GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס מורדקוביץ': אני מנהלת את השירות להתמכרויות במשרד הרווחה.
איריס מורדקוביץ': הייתי רוצה לעשות הגדלה של ההסתכלות, כי אני חושבת שצריך לעשות הסתכלות לאומית, כשהרשות למלחמה בסמים היא חלק מהעניין, ואני אתייחס לזה.
איריס מורדקוביץ': האגודות חלק מהעניין, וגם משרדי הממשלה.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שכאשר מסתכלים על העניין של תקציב, אין ספק שלסמים צריך לתת יותר ויותר כסף, אין ספק שהבעייה גדלה, את זה רואים ביום יום.
איריס מורדקוביץ': ככל שאנחנו עובדים יותר, אנחנו רואים שהצרכים עולים והיכולת לעלות הולכת ופוחתת, גם אם אנחנו לא מקוצצים, לפחות במשרד שלי.
איריס מורדקוביץ': לכן אני חושבת שנכון מה שביקשת לראות את התקציבים של כל מי שעוסק בתחום, ולא רק גוף אחד, ולעשות בדיקה תקציבית של התקציב הקיים בתחום של כל הגופים, והיכולת של כל הגופים לענות על הצרכים העולים וגדלים, ואולי אז נראית התמונה הלאומית יותר נכונה במדינת ישראל.
איריס מורדקוביץ': ברמה של החלטה לאומית, גם עם הגוף המתאם ומוביל את המדיניות, שזה באמת הרשות למלחמה בסמים.
איריס מורדקוביץ': אין ספק שהרשות למלחמה בסמים, בשנה האחרונה לפחות, ממשיכה להיות גורם מייעץ וקובע מדיניות יחד עם משרדי הממשלה, ובאמת לא יכולה לתת תקציבים, זה בא לידי ביטוי בדברים שאנחנו עושים השנה.
איריס מורדקוביץ': אני רוצה להתייחס לגבי דברים צבועים ולגבי החלטות בתוך הממשלה.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו עושים הרבה מאוד בתוך הממשלה, זה באמת העניין של סדר עדיפויות.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שנושא הסמים בתוך המשרד שלי, הוא לא בקרן זווית.
איריס מורדקוביץ': הוא נושא שאנחנו נלחמים עליו יום יום.
איריס מורדקוביץ': יש סדרי עדיפות בתוך הממשלה.
איריס מורדקוביץ': אנחנו יושבים שעות, המנכ"ל, מנהלי האגפים מול האוצר, שומרים על תקציבים, משיגים תקציבים, ולא סתם הדברים נשמרים.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שהתקציבים צבועים, וצריך להמשיך לעשות מאבק לאומי.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שזה לא בקרן זווית במשרדי, אני שומעת פה בדיון, וזה ממש לא נכון, וצריך להתייחס לדברים כהווייתם.
איריס מורדקוביץ': במסמך שכתבתי לבקשתכם, כתבתי איך התקציב בתוך השירות שלי מתחלק בגדול.
איריס מורדקוביץ': לאחר מכן כתבתי מה הבעיות ב-2005 בקיים.
איריס מורדקוביץ': מה שאני לא כתבתי במכוון במסמך הזה, ואולי זה דיון עתידי, איפה הקשיים לגבי התפתחויות שצריכות להיות בהתאם לצרכים העולים במדינת ישראל.
איריס מורדקוביץ': זה לא קיים, כדאי אולי לדון בזה.
איריס מורדקוביץ': אני מוכרחה לומר שהתקציבים בתוך המשרד לא קוצצו, והנושא של סמים בתוך משרד הרווחה הוא מאוד קשיח, כמו שאמר פה משה.
איריס מורדקוביץ': אני חושבת שראוי להגיד את זה, כמו שראוי להגיד שהמאבק הוא – של הרשות, משרדי הממשלה ועמותות ציבוריות, וצריך לשים את הכל בסל אחד.
יחיאל חזן: המשרד לביטחון פנים, הייתי רוצה לשמוע מהצד הכספי על המאבק.
יחיאל חזן: מה אתם חושבים שצריך לעשות.
איילת ירוחם: המשימה של הטיפול בסמים בהיבטים של המשטרה יוצאת בכלל מתקציב המשטרה.
איילת ירוחם: אין לנו תקציב צבוע לנושא.
איילת ירוחם: בכלל, המצב התקציבי של משטרת ישראל ידוע פה לכולם, לא נפרט אותו.
איילת ירוחם: הוא נמצא במצוקה, והקיצוצים הולכים וגדלים.
איילת ירוחם: אבל יחד עם זאת, אני חייבת להדגיש, כשאנחנו מקצים בכל שנה את המשאבים שמושקעים לטובת המלחמה בסמים, יש עלייה מתמדת של משטרת ישראל בהשקעות המשאבים שלה, לאו דווקא הכספים, אלא בכלל.
איילת ירוחם: המשאבים המושקעים לטובת המלחמה בסמים של משטרת ישראל הולכים ועולים, וזה עלה השנה.
איילת ירוחם: רוב ההוצאות הוא קצת מעל לחצי מיליארד שקל, כשרוב רובה של ההוצאה היא כוח אדם.
איילת ירוחם: זאת אומרת, כוח אדם שפועל בתחומי אגף החקירות ואגף המודיעין לטובת הסמים.
