוסי שריד: הצבא לא השתנה, אבל בית הספר יהפוך עכשיו להיות צבא.
יוסי שריד: אני לא הייתי רוצה להיות מנהל בית ספר כזה.
חיים מסינג: אני רוצה לתקן משהו מדברי חבר הכנסת יוסי שריד.
חיים מסינג: במחקר, כפי שהוצג בחוברת, השימוש לא הולך ויורד.
חיים מסינג: מי שמסתכל בראי ורואה את האמת, לא אמר אותה פה על השולחן.
חיים מסינג: האמת היא קשה מהדברים האלה.
חיים מסינג: האמת היא קשה, והסיפורים על התרכזות משרד החינוך, הם סיפורי אמת, אבל הם לא מדויקים.
חיים מסינג: ואנחנו, בתור רשות שהתפקיד שלה זה להתוות מדיניות, חיפשנו אלטרנטיבה.
חיים מסינג: התפרסם דו"ח שושני, בשנת95', שבו יש את רוב הפתרונות כפי שהרשות רואה.
חיים מסינג: מי שבסוף מבצע את זה, זה משרד החינוך, אבל אנחנו צריכים לומר את הדברים והם יאמרו.
חיים מסינג: אנחנו ביצענו סקר מאוד מקיף על ידי שני מכונים, ומשרד החינוך מודע לסקר הזה: מה מרתיע ביותר את בני הנוער, והדברים הם כדלהלן: 77% - תיק פלילי.
חיים מסינג: הדבר השני הוא פגיעה במוח.
חיים מסינג: הדבר השלישי זה ההורים.
חיים מסינג: אז אני שואל איך אני אמנע ממנו להיכנס לנושא הזה.
חיים מסינג: בשוודיה ובארצות הברית עובד עניין ההרתעה מצוין: לא איום ותוכחה אלא יצירת אקלים בית ספרי, שניתן באופן אקראי.
חיים מסינג: מכשירים יועצים ובתי ספר לאתר תלמידים שיש סיכוי שהם תחת שימוש בסמים.
חיים מסינג: קוראים לילד בצורה מאוד דיסקרטית, הילד עושה בדיקה, והיה והסתבר שבאמת הוא משתמש כל העונש הוא לקרוא להורים ולחייב אותם לקחת בטיפול.
חיים מסינג: יש קו חם ברשות, וחלק גדול מהפניות זה הורים לילדים.
חיים מסינג: ההורים מודים שלו נאמר להם בבית הספר שהילד משתמש, הם מיד היו לוקחים אותו לטיפול.
איוב קרא: אני מבקש מנציגת ארגון ההורים הארצי להתייחס.
אתי בנימין: אני יושבת פה ואני מזועזעת מהקריאה לעשות לתלמידים בדיקות שתן במסגרת בתי הספר.
אתי בנימין: האם אנחנו רוצים להפוך את בתי הספר שלנו למוסדות לעבריינים צעירים?
אתי בנימין: מי יעשה את בדיקות השתן?
אתי בנימין: יושבות לידי האחיות שנאבקות על קיומן בבתי הספר.
אתי בנימין: האם אתם יודעים שבשנת הלימודים הקרובה תהיה אחות לכל 3000 ילדים?
אתי בנימין: מה הן יספיקו לעשות?
אתי בנימין: בדיקות שתן, בדיקות ראייה, בדיקות התפתחות, חיסונים.
אתי בנימין: ..
אתי בנימין: מה אנחנו דורשים?
אתי בנימין: המנהלים?
אתי בנימין: אנחנו כארגון הורים ארצי מתנגדים בכל תוקף ומצטרפים לקריאתה של המנכ"לית: לא יהיו בדיקות שתן בשטח בתי הספר, בשום פנים ואופן.
אתי בנימין: אנחנו כארגון הורים הרבה פעמים מנסים לסייע למשטרה, למחלק הנוער של המשטרה להיכנס לתוך בתי הספר על מנת לתת הרצאות על הסמים, כמה שזה מזיק.
אתי בנימין: לעשות הרצאות להרתיע את הילדים.
אתי בנימין: מנהלי בתי הספר טומנים את ראשם בחול ולא מוכנים לשתף פעולה.
אתי בנימין: לדעתנו, פעילות ההסברה צריכה להתחיל קודם כל מהמנהל.
אתי בנימין: צריך להסביר למנהל שזה לא משהו שלילי.
איוב קרא: אני מבקש את נציגי המשטרה שיתייחסו.