איילת ירוחם: למרות הקיצוצים, אנחנו כן עושים איזשהו סדר עדיפות, ומפנים יותר משאבים לטובת הסמים.
אנטולי מרגוליס: אני נציג מטעם משרד הבריאות, מנהל המחלקה להתמכרויות.
אנטולי מרגוליס: אני רוצה להתייחס לקיצוצים, כמו שאמרו מזווית אחרת, כאילו יש שני פנים, ורציתי להתייחס.
אנטולי מרגוליס: קודם כל אנחנו נמצאים עכשיו ב-2004, לקראת 2005, ובעזרת הרשות רואים שיש טכנולוגיות מאוד טובות, מאוד חדשות, שעולות כסף כמובן.
אנטולי מרגוליס: יש תרופות חדשות, שאין כמוהן בכל העולם שמתחילים להשתמש בהן, ואנחנו לא יכולים, כי התרופות האלה יקרות.
אנטולי מרגוליס: כל הטכנולוגיות טובות, אבל גם יקרות, זה מזווית אחת.
אנטולי מרגוליס: מזווית שנייה, אנחנו מדברים על קיצוצים – קיצצו שם וסוגרים את האישפוזית.
אנטולי מרגוליס: לכאורה, כאילו שהאנשים לא יקבלו טיפול, וזה לא כך.
אנטולי מרגוליס: האנשים בשטח, לא שהם לא מקבלים טיפול, הם פונים למרכזים פרטיים, מרכזים שעובדים ללא רשיון, בלי אנשי מקצוע, ומתים שם.
אנטולי מרגוליס: מה שאנחנו רואים עכשיו יותר ויותר, שאנשים נכנסים למוסדות פיראטיים ומתים שם.
אנטולי מרגוליס: זה לא שהם לא מקבלים טיפול, אלא מתים.
אנטולי מרגוליס: צריך להתייחס לזה, ולדעתי זה חמור מאוד.
משה בר סימנטוב: יש גם תרופות בסל התרופות הרגילות שלא נכנסות.
משה בר סימנטוב: זה דין זהה.
יהודה כהן: הנושא של הסמים לא קשור לקופות חולים, לסל הבריאות.
אנטולי מרגוליס: אנחנו הצלחנו להקים כמה פרוייקטים חדשים, ואנחנו בדרך להקים פרוייקט חדש, וזה רק בגלל הרשות למלחמה בסמים, ורק בגלל העזרה שלהם.
אנטולי מרגוליס: לא רק עזרה כספית, אלא כמו שאמרנו, ששם יש אנשים שיכולים להתייעץ, לתת לנו ייעוץ, לעזור וכו'.
אתי כהנא: אמנם אני ממשרד המשפטים, אבל רציתי לדבר על הנושא של ועדת התמיכות ברשות למלחמה בסמים, שאני יושבת ראש שלה, ושכמובן הקיצוצים באים לידי ביטוי מאוד משמעותי, גם בנושא של התמיכות, באותן עמותות וגופים שמבקשים להסתייע באמצעות תקציב התמיכות בכל מיני פרוייקטים מאוד חשובים בתחום הזה, של המאבק בנגע הסמים.
אתי כהנא: אנחנו רואים על פני השנים קיצוצים מאוד משמעותיים בתקציב התמיכות, מה שהביא אותנו, ועדת התמיכות, קודם כל לצמצם בקריטריונים.
אתי כהנא: זאת אומרת, בעוד שלפני מספר שנים יכולנו לתת תמיכות לכל מיני גופים שעשו פרוייקטים מאוד חשובים, היום אנחנו לא יכולים לעשות את זה, מכיוון שהתקציב הוא כל כך קטן שאנחנו התמקדנו אך ורק בגופים שיש להם פעילות ארצית, כי אם אפשר לתת פירורים לכל אחד, אז בעצם לא יתנו לאף אחד שום דבר.
אתי כהנא: היום מדברים על תמיכות באגודות הגדולות שהן אל-סם ואל-הילאל, שכנראה המעט שאנחנו נותנים, גם כן כמובן לא יוכל להרים אותם מהקשיים שלהם.
אתי כהנא: זה כמובן הפסד ברמה הלאומית.
אתי כהנא: משום שכל אותם פרוייקטים קטנים, כמו סרט במקום אחד, או אגודה שפועלת בקרב הבדואים, שעושים עבודת קודש בנושא הזה של מלחמה בסמים, והיו בעבר יכולים לקבל תקציבים קטנים כמובן, אבל עדיין מאוד משמעותיים, היום הם בכלל לא נמצאים מבחינתנו על המפה של אפשרות התמיכות בגלל הקיצוץ המאוד משמעותי הזה.
אתי כהנא: כשאנחנו מדברים בחברה שבה נגע הסמים הולך וגואה, ומכלה חלקות טובות, נדמה לי שאנחנו בבעיה מאוד רצינית.
אתי כהנא: כאשר במקום להשקיע ולנסות לראות איך אנחנו מתקדמים בעניין הזה, אנחנו פשוט הולכים והולכים אחורנית.
אריה זאדה: יש פה נציג של משרד ראש הממשלה, אני יודע שבמהלך השנה היו הבטחות ודיונים בישיבות ממשלה, וגם משרד ראש ממשלה, שהגרעונות שהיו לגבי התמכרויות במשרד הבריאות יכוסו, אבל שום דבר.
אורן מגנזי: הבטחנו להוסיף 7 מיליון שקלים לתקציב הרשות, וזה נעשה במהלך השנה.
אריה זאדה: אני מדבר על משרד הבריאות.
אורן מגנזי: ההתחייבות שלנו היתה מול הרשות למלחמה בסמים.
אריה זאדה: היתה התחייבות מול משרד הבריאות על 4.8 מיליון שקל.
אורן מגנזי: אני לא מכיר כזה דבר, אני יכול לבדוק.
יהודה כהן: הערה קטנה לצורך ההשוואה, כאן מדובר ממש בכיבשת הרש.
יהודה כהן: כל נושא התקציב במערכת הבריאות – אם לוקחים השוואה לאמריקאים, תקציב הסמים שם הוא בתוך מרכיב הבריאות, הוא בעשרות אחוזים.
יהודה כהן: במונחים שלנו זה היה לפחות מאות מיליונים.
יהודה כהן: כאן מקצצים ומקצצים, וזה רק מראה את היחס לעניין, ולא מבינים את המשמעות של זה בחברה, כאשר במדינות אחרות רואים את הנושא הזה באור שונה לחלוטין.
עאדל אבו ריא: אני רוצה לשאול את משרד האוצר, למה אתם רוצים לקצץ את התקציב של הרשות?
עאדל אבו ריא: הרי ברור שאתם רוצים להשיג תקציבים למקומות אחרים.
עאדל אבו ריא: זאת אומרת, שהפעילות של הרשות לא כל כך חשובה.
עאדל אבו ריא: נכון.
עאדל אבו ריא: ואם כך, אני רוצה להגיד, הרבה דברים שאתם לא יכולים להגיד, אבל בתור בן מיעוטים אני ארשה לעצמי.
עאדל אבו ריא: מה שהפיגועים לא עשו, ומה שכל אויבי מדינת ישראל לא יכלו לעשות, מה כן יכול לעשות אתה חושב?
משה בר סימנטוב: אני אגיד רק, שלמרות פעילויות שנמצאות במשרד הרווחה, אני חוזר על עצמי קצת, שנמצאות במשרד הרווחה ולא ברשות, לא הופחתו בהם התקציבים.
משה בר סימנטוב: כלומר, זה לא שהתקציב הכולל - - -
יחיאל חזן: נציגת משרד הרווחה אמרה פה קודם, אם לא שמעת אותה.
יחיאל חזן: אמרה לך קודם שהתחום הזה רק מצריך משאבים הרבה יותר גדולים.
יחיאל חזן: אתה תיקח את המשרד כדוגמה, אני מאוד מצטער.
אריה זאדה: אולי נכסה גרעונות אחרים שיש לנו.
אריה זאדה: צריך לקחת את המשרד כדוגמה.
יחיאל חזן: את העיקרון הבנו.
יחיאל חזן: חברים, הישיבה הזאת היתה ישיבה ראשונה בעניין של התקציב, גם של הרשות וגם של משרדי הממשלה השונים.
יחיאל חזן: אני אבקש ברשותך, שבישיבה שנקבע אם זה לא יהיה ב-16 אז אולי קצת לפני או קצת אחרי.
יחיאל חזן: עדיין אני לא יודע תאריך מדוייק, אבל תוך חודש נקבע ישיבה.
יחיאל חזן: ועד לישיבה אני מקבל ממך כרפרנט במשרד האוצר, את התקציבים בכל המשרדים השונים, בלי יוצא מן הכלל, כדי שנמצא את הדרך אולי לצבוע אותם כבר בתקציב הנוכחי בוועדת הכספים.
יחיאל חזן: יכול להיות שאנחנו לא נצליח, וזה מה שאני רוצה לעשות.
יחיאל חזן: מצד שני, גם כן ממשרדי הממשלה שנמצאים פה, שזימנו אותם, כל אחד יביא בבקשה, ברשותכם, למנהלת הוועדה את התקציבים שאתם יודעים שהם יוצאים מדי שנה בשנה מתחת לשולחן שלכם, כדי שנראה איפה יש את ההבדלים, בין מה שמשרד האוצר מצד אחד אומר שיש, לבין מה שיש בפועל במשרדים שונים.
יחיאל חזן: אתכם אנחנו נפטור, משום שאמרת שאצלכם מאוד קשה, ולזה יש תקציב כולל.
יחיאל חזן: אני מודה לכל מי שהשתתף פה.
יחיאל חזן: דרך אגב, גם את אגודת אל סם וגם אל-הילאל הייתי רוצה.
יחיאל חזן: ואם יש אגודות נוספות שאני לא מכיר, או הרשות או הוועדה לא מכירה, אני מבקש שתפנה את זה לכולם, כדי שאולי אנחנו נתחיל להתניע תהליך, שבסופו של דבר יעשה סדר מבחינה תקציבית.
יחיאל חזן: אני מודה לכולם.
יחיאל חזן: על סדר היום, שימוש בריטלין על ידי בני הנוער.
יחיאל חזן: ממידע שהגיע לרשותנו, מתקיים בזמן האחרון מסחר בבתי הספר, של מכירת כדורים של ריטלין בקרב בני הנוער.
יחיאל חזן: כ-8 מיליון כדורים בשנה בהערכה, מחולקים לשימוש בארץ.
יחיאל חזן: יש לנו כ-18 אלף ילדים מגיל 12-18 שמאובחנים או סובלים על ידי ADHD.