אילן שלגי: אני רוצה לשאול את נציגי המשטרה וגם את מנכ"לית משרד החינוך מה המצב לגבי בדיקות, כולל כניסה של המשטרה לפנימיות שבאחריות משרד החינוך ולמעונות סטודנטים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: אני ראש חוליית מחקר סמים באגף המודיעין במשטרת ישראל.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: המשטרה נכנסת לפעילות בנושא חשיפה של עבירות סמים בקרב בני נוער.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: מכיוון שאנחנו מדברים על פעילות חשיפה לגבי הנתונים המשטרתיים שאתם מציגים – העלייה בתיקי סמים וכו' – זה בעצם תיקים שמעידים על פעילות המשטרה, ולא על התופעה.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: זאת אומרת, אם המשטרה מנהלת יותר פרשיות באותה שנה או באותה תקופה, יש עלייה בתיקים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: זה לא נתון שלפיו אנחנו יכולים להגיד אם התופעה מחריפה או לא.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: המשטרה לא מתעסקת במשתמשים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: כלומר, מי שאוסף נתונים על משתמשים בסמים, גם בקרב תלמידים, זה הרשות למלחמה בסמים ומכוני מחקר, לא משטרת ישראל.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: זה צריך להסביר לגבי הנתונים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: אין ספק שהבעיה היא חמורה.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: אני בטוחה שאסור להסתכל לתיקים כמעידים על כך שהתופעה מחריפה.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: לדוגמה, הנתונים של שנת 2002 לעומת 2001, אם לוקחים את כלל תיקי הסמים, וכל עבירות הסמים, כלומר שימוש, סחר וכו' – תיקי פ.א.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: וא.ת.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: (אי תביעה) סמים – באופן עקרוני, המשטרה פתחה בסך הכל 2.4% יותר תיקים בשנת 2002 יחסית לשנת 2001.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: לעומת זאת, במחצית הראשונה של שנת 2003 המשטרה פתחה 23.4% יותר תיקים מאשר בתקופה המקבילה אשתקד, וזה נובע מזה שכנראה היו יותר פרשיות.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: לגבי הפעילות שאני מייצגת כנציגת אמ"ן בנושא הזה.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: בגלל שעבירת סמים זו עבירה שאין עליה מתלונן, למודיעין במשטרה יש תפקיד מאוד חשוב בנושא של החשיפה של עבירות הסמים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: כאשר הגישה המשטרתית הכוללת היא גישה מאוד סלחנית כלפי בני הנוער, כלומר המשטרה תעדיף שלא לפתוח לבן נוער תיק פ"א אלא תיק א"ת כדי לא לתייג אותו, כדי לא להרוס לו את העתיד, אבל היה והנער/ה חוזרים על העבירות האלה, אז התיק הבא יהיה כבר תיק פ"א.
איוב קרא: יש לך נתונים בנוגע להרשעות ב-2003 לעומת 2002?
איוב קרא: יכול להיות שנסגרו כל התיקים גם.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: לגבי הרשעות, נתונים על הרשעות הם בעייתיים כי הליך הטיפול לוקח זמן, והנתונים לא מעידים.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: יש להסתכל על נתונים לכמה שנים קודמות.
יוסי שריד: בין התיקים שנפתחים לבין הליך שיפוטי פעיל יש קשר, או אין קשר?
יוסי שריד: את כל התיקים אתם מובילים לבית משפט?
רפ"ק יפעת שטיינברגר: התיק בסופו של דבר יגיע לבית המשפט.
רפ"ק יפעת שטיינברגר: בנוגע למוסדות ופנימיות, אם יש למשטרה מידע, היא יכולה להפעיל את הכלים שברשותה כדי לפעול בתוך המוסדות האלה, על ידי הפעלת סוכנים, כשהמטרה היא להרחיק את הילדים ממעגל הסמים.
יוסי שריד: אמנם אין לי את הנתונים, אבל אני מרשה לעצמי להניח, ש-5% מהתיקים עוברים לערכאה שיפוטית, ולזה אני קורא הרשעה באמצעות המשטרה.
נעמה צוויג: אני באה ממערכת החינוך וגם ממערכת הטיפול, אני עובדת סוציאלית, וגם ניהלתי בית ספר.
נעמה צוויג: אני מצרה על הצורה שבה העלו את נושא בדיקות השתן.
נעמה צוויג: בדיקות שתן זה לא תוכנית מניעה, זה החלק ההרתעתי בתוכנית המניעה.
נעמה צוויג: ראינו לאורך השנים שהילדים הם ילדים טובים, ואכפת להם.