יחיאל חזן: ראיתי בתופעה הזאת שחוזרת על עצמה, ומקבלת גם כן ביטוי מדי פעם מחדש, כאשר אנחנו רואים שהשימוש של הריטלין בקרב בני הנוער, שלא סובלים מהמחלה, ורוכשים וממיסים את הכדור, ונושמים את זה, גורמים להיי בלשון בני הנוער, תופעה חמורה ביותר.
יחיאל חזן: אנחנו יודעים שהחלוקה של הכדור הזה ניתנת על ידי רופא משפחה, ולא רק על ידי רופאים מקצועיים.
יחיאל חזן: כינסתי את הוועדה, כי יכול מאוד להיות שאנחנו צריכים לבחון מחדש את החלוקה של הכדורים האלה, שלא תהיה על ידי רופא משפחה, אולי רק על ידי רופא מקצועי.
יחיאל חזן: ממידע שהגיע לרשותי, אנחנו יודעים שאין התמכרות, למרות שהשימוש בכדור הזה, והבסיס של הכדור הזה אסור על ידי פקודת הסמים.
יחיאל חזן: חשוב מאוד, שכאשר אנחנו יודעים שישנן תופעות קשות ביותר בקרב ילדים שלוקחים את הכדור הזה, נשמע גם סיפורים מסיפורים שונים, כמו תופעות של היפר-אקטיביות, יכול להיות שהנושא מצריך בדיקה מחודשת.
יחיאל חזן: גם בסקר שנערך על ידי הרשות למלחמה בסמים, על שימוש בחומרים ממכרים, אנחנו יודעים שהנושא הזה עלה.
יחיאל חזן: לכן נאלצתי לקיים את הדיון כפי שאמרתי.
יחיאל חזן: אנחנו נשמע פה את האנשים שזימנו, אני מקווה שהם הגיעו.
יחיאל חזן: אם בסופו של דיון יתברר לנו שהתופעה הזאת שנתקלים בה אותם ילדים, אותם הורים, שנותנים לילדים שלהם שימוש בריטלין בלי שום בעיה, בלי שניתנה אבחנה מדוייקת אם הילד זקוק לתרופה הזו, רק בגלל שאומרים שיש לילד בעיית קשב, יכול מאוד להיות שצריכים לעצור את התופעה הזאת.
יחיאל חזן: אני לא איש מקצוע, אבל כיושב ראש הוועדה, חובה עליי להביא את זה לדיון, כאשר מגיעות תלונות לשולחני, ונערמות מדי פעם בפעם.
יחיאל חזן: אם הדבר הזה נפוץ כפי שקראתי וכפי שלמדתי, יכול מאוד להיות שנשמע את הדברים מאנשי מקצוע או שהם יאירו את עינינו, או יגידו את דעתם.
יחיאל חזן: כאשר דיברתי עם רופאים שמחלקים את הכדור, נודע לי שהדעות חלוקות.
יחיאל חזן: אם אנחנו מדברים על פסיכיאטריה, הם אומרים שזה בסדר, וזה נותן פתרון מצויין, ויש גם מחקרים.
יחיאל חזן: ומצד שני, אנחנו שומעים על הבעיה הקשה של אותם ילדים שנוטלים את הכדור הזה, ויכול מאוד להיות שהנטילה של הכדור בצורה די מאסיבית היא זאת שגורמת לתופעה.
יחיאל חזן: שלא לדבר על כך שבני נוער לוקחים את הכדור, מרסקים אותו ועושים בו שימוש.
יחיאל חזן: נכון שיכולים לעשות שימוש גם בחומרים אחרים כמו טיפקס.
יחיאל חזן: יכול להיות שהחומר הזה ממכר, אבל כדור ריטלין זה חומר שגורם לנזק בלתי הפיך לאותו ילד שרופא נותן לו כדור, ולכאורה נראה שהחלוקה של הכדור זה בסדר על ידי רופא, ולא קורה שום דבר.
יחיאל חזן: אנחנו רואים שהנזקים שנגרמים לילדים הם בלתי הפיכים.
אשר אורנוי: אפשר לציין איזה נזקים נגרמים?
יחיאל חזן: נשמע ממי שנוטל את הכדור.
יחיאל חזן: נמצא פה הורה לילד, ואחרים שהגיעו, נשמע גם מהם.
מיכה מלכה: אני הורה לילד שאובחן ב- ADHD.
מיכה מלכה: האבחנה היתה בקלות דעת.
מיכה מלכה: האיבחון נעשה במשך 25 דקות, הוחלט שהוא יגיע לנוירולוג.
מיכה מלכה: הנוירולוג אמר שבמצב שלו בשלב זה לא לתת כדור, שהמורים יתחילו לעבוד.
מיכה מלכה: המורים התחילו ללחוץ וללחוץ, הסכמנו לתת חצי כדור.
מיכה מלכה: החצי כדור הזה הפך לכדור, הכדור הזה הפך לשניים.
מיכה מלכה: השניים הפכו לכל מיני סוגים למיניהם.
מיכה מלכה: פתאום אף אחד לא נותן מענה, מי שהיה צריך לתת מענה זה רק הילד ורק ההורים.
מיכה מלכה: הבנו שיש פה בעיה.
מיכה מלכה: אכן היתה בעיה של התנהגות קלה כמו לכל ילד רגיל, ומאז שהוא התחיל לקבל את הטיפול, הילד הפך להיות חיה, אני מצטער להגיד את המלה הזאת, פשוט חיה.
מיכה מלכה: הוא עקר לי דלת בבית בגלל ההתפרצויות שהיו לו.
מיכה מלכה: היה קם בלילה, חוסר תיאבון, חוסר התפתחות.
מיכה מלכה: היינו חסרי אונים, אף אחד לא נתן לנו מענה.
מיכה מלכה: כל זה קרה מהאיבחון הפסיכולוגי הלקוי, שלצערנו הסכמנו לעשות את זה.
מיכה מלכה: אני מודה למורים שהישעו אותו, כי בתקופה הזאת לא נתנו לו את הטיפול.
מיכה מלכה: בשנה וחצי האחרונות הילד השתמש עד ארבעה חודשים עם הכדור, וזה היה מספיק ודי.
מיכה מלכה: היום, במשך חודשיים, הילד כבר לא מקבל, הילד חזר לעצמו, הילד רגוע, ילד שמח, ילד שיש לו מוטיבציה, ילד שיש לו רצון ללמוד.
מיכה מלכה: הנה הילד נמצא פה.
מיכה מלכה: ילד שכיף להיות איתו, הוא מקבל שיחות בנושא הבין-אישי, מה שנקרא קשב וריכוז, תקשורת, עיצוב התנהגות, וזה עובד יפה.
מיכה מלכה: יש לנו תכנית לימודית לילד, הוא מקבל טיפול אלטרנטיבי.
מיכה מלכה: תודה לאל, הצלנו את הילד שלנו.
יחיאל חזן: אדון מלכה, אמרת שהילד עקר דלת.
יחיאל חזן: בתקופה שהוא לקח את הריטלין, אתה יכול לציין תופעות חריגות מעבר למה שאמרת, הוא הפך להיות חיה.
חי מלכה: בבית הספר הפכתי את כל בית הספר, שברתי להם שולחנות.
יחיאל חזן: אולי תמקד את הדברים.
יחיאל חזן: נשמע אנשי מקצוע, ויכול להיות מצב שהם יסתרו את זה.
יחיאל חזן: כי אתה אומר מרגע שהוא הפסיק לקחת את הכדורים של הריטלין, ובתהליך מסויים הוא חזר לעצמו כמו שאתה אומר, אתה יכול להעיד על תופעות – הילד גם אמר שבבית הספר גלבוע, הפכתי את כל בית הספר.
יחיאל חזן: איך זה בא לידי ביטוי בהתנהגות?
מיכה מלכה: כל דבר שהיה מציק לו, הוא היה פשוט מתמרד.
מיכה מלכה: הוא היה תוך השפעה של כדור, תחת השפעה של טיפול.
מיכה מלכה: זה לא שהוא לא קיבל כדור, והוא היה כזה.
מיכה מלכה: הוא הפך להיות אגרסיבי.
מיכה מלכה: הוא הפך כסאות, הפך שולחנות, הפך את האדניות.
חי מלכה: זרקתי על חבר מספריים במצח.
יחיאל חזן: לפני שהוא שתה את הכדורים האלה, התופעות האלה לא היו?
מיכה מלכה: לא היו התופעות האלה.
מיכה מלכה: לא היו התפרצויות זעם, היו לו רק בעיות קשב.
יחיאל חזן: חי, אתה רוצה להגיד לנו משהו?
יחיאל חזן: מאז שהפסקת לקחת את הריטלין, אתה מרגיש הרבה יותר נינוח?
יחיאל חזן: הרבה יותר טוב?
חי מלכה: כן.
שולמית לוריא: אני רופאת משפחה.
שולמית לוריא: אני מייצגת את אותם ילדים שמגיעים אליי אחרי טיפול בריטלין.
שולמית לוריא: או אנשים שקיבלו במשך תקופה ריטלין ודומיו.
שולמית לוריא: אני לא ממציאה את הדברים האלה, אלו דברים שחוזרים על עצמם, דברים שגם כתובים במאמרים, זה לא מצוץ מהאצבע.
שולמית לוריא: יש תופעות מסויימות שהן חוזרות על עצמן, זה לא שילד אחד כן, ילד אחד לא.
שולמית לוריא: יש תופעות של התפרצות זעם, של עצבנות יתר, התנהגות שהיא לא רגילה לילד.
שולמית לוריא: הבחור אומר שההתנהגות שלו השתנתה, ההורים האשימו אותו שהוא עצבני כל כך, וחסר סבלנות למשפחה.
שולמית לוריא: יש תופעות של טיקים בגוף, תנועות בידיים שהן לא רצוניות שקיימות בגוף, וזה חוזר על עצמו.
שולמית לוריא: זה לא שאחד אומר כך ואחד שאומר אחרת, זה גם כתוב במאמרים.
שולמית לוריא: התנהגות אובססיבית, יש כל מיני הפרעות התנהגות שהן לא האופי של הבן-אדם, אלא האופי של הסם, וזו בהחלט בעיה, זו תופעת לוואי מוכרת.
יחיאל חזן: כרופאת משפחה שמעידה על כך, שגם בא לידי ביטוי במחקרים, שמי שנותן את הכדור הוא מסייע בידיו.
יחיאל חזן: קראנו לא פעם, ושמענו גם בכלי התקשורת, על התופעה של בני הנוער, שהם לוקחים את הכדור הזה, כשהם לא זקוקים לכדור, אין להם בעיות של קשב.