נעמה צוויג: אם ניקח לדוגמה ילדים בכיתה י"א, בתקופה שבה הם הולכים ללשכת הגיוס, נגלה שבתקופה הזו הם לא מחששים.
נעמה צוויג: כשהם יודעים שהם הולכים ללשכת גיוס, וכשהם חושבים שיש לזה מחיר, הם מפסיקים, כי אפשר להפסיק.
נעמה צוויג: אני מסכימה בהחלט עם מר מסינג ועם מר צינקר בגישה, וחלילה לומר שבית ספר זה מוסד לעבריינים.
נעמה צוויג: מה פתאום?
נעמה צוויג: אני הייתי הרבה שנים המתאמת העירונית של הרשות למלחמה בסמים באשקלון, והיו באים הורים או יועצים עם התלמידים ובהסכמה, ומתוך רצון טוב במטרה להגן על הילדים.
נעמה צוויג: צריך לבנות את זה בצורה נבונה, כי אם התוצאות חיוביות, מה עושים עם זה?
נעמה צוויג: התוכניות החינוכיות הן עקרוניות וחשובות, והן בתשתית מגן הילדים.
נעמה צוויג: אני חושבת שזה הדבר הכי נכון להתחיל את החינוך בחוגי ההורים ומגן הילדים ולגדל דור אחר.
נעמה צוויג: אבל צריך להתמודד עם המציאות.
נעמה צוויג: לילד שהשתן שלו לא נקי אין בשום אופן להתייחס כעבריין, בייחוד שזה נורמה.
שלמה שהם: בנוגע למשפט האחרון שאמרת, זה לא כל כך פשוט.
שלמה שהם: כי אם תהיה בדיקת שתן, ואדם נתפס כמי שעובר עבירה פלילית, נשאלת השאלה אם מותר בכלל להסתיר.
שלמה שהם: הנושא של המריחואנה תופס מקום שהוא בעייתי מאוד והוא שורש הדברים.
שלמה שהם: אנחנו מטפלים בסימפטום.
שלמה שהם: אם אני לוקח ילד לשירותים ועושה לו בדיקת שתן אקראית אני יוצר התנגדות מאוד גדולה אצלו, ובעצם אני מערב אותו בנושא שכנראה לא היה מעורב בו קודם.
שלמה שהם: לדבר הזה יש משמעות רחבה מאוד.
שלמה שהם: יש לזה אספקט מאוד קשה בעיני.
שלמה שהם: בנוגע להרתעה, המחקרים מדברים על כישלון גדול מאוד בנושא ההרתעתי.
שלמה שהם: אני מכיר אותם, מאז שהייתי שופט באשדוד.
שלמה שהם: אני האמנתי אז בהרתעה בצורה מאוד גדולה, והיום המחקרים מדברים אחרת.
שלמה שהם: תמיד העניין של "לי זה לא יקרה" עובד, ואצל בני נוער הוא עובד לא פחות.
שלמה שהם: ברור לי שנושא בדיקות השתן יטפל בסימפטום.
שלמה שהם: אין לי כמעט ספק שהנושא לא יביא למניעה משמעותית.
שלמה שהם: שינוי ערכי לא יהיה.
שלמה שהם: אותן כיתות קרימינולוגיה מייצגות היטב את התלמידים שבקרבם הנגע לא יתפרץ, משום שאימנו אותם יפה.
מוריה אשכנזי: לפני בדיקת השתן, הושמט פקטור אחד שנמצא בבית הספר, וכנראה לא יהיה מצוי יותר בעקבות הקיצוצים, מדובר באחיות בתי הספר, שלמעשה חשופות לקיצוץ של 40% במספרן ובפעילותן בבתי הספר.
מוריה אשכנזי: לפני בדיקת השתן אני חושבת שישנה האחות, וישנו המורה שחולקים ונושאים ביחד לאיתור ילדים שכבר לוקחים סמים, את הסימנים, עוד לפני בדיקת השתן שאני שוללת אותה לחלוטין, כי אני לא חושבת שהיא בעלת משמעות כלשהי.
מוריה אשכנזי: יש סימנים נוספים שאחות יודעת לזהות.
מוריה אשכנזי: חדר האחות הוא חדר מאוד ניטרלי.
מוריה אשכנזי: הוא יוצר אמון אצל ילד שמפחד לפנות למחנכת או ליועצת, ומגיע קודם כל אל האחות.
שלמה שוהם: איפה האיתור של כל שאר הילדים?