יחיאל חזן: הדבר הזה הוא נפוץ, זה לא איזשהו עניין שקרה במקרה פעם אחת.
יחיאל חזן: מחלקים 8 מיליון כדורים בשנה, על פי רישומים של משרד הבריאות.
יחיאל חזן: הרי הכדור הזה הוא כדור שסגור בתוך כספת.
יחיאל חזן: הכדור הזה לא נגיש לכל יד.
יחיאל חזן: כאשר מחלקים את הכדור, נותנים רק על פי אבחנה מקצועית.
יחיאל חזן: איך את יכולה להסביר שרופא משפחה מחלק את הכדור הזה כאילו בלי שום בעיה, וגם בכמויות, ולכן הפך להיות מין מסחר שלם, ומי שנגרם לו נזק, ומי שבעצם לא זקוק לו, גורם נזק לעצמו.
יחיאל חזן: איך אתם בכלל יכולים לבדוק כיצד נעשה השימוש.
יחיאל חזן: הנה, יש לנו תופעה אחת מיני רבות, מי שהגיע אליי לשולחן, לא היה מוכן להיחשף, הוא לא הסכים, לא רצה לעמוד במצב נבוך.
יחיאל חזן: יש לו את הבעיה שלו שהוא מתמודד איתה, בדיוק כמו ההורה הזה שהפסיק לתת לילד את הכדור.
יחיאל חזן: אל שולחני הגיעו עשרות מכתבים.
יחיאל חזן: כאשר התחלתי לקבל את המכתבים, לא ייחסתי לזה חשיבות.
יחיאל חזן: אבל כאשר ראיתי שהתופעה מתעצמת, איך יכול להיות שאת כרופאה יכולה לתת את המרשם להורה, איפה יש לך את הביקורת שלא עושים מזה מסחר?
יחיאל חזן: כיצד זה נעשה אצלך?
שולמית לוריא: מנקודת ראות שלי, אני כרופאת משפחה, לא חושבת שזו תרופה שאני יכולה לתת, ואני לא נותנת אותה.
שולמית לוריא: אני חושבת שאם היו נותנים לנו גם כרופאים קצת יותר ידע – אני נתקלת בילדים האלה, בגלל שלמדתי רפואה טבעית, ואנשים באים אליי דווקא להיעזר בתופעות לוואי מהריטלין.
שולמית לוריא: ואז אני רואה איך שהם חוזרים אליי עם כל התופעות האלה.
שולמית לוריא: אני בהחלט חושבת שתופעות הלוואי האלה לא תמיד מגיעות לידיעתו של הרופא.
שולמית לוריא: לא תמיד הילד יודע לדבר עליהם.
שולמית לוריא: לפעמים אחרי כמה זמן פתאום זה מתגלה, ואותן תופעות חוזרות על עצמן.
שולמית לוריא: לכן אני בעד שזה יוגבל לאבחנה מאוד מדוייקת, שאין שום אפשרות אחרת לא באמצעים של ויטמינים, ולא רגישויות, ולא כל מיני הפרעות לימודיות, כי אני רואה כל הזמן שהרבה פעמים זו בעיה לימודית.
שולמית לוריא: אם היו פותרים את הבעיה הזו, אז הילדים האלה לא היו צריכים לקחת את הסם הזה.
שולמית לוריא: אני מסכימה איתך בהחלט.
שולמית לוריא: זה צריך להיות הרבה יותר מוגבל לשימוש ממש כשאין ברירה, כשאין שום דבר אחר, שמיצו את כל הכלים.
שולמית לוריא: כי הילדים האלה לפעמים מסכנים, הם באים אליי אחרי שלקחו 3-4 שנים ריטלין, ועכשיו יש להם את הטיקים האלה, ואז מציעים להם לקחת רספרדל, שזו תרופה עוד יותר קשה כדי להתגבר על הטיקים.
שולמית לוריא: אז מתחיל גלגל שלם של תרופות, ואין הרבה מידע בין הגורמים השונים, והילד יוצא נפסד מאוד, גם המשפחה שלו.
יחיאל חזן: השבוע ראינו בהוד השרון איך בתי הספר הפכו להיות תחנות לממכר סמים, ומצד שני, התופעה הזאת עליה אנחנו שומעים.
יחיאל חזן: אולי נשמע את הנציג של משרד הבריאות, כי יכול מאוד להיות שאתם טועים.
יחיאל חזן: אולי המחקרים מלמדים שהריטלין מסייע למי שזקוק לנטול את התרופה הזאת, כאשר יש לו בעיה של ריכוז וקשב.
יחיאל חזן: ומצד שני, אנחנו רואים כיצד עושים שימוש לרעה בדבר הזה.
אשר אורנוי: בואו נגדיר את התופעה, ובסוף אני בעצם אשאל מה מטרת הישיבה הזאת.
אשר אורנוי: אנחנו מדברים על תופעה של ADHD.
אשר אורנוי: שהיא תופעה התנהגותית-התפתחותית, שאין לה מבחן מעבדתי.
אשר אורנוי: צריך להביא את זה בחשבון.
אשר אורנוי: והאבחנה היא אבחנה על סמך התנהגות של ילדים, ומאחר והאבחנה היא לא פשוטה ולא קלה, ואי אפשר לעשות אותה בעשר דקות, זה ברור לכולם.
יחיאל חזן: אז אתה רואה, אתה עד לתופעה שנעשתה בהתחלה בעשרים דקות.
אשר אורנוי: הרי משרד הבריאות עוד לפני ארבע שנים, הוציא חוזר מינהל רפואה שאומר, את המרשם הראשון של ריטלין - פעם ראשונה אחרי שאתה עושה את האבחנה לילד, צריכים לרשום רק נוירולוגים של ילדים, פסיכיאטרים של ילדים ונוער, ורופא ילדים עם נסיון בהתפתחות הילד.
אשר אורנוי: וזה חוזר שיצא לפני ארבע שנים, דווקא כדי למנוע ככל האפשר מתן ריטלין לילדים שלא סובלים מבעיות ריכוז וקשב.
אשר אורנוי: בחלק מהמקרים הדבר הזה באמת מתבצע, בחלק מהמצבים הדבר הזה לא מתבצע.
אשר אורנוי: תמיד אותם רופאים מקצועיים ירשמו את המרשם, מפני שזה יהיה עומס בלתי רגיל.
אשר אורנוי: אבל מי שעושה את האבחנה, זה מי שבא ואומר, כן הילד זקוק לריטלין, זה אחד מאותם שלושה מקצועות.
אשר אורנוי: כלומר, זאת התמקצעות נוספת מעבר להתמקצעות הרפואית הרגילה.
אשר אורנוי: נוירולוג ילדים הוא קודם כל רופא ילדים, ואחר כך נוירולוג.
אשר אורנוי: פסיכיאטר של הילד, הוא פסיכיאטר ועוסק בפסיכיאטריה של הילד, וכך הלאה.
יחיאל חזן: אני לא מבקש לקבל פה עכשיו הרצאה שלמה, הזמן שלנו מוגבל בוועדה.
יחיאל חזן: הילד הזה יושב פה.
אסתר גלילי: כ-8 שנים אני מופיעה בוועדות.
אסתר גלילי: אני חושבת שאחריות רפואית זו חובה קדושה, אין ויכוח על זה.
אסתר גלילי: צריכים לבדוק ילד ברצינות, וצריכים להשקיע הרבה זמן באבחנה.
אסתר גלילי: ואם רופא או מאבחן חיפף, אז כמו שרופא פנימאי חיפף, וכמו שכירורוג חיפף, שיעמוד לדין.
אסתר גלילי: עניינית, מקצועית, יש הנחיות.
אסתר גלילי: ההתמחות שלנו היא 7 שנים ברפואה, 5 שנים של התמחות.
אסתר גלילי: רופאי ילדים ונוירולוגים ילדים, זה 7 שנים של התמחות.
אסתר גלילי: כי גם רפואת ילדים וגם התמחות במקצוע.
אסתר גלילי: אנחנו לא קיבלנו בקשה להביא לפה ילד שנעזר בריטלין.
אסתר גלילי: היינו מציפים את הלובי של הכנסת, באלפי ילדים מגיל 3 עד גיל 18, עם ההורים שלהם, ובני הדודים שלהם.
אסתר גלילי: האחריות הרפואית זה לעקוב אחרי הילד.
אסתר גלילי: אני לא מכירה תרופה שאין לה תופעות לוואי.
אסתר גלילי: וריטלין היא תרופה שיחסית יש לה מעט תופעות לוואי.
אסתר גלילי: אני עדיין לא נותנת לכל ילד, וגם לא לכל ילד עם ה- ADHD.
אסתר גלילי: אבל כשמחליטים לתת, צריך לעקוב אחרי התרופה, ואחרי תופעות הלוואי.
אסתר גלילי: אקמול שאתם לא מתעסקים בזה כסם מסוכן - אני אתמול הייתי בשלושה חדרי מיון עם ילדים שבלעו כמות גדולה של אקמול.
אסתר גלילי: זה בסדר, עם זה לא מתעסקים.
אסתר גלילי: צר לי לשמוע אם לילד הזה ניתנה תרופה בצורה לא נכונה, חבל.
אסתר גלילי: ואם לא נעשה מעקב אחראי זה לא בסדר.
אסתר גלילי: מזל שההורים היו רגישים וקשובים, על זה אין ויכוח.
אסתר גלילי: ועדה צריכה להיות אחראית לגבי התועלת והנזק.
אסתר גלילי: התועלת ידועה, כשהילדים האלה הם ילדים שהיו נושרים מהחינוך, ילדים שלא היו מממשים את עצמם, ילדים עם דימוי עצמי נמוך.
אסתר גלילי: מקבלים הזדמנות להצליח, מקבלים הזדמנות להיות מקובלים חברתית, עם תעודת בגרות ביד, עם יכולת להכשרה מקצועית.
אסתר גלילי: מחקרים בעולם מוכיחים, ששימוש בריטלין בילדים עם הפרעת ריכוז וקשב, מונע חד-משמעית התמכרות לסמים, והתמכרות לסיגריות.
אסתר גלילי: אני מרגישה מתוסכלת מאוד, משום שאני חושבת שיש אנשים בציבור, וצר לי, שמתנגדים לשימוש בריטלין מסיבות שהן לא לגמרי דומות, והם טורחים להציף את השולחן שלך.
אסתר גלילי: אתה מעוניין בהצפה, אני מבטיחה לך, תוך שבוע ים של ניירות.
יחיאל חזן: אני לא הזמנתי את זה.