מוריה אשכנזי: כיום, זה שאחות במשרה מלאה ממונה על 1,500 תלמידים, זו הבעיה.
מוריה אשכנזי: לכן המצוקה הזו של האחיות שתהיה עכשיו, תבוא לידי ביטוי גם באיתור אותם ילדים מסכנים.
איוב קרא: לפני חברי הכנסת, תלמיד אחד שידבר.
אבי נחמני: אני תלמיד כיתה י"ב, נציג המועצה הארצית.
אבי נחמני: בקשר לבדיקות שתן, דיברנו על אנשים שמפסיקים לעשן לפני הצו הראשון.
אבי נחמני: קודם כל, אצל מעשנים בגיל הזה, ואני יודע את זה כי יצא לי להכיר המון, יש פה אקט של מרדנות.
אבי נחמני: לפני הצו הראשון, אנשים עומדים בפני שתי ברירות: אחת, להפסיק באמת לעשן לשבועיים-שלושה, או לבקש מאחד החברים שלא מעשן לתת לו בקבוק של טיפות עיניים מלא בשתן שלו ופשוט לזייף בדיקת שתן.
אבי נחמני: אין אף אחד שעושה על זה ביקורת.
אבי נחמני: כל הנושא של בדיקות שתן הוא לא אמין.
אבי נחמני: כשמבקשים מתלמיד לעשות בדיקת שתן אתה רק מעורר את הדחייה שלו מהמוסד.
אבי נחמני: תוכניות ההרתעה בנוגע לעתידו של הילד לא יועילו, כי הרי את התלמיד זה לא מעניין, והוא מודע לזה שהוא יפסיק מתי שהוא ירצה.
אבי נחמני: דבר אחרון, בנוגע למה שהאחות אמרה: לא צריך מומחה או בן אדם מוסמך בשביל לזהות את מי שמעשן.
איוב קרא: אני מבקש את חבר הכנסת איתן כבל, שביקש לקיים את הדיון הזה, לשאת דבריו.
איתן כבל: זה נראה לצופה מהצד כאילו הפורום הזה התכנס לראשונה.
איתן כבל: אני בין אלה שלא בהכרח מתנגד לסמים קלים.
איתן כבל: אני מודע לעמדה הקשוחה, ואני אומר שכל הגישה צריכה לקבל זוית אחרת של מחשבה.
איתן כבל: נקודה נוספת, כולם התפעלו מהגילוי שתלמידים מעבירים מאחד לאחד שתן.
איתן כבל: זה מראה על השבר במערכת החינוך באמון ובמערכת היחסים בין מורים לתלמידים - כשיושבים בכיתה, וכשמורה נכנס לכיתה ומלמד תלמידים, והוא לא יודע להבחין מה שתלמידים מדברים עליו כעניין של מה בכך.
איתן כבל: אם קורה, והתלמיד משתמש באופן חד פעמי מתוך לחץ חברתי, אני אומר שאסור לנו לייצר מצב שיותר ממה שהוא.
איתן כבל: אני יודע שהיום הנגע פשט בכל.
איתן כבל: אני שואל האם לרקע הסוציו-אקונומי יש משקל כלשהו, האם יש מחקר בנושא?
שלמה שהם: אני בהחלט יכול לומר לך שיש קשר בין הידרדרות לסמים קשים לבין רקע סוציו-אקונומי.
רשף חן: שמתי לב שנושא האלכוהול לא עלה לסדר היום.
רשף חן: תהיתי אם זה בגלל שאלכוהול לא ממסטל, או לא ממכר, או לא מזיק לבריאות.
רשף חן: איך זה שהרשות למלחמה בסמים לא נלחמת באלכוהול?
רשף חן: איך זה שאף אחד לא חושב שאם נער בן 16 ישתה 3 פחיות בירה הוא יתדרדר לטקילה, ומהטקילה חלילה הוא יתחיל להזריק?
רשף חן: למה אנחנו לא חושבים ככה?
רשף חן: רק בגלל שזה חוקי וזה לא?
רשף חן: אנחנו כולנו יודעים שאחד חוקי והשני לא, לא בגלל שום הבדל כימי או ביולוגי או הבדל בהשפעות, אלא מתוך היסטוריה מסוימת, שכן אלכוהול היה חלק מהחברה שלנו זמן יותר ארוך, אז זה חוקי וזה לא.
רשף חן: אני תוהה אם מה שקורה פה זו תמימות או היתממות.
רשף חן: אני מבטיח לכם שהרבה יותר מ-10% מבני הנוער מנסים חשיש ומריחואנה.