יעקב פוליקביץ': אבל מישהו אחר כן הזמין את זה.
יעקב פוליקביץ': אותן קבוצות אנשים שמארגנות את כל ההתנגדות, מזמינות את המכתבים האלה, והם נשלחים אליכם.
יעקב פוליקביץ': יש כאן התנהגות ציבורית של קבוצה מסויימת שמציפה את מערכת העיתונות, ומציפה את שולחנכם במידע מעוות ולקוי.
יעקב פוליקביץ': יש כאן בהחלט מצב נתון של אלפי ילדים מטופלים, נעזרים, שלא נפלטו ממערכת החינוך, כמו שאמרה אסתי גלילי, ובהחלט נעזרים וקיימים.
יעקב פוליקביץ': אנחנו יודעים שאחת הסכנות של ADHD.
יעקב פוליקביץ': היא התדרדרות והתנהגות עבריינית, והתנהגות של שימוש בסמים.
יחיאל חזן: הפתרון הוא לדכא אותם?
יעקב פוליקביץ': לא.
יעקב פוליקביץ': לאפשר להם טיפול הולם - - -
מיכה מלכה: סליחה, בגיטאות של החינוך המיוחד.
מיכה מלכה: להחזיק אותם כמו חיה כשהם מתפרעים?
מיכה מלכה: אתם שולחים אותם לחינוך מיוחד בגיטאות.
יחיאל חזן: זה תרופה או סם?
יעקב פוליקביץ': זו תרופה חד-משמעית.
יחיאל חזן: שאלת מה מהות הדיון.
יחיאל חזן: בסופו של דבר אני רוצה לדעת האם צריך משרד הבריאות לעשות בחינה מחודשת.
יחיאל חזן: כי כאשר אנחנו רואים שילדים שנוטלים את התרופה הזו, נגרמים להם נזקים בלתי הפיכים, זאת אחריות שלנו.
יחיאל חזן: או לעצור את התופעה, או לבחון אותה מחדש.
אשר אורנוי: לא ענית לי על השאלה, איזה נזקים בלתי הפיכים.
יחיאל חזן: נשמע את הילד.
מיכה מלכה: לתת לו רספרדל?
מיכה מלכה: מתחת לגיל 15 אסור לתת לו, החוק אוסר.
יעקב פוליקביץ': מי אמר?
יעקב פוליקביץ': באילו חוקים?
אשר אורנוי: אתם יודעים שילדים שמקבלים אקמול עלולים למות מזה?
אשר אורנוי: מפני שיכולה להיות פגיעה בכבד.
מיכה מלכה: לא כל יום כואב הראש.
מיכה מלכה: הילד צריך לקחת און-ליין כדור בשביל שלמורה יהיה שקט בכיתה.
יעקב פוליקביץ': חלילה וחס.
יעקב פוליקביץ': לא שלמורה יהיה שקט בכיתה, אלא שהילד יטופל, ויממש את הפוטנציאל שלו.
מיכה מלכה: תחזירו את הילד למערכת החינוך.
מיכה מלכה: למה המערכת לא מקבלת אותו?
יעקב פוליקביץ': אדון מלכה, זה לא הדיון כאן אם הילד יחזור לחינוך או לא.
יעקב פוליקביץ': הדיון כאן הוא בנושא הטיפול בילדים במדינת ישראל.
חי מלכה: הילדים היו מתגרים בי, ורבתי איתם מכות, ובגללם הייתי מושעה.
מיכה מלכה: היו מגרים אותו לתת מכות לילדים אחרים.
מיכה מלכה: זו השפעה של הכדור.
מיכה מלכה: הוא היה עושה את זה, כי היה לו אומץ לעשות את זה.
שלמה שוהם: היום אני משמש כנציב הדורות הבאים.
שלמה שוהם: חלק מהדברים נשמעו גם אז, יש איזשהו שינוי לפי דעתי לגבי משרד הבריאות.
שלמה שוהם: צריכה להיות פה בדיקה אמיתית ואיזון.
שלמה שוהם: מי שצריך לקבל ריטלין צריך לטפל בו, וצריך לקבל ריטלין.
שלמה שוהם: הבעיה היא עם אותם אלה שלא צריכים ומקבלים ריטלין, זאת השאלה הראשונה.
שלמה שוהם: יש Side affects לכל תרופה, וכל תרופה שנותנים כולל אקמול, היא תרופה בעייתית, הדברים האלה ברורים.
שלמה שוהם: איפה פה הבעיה, אדוני היושב ראש, אי אפשר להתעלם, וגם היום אי אפשר להתעלם מהלחץ החברתי, אותו לחץ שמופעל בבתי ספר, שמופעל גם לפעמים לצערי הלחץ של ההורים, כדי שיהיה שקט.
שלמה שוהם: פעם ילד היה מפריע בכיתה, אז המורה היתה שמה אותו בפינה, היתה סמכות הורית, הדברים היו יותר פשוטים.
שלמה שוהם: היום, זה עובר לשאלה אם יש הפרעת התנהגות או אין הפרעת התנהגות.
שלמה שוהם: אם יש ADHD.
שלמה שוהם: או אין.
שלמה שוהם: אני אומר ברור את מה שפרופ' אורנוי אמר, שקשה מאוד לאבחן את המחלה.
שלמה שוהם: צריך זמן, האיבחון שלה לא נובע ממה שהילד אומר.